РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. Справа № 902/1009/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Василишин А.Р. ,

судді Бучинська Г.Б.

при секретарі Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2;

відповідача - не з'явився;

третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК" на рішення господарського суду Вінницької області від 10.09.15 р. у справі № 902/1009/15

за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства "Дельта банк"

до ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Гайсинський консервний комбінат" в особі ліквідаційної комісії

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК"

про зобов'язання визнати та включити кредиторські вимоги до проміжного ліквідаційного балансу

Рішенням господарського суду Вінницької області від 10.09.2015 р. у справі №902/1009/15 (суддя Тварковський А.А.) позов ОСОБА_4 акціонерного товариства "Дельта банк" до ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Гайсинський консервний комбінат" в особі ліквідаційної комісії про зобов'язання визнати та включити кредиторські вимоги до проміжного ліквідаційного балансу задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Гайсинський консервний комбінат" в особі ліквідаційної комісії визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу грошові вимоги ОСОБА_4 акціонерного товариства "Дельта Банк" у розмірі 179 366 грн 91 коп., як вимоги першої черги, які забезпечені заставою.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Гайсинський консервний комбінат" в особі ліквідаційної комісії в дохід спеціального фонду Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 287 грн 45 коп.

Відмовлено в задоволенні позову в частинні визнання та включення до ліквідаційного балансу грошових вимог в сумі 15 041 367 грн 07 коп.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Вінницької області від 10.09.2015 р. у справі №902/1009/15 Публічне акціонерне товариство "АВАНТ-БАНК" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 10.09.2015 р. у справі №902/1009/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 акціонерному товариству "Дельта банк" в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначає, що господарським судом Вінницької області було безпідставно відмовлено в залученні ОСОБА_4 акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, що призвело до порушення норм процесуального права, а саме ч.1 ст.27 Господарського процесуального кодексу України, та прийнято рішення про права і обовязки особи, яка не була залучена до участі у справі, а саме ОСОБА_4 акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК".

Також, скаржник звертає увагу апеляційного суду, що господарським судом Вінницької області не повно зясовано обставини, що виникли за договором застави майнових прав від 05.02.2015 р., посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №213, а також договором про внесення змін та доповнень до нього від 12.02.2015р. посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №235 та які мають значення для справи, про перехід прав та обовязків ПАТ "Дельта Банк" до ПАТ "АВАНТ-БАНК" за Кредитним договором №22/46/07-КЛТ від 20.06.2007 р.

Відтак, на думку скаржника висновки, викладені в рішенні господарського суду Вінницької області від 10.09.2015 року у справі № 902/1009/15 не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 р. апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК" прийнято до провадження, справу призначено до слухання та залучено до участі у справі №902/1009/15 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК».

26.10.2015 р. ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Гайсинський консервний комбінат" та Публічне акціонерне товариство "Дельта банк" надали Рівненському апеляційному господарському суду відзиви на апеляційну скаргу, у якому просять апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК" залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області від 10.09.2015 р. без змін.

27.10.2015 р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від скаржника - ПАТ "АВАНТ-БАНК" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення господарського суду м. Києва від 01.10.15 р. у справі №910/16646/15. Обгрунтовуючи клопотання, заявник зазначає, що господарським судом не може бути розглянута справа № 902/1009/15 до вирішення повязаної з нею справи №910/16646/15, в якій буде встановлено факт правомірності набуття ПАТ "АВАНТ-БАНК" прав кредитора ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Гайсинський консервний комбінат" за кредитним договором №22/46/07 КЛТ від 20.06.2007р.

Колегія суддів, розглянувши у судовому засіданні 24.11.2015 р. зазначене клопотання, дійшла висновку щодо відсутності підстав для його задоволення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом в іншому судовому провадженні не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

У даному випадку такої неможливості не існує, оскільки предмет спору і характер спірних відносин у справах є різним, хоча спір, який виник між сторонами, в одному і другому випадках стосується одних і тих саме обставин. Виходячи з предмету розгляду у справі № 902/1009/15 , яка розглядається цим апеляційним судом, колегія суддів апеляційного суду вважає можливим продовжити розгляд справи.

