ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015 року Справа № 904/5886/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії

суддів: головуючого судді Величко Н.Л. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Подобєда І.М.

секретар судового засідання: Погорєлова Ю.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №14-167 від 11.06.14;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №50юр від 25.05.15;

розглянувши матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2015 року у справі №904/5886/15

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", м. Дніпропетровськ

про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну оплату поставленого газу у загальному розмірі 13 881 354 грн. 14 коп, -

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.15р. у справі № 904/4/5886/15 (суддя Фещенко Ю.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач по справі не прострочив виконання грошового зобов'язання, а отже не може наступити відповідальність за неналежне виконання договору, позивачем безпідставно заявлена вимога щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну оплату поставленого газу у загальному розмірі 13 881 354 грн. 14 коп.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення.

Не погодившись з зазначеним рішенням господарського суду, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити повзуні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги її заявник посилається на те, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, є укладення між сторонами додаткової угоди № 10 від 22.12.14р. від 04.01.13р. № 13-118-ВТВ. Зокрема, сторони погодили викласти п. 6.1. договору наступним чином: оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2. договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.".

Відмовляючи у задоволені позову суд неправильно встановлено дату набрання чинності додаткової угоди № 10 та розповсюдження її дії в часі. Пунктом 6 цієї додаткової угоди сторони визначили, що дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами та скріплення підписів печатками сторін. Проте, судом встановлено, що положення додаткової угоди № 10 розповсюджуються на відносини, що виникли до її підписання.

Скаржник звертає увагу суду на те, що позивачем заявлено до стягнення нарахування через прострочення оплати за газ, отриманий протягом січня-грудня 2013 року, січня-жовтня 2014 року. Отже, на час виникнення прострочення відносини між сторонами щодо часу остаточного розрахунку були врегульовані п. 6.1., викладеним в редакції викладеній у договорі, а саме остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця. Наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Відповідно до ст. 11 договору без врахування додаткової угоди №10, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 1 січня 2013року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного виконання.

Уклавши додаткову угоду № 10, серед іншого, пунктом 4 сторони змінили статтю 11 договору, в якій фактично змінено лише строк дії договору в частині реалізації газу з 2013 року на 2015 рік.

Представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

3. Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, так судом вірно встановлено, що строк виконання відповідачем грошового зобовязання за договором станом на час звернення з позовом не настав, а настане лише 20 січня 2016 року. Отже, враховуючи положення пункту 6.1. та статті 11 договору в редакції додаткової угоди № 10 від 22.12.2014, сторонами було змінено порядок розрахунків, а отже, з урахуванням вказаних положень договору відповідачем не було прострочено виконання грошових зобов'язань, а вимоги щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну оплату поставленого газу у загальному розмірі 13 881 354 грн. 14 коп. є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 23.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

4. Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський встановив наступні обставини:

04.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - продавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Дніпрогаз" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 13-118-ВТВ (далі - договір) (а.с.22-26).

Відповідно пунктів 1.1. та 1.2. договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ (далі - газ), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат покупця.

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до даного договору було укладено низку додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ПАТ Дніпрогаз у природному газі для потреб ВТВ, ціна на газ та порядок проведення розрахунків між сторонами. (а.с.27-42)

У відповідності до пункту 3.3. договору в редакції на момент укладення договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У пункті 3.4. договору сторони узгодили, що не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства два примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставною для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 6.1 основного договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місця, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

За змістом пункту 7.2 основного договору у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1 основного договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачеві, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з пунктом 6.1. договору в редакції додаткової угоди № 3 від 31.12.2013 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Відповідно до додаткової угоди № 10 від 22.12.2014 п.6.1 договору викладено у такій редакції :

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2. договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.".

Крім того, цією ж додатковою угодою викладено статтю 11 "Строк дії договору" у наступній редакції: - "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.".

На виконання умов договору позивачем у період з 01.01.2013 по 31.10.2014 було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 95 556 109 грн. 05 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за цей період (а.с.43-64).

Оплату за поставлений газ відповідач здійснював несвоєчасно, чим було порушено умови договору.

5. Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно п. 1 ст. 202, п. 1ст. 207 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і це не заперечується сторонами ПАТ "Дніпрогаз", як газорозподільне підприємство, що має ліцензію на розподіл природного газу на території Дніпропетровської області, зобов'язано закупити природний газ для ВТВ та нормованих втрат, для того, щоб доставити поставлений постачальниками природний газ до споживачів, кошти за який відшкодовуються шляхом закладення даних витрат в тариф на транспортування для ПАТ "Дніпрогаз". За надані послуги по транспортуванню природного газу розподільними газопроводами відповідачу зобов'язаний сплатити кошти замовник послуг, тобто, постачальник природного газу - НАК "Нафтогаз України".

Між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №13-118-ВТВ від 04.01.2013р. природного газу, який використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних втрат та нормованих втрат покупця . З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до останнього було укладено низку додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб відповідача у природному газі для потреб виробничо-технологічних витрат і втрат та порядок проведення розрахунків між сторонами у 2013-2015р..

22.12.2014р. сторонами було укладено Додаткову угоду № 10 до Договору, відповідно до умов якої продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Цією ж додатковою угодою узгоджено обсяги природного газу, а саме у п. 2 вказано, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р. газ в обсязі до 47 699,162 тис, куб. м., в тому числі: у 2013 році - 8 366,225 (тис.куб.м.); у 2014 році - до 16 636,853(тис. куб. м.); у 2015 році - 22 693,084(тис. куб. м.) та було змінено порядок розрахунків, пункт 6.1 викладено в новій редакції , згідно з якою остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем та Покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.

Цією ж Додатковою угодою змінено строк дії Договору, та викладено ст. 11 у редакції, відповідно до якої Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015р. а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи сторони змінили порядок здійснення остаточних розрахунків за договором № 13-118-ВТВ від 04 січня 2013 року (абз-2п.6.1) , за яким обовязок покупця (ПАТ «Дніпрогаз») здійснити остаточний розрахунок за використаний на ВТВ газ на підставі акту приймання передачі до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, поставлено у залежність від здійснення продавцем (ПАТ НАК «Нафтогаз України») повного розрахунку за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданих продавцю покупцем у попередньому місяці, причому ст.11 додаткової угоди №10 від 22.12.2014р дію договору поширено на відносини сторін , що фактично склались між сторонами з 1.01.2013р.

Таким чином, уклавши додаткову угоду №10 від 22.12.2014р., сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до основного договору з 1.01.2013р.,тому висновок суду першої інстанції щодо обовязку сторін здійснювати розрахунки за газ у відповідності з п.6.1 договору в редакції додаткової угоди №10 відповідає матеріалам справи та не суперечить нормам ст.653 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції неправильно встановлено дату набрання чинності додаткової угоди та розповсюдження її дії у часі , судова колегія відхиляє з огляду на те, що сторони змінюючи зобовязання за договором № 13-118-ВТВ від 04 січня 2013 року протягом його дії , шляхом укладення додаткових угод №1-2,4-9,11-12 у кожній угоді зазначали, що вони набувають чинності з дати її підписання сторонами і поширюють свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з першого числа місяця у якому підписано додаткову угоду , за виключенням додаткової угоди №3 від 31.12.2013р та додаткової угоди №10 від 23.12.2014р. , дія яких поширена на відносини, які склалися з 1.01.2013р., що однозначно свідчить про волю сторін на зміну зобовязань за договором згідно додаткових угод №3 та №10 саме з моменту укладення договору.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виникнення у покупця обвязку здійснити остаточний розрахунок з продавцем відповідно до умов п.6.1 договору, тому суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку, про те що строк виконання обовязку з остаточного розрахунку за фактично використаний природній газ у Покупця відповідно до абз.3 п.6.1 договору ще не настав , та вірно визначив, що такий обовязок настане не пізніше 20.01.2016року, оскільки договір поставки газу діє до 31.12.2015року.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна умов не допускається.

За ст. 526 ЦК України, що кореспондується з ч. 1 ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, остаточний термін виконання зобов'язання не настав, а отже, позивачем безпідставно заявлено вимога про стягнення 13 881 354,14 грн., у тому числі: пені - 5 972 545,52 грн., три відсотки річних - 980 689,86 грн., збитків від інфляції - 6 928 118,76 грн.

Позивачем всупереч ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України, не подано доказів, які спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору по суті судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2015 року у справі №904/5886/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.Л. Величко

Суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд