ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015 року Справа № 904/1011/13-г

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Пруднікова В.В., Орєшкіної Е.В.

при секретарі судового засідання Однорог О.В.

за участю прокурора Третельницька О.П., посвідчення №029843 від 20.10.14 р.

представники сторін та третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єрмак", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2015р. у справі № 904/1011/13-г

за позовом Прокурора Красногвардійського району м. Дніпропетровська в

інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради,

м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єрмак",

м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Виконавчий комітет Красногвардійської у м. Дніпропетровську ради

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Вторресурс 21",

м. Дніпропетровськ

про повернення тимчасово зайнятої земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Справа розглядалась судами неодноразово.

При новому розгляді справи рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2015р. (суддя Мартинюк С.В.) позов задоволений. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Єрмак" повернути тимчасово зайняту земельну ділянку за кадастровим номером 78134090, площею 0,0191га, розташовану за адресою вул. Боброва, м. Дніпропетровськ, Дніпропетровській міській раді за відповідним актом приймання-передачі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єрмак" в доход Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області 1147,00 грн - судового збору.

У задоволенні позовних вимог ТОВ "Вторресурс 21" щодо визнання права власності на торгівельний павільйон літ. П площею 37,47 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Боброва, відмовлено у зв`язку з їх безпідставністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Єрмак» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення скасувати частково, відмовити прокурору у задоволенні позову, в решті рішення суду залишити без змін. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що вчинив всі необхідні дії, передбачені ст. 33 Закону України «Про оренду землі» для поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах. Зазначив, що 30.07.2007р. надіслав Позивачу заяву про продовження строку дії договору оренди, яка була отримана останнім 31.07.2007р. З огляду на те, що заперечень з боку Позивача проти продовження дії договору не надходило, договір оренди в силу ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 19.12.2006р.) продовжив свою дію на той самий строк. Зауважив, що досі користується земельною ділянкою та сплачує земельний податок, а Позивач так і не вчинив жодних дій, спрямованих на оформлення документації для продовження строку дії договору. Таким чином, право користування земельною ділянкою не припинялось, а отже позовні вимоги є безпідставними.

Ухвалою суду від 17.08.2015р. у зв`язку із надходженням касаційної скарги ТОВ «Вторресурс 21» на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.08.2015р. провадження у справі зупинялось до розгляду зазначеної касаційної скарги Вищим господарським судом України.

Ухвалою суду від 05.11.2015р. у зв`язку із надходженням справи до суду, провадження у справі було поновлено.

В судовому засіданні 25.11.2015р. прокурор проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач, Відповідач, Треті особи явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, причин неявки не повідомили, не зважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Справа слухається за наявними доказами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом при перегляді справи встановлено, що 24.09.2002р. між Дніпропетровською міською радою як орендодавцем (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄРМАК" як орендарем (надалі - Відповідач) був укладений договір оренди земельної ділянки від 24.09.2002р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. та зареєстрований в реєстрі за №2356 (надалі - Договір).

За умовами Договору Відповідач передав, а Позивач прийняв в оренду земельну ділянку площею 0,0191 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Боброва для розміщення торгівельного майданчика, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська за кодом 78134090 (п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 2.1. Договору, земельна ділянка передається до 29.08.2007р. Після спливу терміну Договору його дія закінчується.

Згідно з п. 5.1. Договору після закінчення строку його дії в разі його не продовження "Орендар" зобов'язаний повернути земельну ділянку "Орендодавцю" у придатному для використання стані до 29.08.2007р. При цьому стан фіксується двосторонніми актами обстеження ділянки. Будь-яких інших документів сторони не укладають.

30.07.2007р. Відповідач листом №11 звернувся до Позивача із заявою про продовження строку дії Договору, який останнім отримано 31.07.2007р.

Відповіді на лист Відповідача, як і рішення міської ради про вирішення зазначеної заяви сторонами суду не надано. Як стверджує Відповідач, земельна ділянка досі перебуває у його користуванні, та він сплачує земельний податок.