У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК" ОСОБА_3 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 10.09.15 р. у справі №902/1009/15 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити ПАТ "Дельта Банк" в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача - ОСОБА_4 акціонерного товариства "Дельта банк" ОСОБА_2 заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 10.09.15 р. у справі №902/1009/15 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2007 року між ОСОБА_4 акціонерним товариством Кредитпромбанк (ПАТ Кредитпромбанк, банк) та ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю Гайсинський консервний комбінат (Позичальник, відповідач) укладено кредитний договір №22/46/07-КЛТ (зі змінами внесеними до нього додатковими угодами та угодами про внесення змін до Додаткових угод).

В забезпечення зобов'язань за кредитним договором №22/46/07-КЛТ від 20.06.2007 року між ПАТ Кредитпромбанк та ТОВ Гайсинський консервний комбінат було укладено договори застави №22/46/301/07-ЗЛТ від 20.06.2007р., №22/46/302/07-ЗЛТ від 20.06.2007р., №22/46/303/07-ЗЛТ від 20.06.2007р. та договір іпотеки від 21.07.2007р.

26.06.2013 року між публічним акціонерним товариством Кредитпромбанк (Первісний кредитор) та публічним акціонерним товариством Дельта Банк (Новий кредитор) укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого первісним кредитором здійснено на користь нового кредитора відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором №22/46/07-КЛТ від 20.06.2007р, укладеним з товариством з обмеженою відповідальністю Гайсинський консервний комбінат, а також пов'язаним з ним договором(ами) іпотеки, договором(ами) застави та/або договором(ами) поруки.

В звязку із невиконання відповідачем зобовязань за кредитним договором №22/46/07-КЛТ від 20.06.2007р., ПАТ Кредитпромбанк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості згідно умов вказаного договору.

13.09.2013 між публічним акціонерним товариством Дельта Банк та позичальником укладено договір про внесення змін до кредитного договору №22/46/07-КЛТ від 20.06.2007р., відповідно до якого умови кредитного договору були викладені в новій редакції.

Пунктом 1.1.1 Договору про внесення змін визначено, що надання кредиту позичальнику здійснюється окремими частинами в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 9 750 000 грн зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 25 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31.10.2013р.

Таким чином, умовами вказаного пункту договору сторонами погоджено кінцевий термін погашення заборгованості за кредитним договором 31.10.2013р.

За змістом пункту 3.3. Договору про внесення змін позичальник зобов'язаний дотримуватись положень кредитного договору, протягом строку використання кредиту сплачувати проценти, повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора та можливих штрафних санкцій, у терміни, вказані в кредитному договорі.

Пунктом 4.1 Договору про внесення змін визначено, що у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. У випадку порушення позичальником вимог пункту 3.3. Договору про внесення змін, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 % від суми кредиту за кожний випадок порушення (пункт 4.2. Договору про внесення змін).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.11.2014р. у справі №902/392/14 скасовано рішення господарського суду Вінницької області від 24.04.2014 року по справі №902/392/14 про відмову у позові та прийнято нове рішення, яким стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Гайсинський консервний комбінат" та дочірнього підприємства "Уманський консервний комбінат" на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 9700000,00 грн. заборгованості за кредитом; 2 225 122,19 грн. заборгованості за відсотками; 459 487,67 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту; 58 112,87 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків; судовий збір в сумі 36 540, 00грн. Стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Гайсинський консервний комбінат" та товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий Урожай" на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 9 700 000 грн. заборгованості за кредитом; 2 225 122,19 грн. заборгованості за відсотками; 459 487,67 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту; 58 112,87 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків; судовий збір в сумі 36 540,00 грн.

