РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа № 906/899/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Мельник О.В. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Романчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 02.09.15 р. у справі № 906/889/15 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до комунального підприємства теплозабезпечення (м. Коростень, Житомирська обл.)

про стягнення 1050176,28 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, представник за довіреністю № 14-135 від 13.05.2014р.

відповідача - ОСОБА_2, представник за довіреністю від 23.12.2013р.

Судом розяснено представникам права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача 784652,50 грн. інфляційних втрат, 202182,86 грн. пені, 63340,92 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 02.09.15р. позов задоволено частково.

Зменшено розмір пені, що стягується з комунального підприємства теплозабезпечення на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до 22 444, 80 грн.

Стягнуто з комунального підприємства теплозабезпечення на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 22 444, 80 грн. - пені, 10 808, 38 грн. - 3% річних, 219 292, 12 грн. - інфляційних, 5 499, 80 грн. сплаченого судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат є правомірним за зобов'язаннями, на які не поширюється дія договору про організацію взаєморозрахунків, тому частково задоволив позовні вимоги. При цьому, місцевий господарський суд скористався наданим йому правом та відповідно до ст. 83 ГПК України зменшив розмір пені.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні 565 360,38 грн. інфляційних втрат, 157 293,26 грн. пені та 52 532,54 грн. 3% річних, прийняти в цій частині нове рішення, яким задоволити позов в повному обсязі. Скасувати рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на 50 %, в інший частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування підстав для його скасування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема ст.ст. 233, ГК України, ст. ст. 224, 549-551,625 Цивільного кодексу України та процесуального права, а саме ст.ст. 43, 83, Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник зазначає, що рішенням господарського суду Житомирської області від 05.08.2014р. у справі №906/691/14, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача пеню та фінансові санкції, відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу №13/2660-ТЕ-10 від 28.12.2012р. та ст. 625 ЦК України, нараховані по 02.04.2014р. Остаточний розрахунок за спожитий природний газ відповідач здійснив 28.10.2014р. Таким чином, позивач має законні підстави на стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення.

Скаржник вказує, що договір про взаєморозрахунки від 23.10.2014р. №902/30 набрав чинності з моменту підписання сторонами (п. 14 договору), тобто цей договір не поширює свою дію на зобов'язання, які існували між сторонами раніше. Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправомірно зменшив розмір пені, оскільки сторони заздалегідь визначили її розмір за неналежне виконання зобов'язань (п. 7.2. договору № 13/2660-ТЕ-10 від 28.12.2012р.).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.10.2015р. скаржнику поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

В судових засіданнях 03.11.2015р. та 17.11.2015р. представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, тому просить апеляційну скаргу задоволити, рішення господарського суду Житомирської області в частині відмови у стягненні 565 360, 38 грн. інфляційних втрат, 157 293, 26 грн. пені та 52 532,54 грн. 3% річних скасувати; в частині зменшення пені на 50% від суми 44 889, 60 грн. скасувати. Прийняти в частині відмови у стягненні інфляційних втрат, 3% річних і пені та зменшенні розміру пені нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути пеню у сумі 179 738, 06 грн., інфляційні втрати у розмірі 565 360, 38 грн. та 3% річних в розмірі 52 532, 54 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судових засіданнях 03.11.2015р. та 17.11.2015р. доводи апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом та підтверджується матеріалами справи між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та комунальним підприємством теплозабезпечення (покупець/відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. №13/2660-ТЕ-10 (а.с. 9-14).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В силу п. 7.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2. договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.п. 11.1. договору).

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено відтисками їх печаток.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору позивач поставив протягом січня - грудня 2013р., а відповідач прийняв природний газ в обсязі 16901,569 тис. куб. м. на загальну суму 22127534,17 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу, а саме: від 26.09.2013 за січень на суму 5078894,77 грн.; від 26.09.2013 за лютий на суму 3691858,91 грн.; від 26.09.2013 за березень на суму 4407101,06 грн.; від 26.09.2013 за квітень на суму 1350302,33 грн.; від 31.10.2013 за жовтень на суму 1396890,22 грн.; від 30.11.2013 за листопад на суму 2298377,85 грн.; від 31.12.2013 за грудень на суму 3904109,03 грн.(а.с. 17-23).

Судом також встановлено, що публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зверталося до господарського суду Житомирської області з позовом до Комунального підприємства теплозабезпечення про стягнення 7051364,44 грн., з яких: 5730000,00 грн. - основний борг, 923146,09 грн. - пеня, 261533,25 грн. - 3% річних, 136685,09 грн. - інфляційні.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 05.08.2014р. у справі №906/691/14 (залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.09.2014р. та постановою ВГСУ від 24.11.2014р.) позов задоволено частково. Стягнуто з комунального підприємства теплозабезпечення 3550017,00 грн. - основного боргу; 136685,09 грн. - інфляційних; 259883,75 грн. - 3% річних; 550241,55 грн. - пені; 50433,60 грн. - судового збору. Провадження в частині стягнення 369425,00 грн. основного боргу припинено. В іншій частині позовних вимог відмолено.

Колегією суддів також встановлено, що 23.10.2014р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням виконавчого комітету Коростенської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Коростенської міської ради, Комунальним підприємством теплозабезпечення та "НАК "Нафтогаз України" було укладено договір про організацію взаєморозрахунків №902/30 (а.с. 66-68).

Предметом даного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014р. №30 (п. 1 договору).

За умовами зазначеного договору сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за спожитий природний газ перед позивачем за договором від 28.12.2012 № 13/2660-ТЕ-10 у розмірі 3021024, 00 грн., у тому числі податок на додану вартість 503504,00 грн. (п. 8 договору).

За змістом п. 11 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

В рамках виконання даного договору відповідач здійснив оплату за поставлений природний газ в розмірі 3 021 024,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 33 від 28.10.2014р. (а.с. 54).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи практику Верховного суду України, колегія суддів зазначає, що у разі укладання сторонами у справі з відповідними органами державної влади договорів про організацію взаєморозрахунків із погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію пеня та наслідки порушення грошового зобов'язання, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України не застосовуються, тому суд приходить до висновку, що нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних позивачем на суму, яка була сплачена в рамках договору про взаєморозрахунок є неправомірним.

Як встановлено судом, при розгляді справи № 906/691/14 заборгованість відповідача перед позивачем на день подання позову становила 5730000,00 грн. - основний борг, 923146,09 грн. - пеня, 261533,25 грн. - 3% річних, 136685,09 грн. - інфляційні втрати. В процесі розгляду справи відповідачем були здійснені проплати на суму 369425,00 грн.

Позивач нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати на заборгованість, яка була погашена в процесі розгляду справи № 906/691/14 та на суму, за зобов'язаннями на які не поширюється дія договору про взаєморозрахунок, в розмірі 528 993 грн., сплачену відповідачем після прийняття рішення у справі № 906/691/14.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Кодексу унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, господарський суд бере за основу контррозрахунок відповідача, як арифметично вірний, та приходить до висновку, що правомірним є нарахування пені в сумі 44889,60 грн. за зобов'язаннями, на які не поширюється дія договору про організацію взаєморозрахунків.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статтей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначність прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд першої інстанції врахував статус відповідача, метою діяльності якого, відповідно до розділу 2 статуту є, зокрема, задоволення нагальних потреб жителів територіальної громади у невідкладних послугах з централізованого опалення та гарячого водопостачання; тобто, отриманий за договором газ відповідач використовував для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, у яких постійно виникає борг, що є підтвердженням того факту, що в діях відповідача відсутній будь-який умисел щодо несплати заборгованості, ступінь виконання боржником зобов'язань за укладеним договором. Звернув увагу на те, що єдиним джерелом розрахунків за отриманий природний газ за договором №13/2660-ТЕ-10 від 28.12.2012р. є отримання коштів від споживачів, а основною причиною несвоєчасних розрахунків за спожитий природний газ є наявність різниці у тарифах на теплову енергію та її несвоєчасне відшкодування державою, що підтверджується розрахунком обсягу заборгованості внаслідок різниці в тарифах на теплову енергію, що надана населенню комунальним підприємством теплозабезпечення м. Коростень, що містяться в матеріалах справи.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний випадок є винятковим, оскільки: по-перше, зобов'язання не виконувались з об'єктивних причин, зокрема, у зв'язку з важким фінансовим становищем відповідача внаслідок невиконання споживачами зобов'язань за надані послуги; по-друге, заборгованість виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014р. №30 (п. 1 договору 902/30 від 23.10.2014р.); по-третє, відповідачем у повному обсязі виконані зобов'язання по сплаті одержаного газу за договором на постачання природного газу №13/2660-ТЕ-10 від 28.12.2012, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється позивачем, тобто повністю усунено порушення шляхом повного погашення основної суми боргу.

З огляду на викладене, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з можливими збитками кредитора, враховуючи інтереси обох сторін, в т.ч. майнові, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача до 50%.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Кодексу).

Дослідивши розрахунки позивача та контррозрахунок відповідача судом береться за основу контррозрахунок відповідача, як арифметично правильний, і вважає обґрунтованими до стягнення позовні вимоги в розмірі 10808,38 грн. - 3% річних та 219292,12 грн. - інфляційних втрат.

Доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 02.09.15 р. у справі № 906/889/15 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.