За результатами проведення прокуратурою Красногвардійського району м. Дніпропетровська перевірки щодо дотримання вимог земельного законодавства під час використання земельної ділянки за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Боброва встановлено, що в тому числі земельна ділянка площею 0,0191 га (код 78134090) за вищезазначеною адресою використовується Відповідачем без державної реєстрації права власності на земельну ділянку, права постійного користування та права оренди земельної ділянки та документів, що посвідчують право на земельну ділянку, що є порушенням ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України. Вказане стало підставою для складання головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області - державним інспектором сільського господарства в Дніпропетровській області Жилою І.М. акту № 42-12 від 25.09.2012р. та звернення Прокурора з даним позовом.

Згідно ч.1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Зі змісту частини першої ст. 124 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до п. 34 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії.

Як вбачається з ч. 4 п. 2.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17 травня 2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок судам слід враховувати, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки. При цьому, якщо відповідні правовідносини виникли між сторонами до внесення змін Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12.03.2011р.) до статті 33 Закону України "Про оренду землі", судам слід брати до уваги, що попередня редакція зазначеної статті Закону України "Про оренду землі" не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Оскільки, правовідносини щодо поновлення договору оренди земельної ділянки між сторонами виникли 29.08.2007р., тобто до внесення змін Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12.03.2011р.) до статті 33 Закону України "Про оренду землі", до спірних правовідносин мають бути застосовані норми зазначеної статті в редакції станом на 29.08.2007р.

Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

Виходячи з того, що діючим на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачалося автоматичного поновлення договорів оренди землі, реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін можлива лише за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. За відсутності такого рішення неможливо зобов'язати цей орган в судовому порядку укласти такий договір або поновити його, адже таке зобов'язання суперечитиме вимогам законодавства.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.11.2012р. у справі №44/69, яка відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, документи на право користування земельною ділянкою у Відповідача як на день складання акту № 42-12 так і на день слухання справи по суті - відсутні, отже використання відповідачем земельної ділянки, на якій розташований його торгівельний павільйон, здійснюється протиправно, без законних на те підстав та з порушеннями земельного законодавства.

Відповідно до ст. 1. Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки (ч.ч. 1, 2 ст. 212 Земельного кодексу України).

З урахуванням наведеного, позовні вимоги прокурора та рішення суду першої інстанції про зобов'язання Відповідача повернути тимчасово зайняту земельну ділянку за кадастровим номером 78134090, площею 0,0191га, розташовану за адресою: вул. Боброва, м. Дніпропетровськ, державі в особі Дніпропетровської міської ради за відповідним актом приймання-передачі є правомірними.

Стосовно позовних вимог ТОВ "Вторресурс 21" про визнання права власності на торгівельний павільйон літ. П площею 37,47 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Боброва, апеляційний суд зазначає наступне.

Право власності на нерухоме майно виникає в особи з часу його державної реєстрації, що має підтверджуватися документально. Проте, документів щодо державної реєстрації торгівельного павільйону як нерухомого майна сторонами суду не надано, як і інших доказів на підтвердження позовних вимог Третьої особи. Жодних доказів права власності Відповідача на торгівельні кіоски саме як на нерухоме майно матеріали справи також не містять.

Апеляційний суд зазначає, що право власності визнається судом в разі його невизнання чи оспорювання іншими особами (ст. 392 Цивільного кодексу України). Проте, Третя особа в позові посилається на невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором поруки від 07.12.2012р. (зобов`язальне право). В такому випадку, Третя особа має захищати свої права шляхом примусового виконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором, а не шляхом визнання права власності на майно, яке йому не передавалося. Судом першої інстанції вірно зазначено, що гарантійний лист ТОВ «Єрмак» не являється правочином в розумінні ст. 11 Цивільного кодексу України, оскільки складений в односторонньому порядку, та правочини щодо відчуження нерухомого майна (на що вказує третя особа в своїй позовній заяві - а.с. 112 т.2) підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст. 220, 657 Цивільного кодексу України).

З огляду на наведене, позовні вимоги Третьої особи є безпідставними.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетроської області - без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 44-49, 99, 101, 103-105 Господарського процессуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єрмак", м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2015р. у справі № 904/1011/13-г залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 26.11.2015р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя В.В. Прудніков

Суддя Е.В. Орєшкіна