У наведеній постанові Рівненського апеляційного господарського суду у справі №902/392/14 в силу ст. 35 ГПК України встановлено обставини, які є преюдиціальними для розгляду цієї справи в частині підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором №22/46/07-КЛТ від 20.06.2007р., а також щодо ряду інших обставин, що нею встановлені.

Зокрема, вказаною постановою суду встановлено факт видачі кредитних коштів за вищевказаним кредитним договором, факт безспірності заборгованості за цим договором.

18.12.2014р. на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 26.11.2014р. по справі №902/392/14 видано наказ, на підставі якого 06.02.2015р. відділом примусового виконання рішень ДВС України відкрито виконавче провадження ВП №46385803.

З матеріалів справи вбачається, що наказ не було виконано.

07.05.2015р. у бюлетені державної реєстрації опубліковано оголошення про прийняття рішення щодо припинення юридичної особи товариства з обмеженою відповідальністю Гайсинський консервний комбінат. В оголошені указано на строк заявлення кредиторами своїх вимог, встановлений до 08.07.2015 року.

29.05.2015 року позивачем надіслано на адресу відповідача в особі голови ліквідаційної комісії з припинення ТОВ Гайсинський консервний комбінат заяву за вихідним №18.5/232 з вимогою щодо задоволення кредиторських вимог в загальному розмірі 15 220 733 грн 98 коп.

Однак, як стверджує позивач у позові, відповідачем вказана заява банку залишення без відповіді, про результати її розгляду банк не повідомлено.

Посилаючись на ухилення голови комісії з припинення (ліквідатора) ТОВ Гайсинський консервний комбінат від розгляду заяви про задоволення кредиторських вимог та ч. 3 статті 112 ЦК України, позивач звернувся з позовом до суду про визнання його кредитором відповідача на суму 15 220 733 грн 98 коп. та зобовязання включити дану суму до ліквідаційного балансу.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється, зокрема, в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно із ч.1 ст. 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані негайно письмово повідомити про це орган, що здійснює державну реєстрацію, який вносить до єдиного державного реєстру відомості про те, що юридична особа перебуває у процесі припинення.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що після внесення запису про прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повідомлення про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи публікується у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації.

Згідно з ч.3 ст. 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Частиною 6 ст. 105 Цивільного кодексу України визначено, що кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Відповідно до ч.8 ст. 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 112 ЦК України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи у першу чергу задовольняються вимоги кредиторів щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом.

Частиною 2 статті 112 ЦК України передбачено, що кредитор має право до затвердження ліквідаційного балансу юридичної особи звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду.

В ході розгляду справи судом першої встановлено, що вимога позивача в сумі 12 479 262 грн 73 коп. визнана ліквідатором відповідача до порушення провадження у даній справі, а саме 13.07.2015р., що підтверджується листом ліквідатора ТОВ Гайсинський консервний комбінат, адресованим голові правління ПАТ Дельта Банк з описом вкладення та поштовою квитанцією про його відправлення.

При цьому суд першої інстанції також зазначив, що вказану суму вимог (12 479 262 грн 73 коп.) ліквідатором відповідача було включено до реєстру вимог кредиторів ТОВ Гайсинський консервний комбінат в першу чергу, про що, відповідачем надано до суду відповідний наказ ліквідатора та витяг з реєстру вимог кредиторів.

Як наголошено в п.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

У пункті 4.4 вказаної постанови зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про припинення провадження в частині вимог позивача в розмірі 12 479 262 грн 73 коп. не були порушенні, що вказує на безпідставність заявлення позовних вимог в цій частині, оскільки вказана сума була визнана відповідачем на момент звернення з даною позовною заявою до суду.

Відтак, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позову в частинні кредиторських вимог позивача в розмірі 12 479 262 грн 73 коп.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача 3% річних та пені за прострочення виконання зобовязань за Кредитними договором « 22/46/07-КЛТ» від 20.06.2007 р. в розмірі 2 741 471, 25 грн. з яких: 2 562 104, 34 грн пені (2 084 038 грн 36 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту за період прострочення з 17.11.2014р. по 05.02.2015р. + 478 065 грн 98 коп. пені за несвоєчасне повернення процентів за період прострочення з 17.11.2014р. по 18.05.2015р.) та 179 366 грн 91 коп. 3% річних (145 898 грн 63 коп. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період прострочення з 17.11.2014р. по 05.02.2015р. + 33 468 грн 28 коп. 3% річних за несвоєчасне повернення процентів за період прострочення з 17.11.2014р. по 18.05.2015р.).

Перевіривши правильність нарахування вище зазначених сум, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, колегією суддів встановлено, що нараховані ОСОБА_4 акціонерним товариством "Дельта банк" 3% річних у сумі 179 366,91 грн. відповідають умовам договору , а також вимогам чинного законодавства, та є арифметично вірними, отже підлягають визнанню та включенню до проміжного ліквідаційного балансу ТОВ Гайсинський консервний комбінат, як вимоги першої черги задоволення, які забезпеченні заставою майна, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 112 ЦК України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем нарахована пеня в розмірі 2 562 104, 34 грн (2 084 038 грн 36 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту за період прострочення з 17.11.2014р. по 05.02.2015р.+ 478 065 грн 98 коп. пені за несвоєчасне повернення процентів за період прострочення з 17.11.2014р. по 18.05.2015р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає у цей строк (термін).

Частиною 6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Тобто, за умовами кредитного договору, від дня початку розрахунку пені з 01.11.2013р. до 02.05.2014р.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в розрахунку пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів, позивачем здійснено її нарахування з 17.11.2014 року по 18.05.2015р., в той час коли строк позовної давності щодо вимог позивача про стягнення пені сплинув, з урахуванням вищевказаного, 02.05.2015р.

Таким чином, нарахування позивачем пені в розмірі 2 562 104,34 грн (2 084 038 грн 36 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту за період прострочення з 17.11.2014р. по 05.02.2015р.+ 478 065 грн 98 коп. пені за несвоєчасне повернення процентів за період прострочення з 17.11.2014р. по 18.05.2015р.) здійснено після спливу строків позовної давності, наданої позивачу для звернення із позовом про стягнення вказаної суми пені до суду.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права а інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до п. 1 ч. 2 цієї ж статті позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пункті 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено: якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Враховуючи зазначене, беручи до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності викладену ним у від 18.08.2015р., судом першої інстанції правомірно застосовано строки позовної давності до заявленої позивачем пені в розмірі 2 562 104,34 грн (2 084 038 грн 36 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту + 478 065 грн 98 коп. пені за несвоєчасне повернення процентів). А тому заявлена позивачем пеня у вказаний період в сумі 2 562 104,34 грн є безспірною вимогою та не підлягає включенню до ліквідаційного балансу.

Таким чином, враховуючи вище викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 акціонерному товариству "Дельта банк" щодо зобовязання визнати грошові вимоги на суму 15 041 367 грн 07 коп. та включити кредиторські вимоги до проміжного ліквідаційного балансу.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині набуття ПАТ "АВАНТ-БАНК" прав кредитора ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Гайсинський консервний комбінат" за кредитним договором №22/46/07 КЛТ від 20.06.2007р. враховується наступне.

Як зазначає апелянт, майнові права за кредитним договором №22/46/07-КЛТ від 20.06.2007 р. були передані в заставу ПАТ "АВАНТ-БАНК" відповідно до договору застави майнових прав від 05.02.2015 р., посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №213, а також договору про внесення змін та доповнень до нього від 12.02.2015 р. посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №235, укладеного між ПАТ "АВАНТ-БАНК" та ПАТ "Дельта Банк" (далі - Договір Застави) та на його підставі до ПАТ "АВАНТ-БАНК", у подальшому перейшли права та обовязків кредитора за кредитним договором №22/46/07-КЛТ від 20.06.2007 року.

Відповідно до пункту 4.7 Договору застави Сторони погодили, що у випадку, якщо в термін визначений в п.1.4. даного Договору Заставодавець не виконає умови Основного зобов'язання перед Заставодержателем, або у разі прийняття рішення про запровадження тимчасової адміністрації/призначення ліквідатора/реорганізація (злиття/приєднанняя/поділ) Заставодавця, Заставодержатель в момент настання таких подій набуває всіх прав та обовязків кредитора до Боржників за кредитними договорами/договорами застави/договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу.

Отже, Договір Застави містить умови правочину уступки права вимоги, та в частині уступки права вимоги договір Застави укладено з відкладальною умовою, відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України.

Порядок заміни кредитора у зобовязанні встановлений статтею 512 Цивільного кодексу України. Кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обовязку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обовязку боржника третьою особою.

Кредитор у зобовязанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, в порядку ст. 516 ЦК України.

Згідно офіційних даних, розміщених на сайті www.fg.gov.ua, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення ОСОБА_4 акціонерного товариства «Дельта-Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ОСОБА_4 акціонерному товаристві «Дельта-Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Апелянт вважає, що він з 02.03.2015 ПАТ АВАНТ-БАНК набув всіх прав та обов'язків кредитора за кредитним договором №22/46/07-КЛТ від 20.06.2007 р., відповідно до положень ст.512, 514,516 Цивільного кодексу України та п.4.7. Договору Застави.

Таким чином, робить висновок апелянт, внаслідок переходу до ПАТ "АВАНТ-БАНК" прав та обовязків Кредитора (ПАТ "Дельта Банк") за Кредитним договором №22/46/07-КЛТ від 20.06.2007 р., позивач втратив право вимоги до відповідача, а отже відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ "Дельта Банк".

Як повідомив сам апелянт та вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, на стадії апеляційного перегляду триває судове провадження у Київському апеляційному господарському суді у справі №910/16646/15 за позовом публічного акціонерного товариства «Авант-банк» до відповідача публічного акціонерного товариства «Дельта банк» треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, 1. ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» 2. ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Гайсинський консервний комбінат» 3. ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Золотий Урожай» 4. ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» 5. Державне підприємство «Завод 410 Цивільної авіації» Про звернення стягнення на заставлене майно на суму 455 895 778,05 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва позов задоволено, визнано за публічним акціонерним товариством «Авант-банк» внаслідок набуття за договором застави майнових прав, укладеним між публічним акціонерним товариством «Авант-банк» та публічним акціонерним товариством «Дельта банк», посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_6 05.02.2015 за реєстровим номером 213 (з урахуванням змін внесених договором про внесення змін та доповнень до договору застави, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 12.02.2015 за реєстровим № 235), майнових прав та обов'язків кредитора на загальну суму грошової вимоги у розмірі 455895778,05 грн. за кредитними договорами , зокрема і кредитним договором № 22/46/07-КЛТ від 20.06.2007, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Гайсинський консервний комбінат» на суму 11925122,19 грн.

Предметом дослідження та юридичної оцінки у справі є обставини укладання та виконання, крім іншого, договору застави майнових прав від 05.02.2015 р., що свідчить про наявність спору між учасниками цих відносин . Таким чином, не можна вважати переконливим твердження ПАТ «Авант -банк» про відсутність у позивача прав кредитора, оскільки цим обставинам ще не надано остаточної юридичної оцінки.

Враховуючи, що рішення господарського суду м. Києва не набрало законної сили, з огляду на приписи статті 35 ГПК України, доводи апеляційної скарги не можуть вплинути на правильний висновок суду першої інстанції.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012р. Про судове рішення зазначено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК" на рішення господарського суду Вінницької області від 10.09.15 р. у справі № 902/1009/15 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Справу №902/1009/15 повернути до господарського суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.