донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

18.11.2015 справа №5006/12/23пн/2012

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача не зявився; ОСОБА_4 за довіреністю;
розглянувши апеляційні скарги: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ДОКА УКРАЇНА Т.О.В.", м. Київ; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю " Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс", м. Маріуполь, Донецька область
на ухвалу господарського судуДонецької області
від29.09.2015р.
у справі№ 5006/12/23пн/2012 (суддя Тоцький С.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ДОКА УКРАЇНА Т.О.В.", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю " Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс", м. Маріуполь, Донецька область
провитребування майна
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.04.2012 р. по справі № 5006/12/23пн/2012, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.07.2012р. по справі № 5006/12/23пн/2012 зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс", м. Маріуполь, Донецька область (відповідач) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ДОКА УКРАЇНА Т.О.В.", м. Київ (позивач) певно визначене майно у кількості 2306 одиниць.

На виконання рішення видано відповідний наказ від 04.10.2012р.

Позивач звернувся із заявою про зміну способу виконання рішення суду, в якій просить змінити спосіб виконання рішення господарського суду Донецької області від 19.04.2012р. по справі № 5006/12/23пн/2012 з зобовязання повернути майно на вилучення у відповідача та передачу позивачу присудженого майна у кількості 2 276 одиниць.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 29.09.2015 р. у справі № 5006/12/23пн/2012 заяву про зміну способу виконання судового рішення залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з винесеною ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій просить оспорювану ухвалу господарського суду скасувати, а заяву про зміну способу виконання рішення задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог заявник скарги посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків, викладених в рішенні обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник посилався на неналежне повідомлення його про дату та час судового засідання, а також на те, що заяву позивача не було розглянуто по суті.

Відповідач, також, не погодившись з винесеною ухвалою, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оспорювану ухвалу та винести нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі відповідач посилався на неправомірність висновку суду, що спірне майно є індивідуально визначеним.

Розпорядженням секретаря другої судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 12.11.2015р. змінено склад судової колегії, суддю Радіоновоу О.О. було змінено на суддю Чернота Л.Ф.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу господарського суду скасувати, а заяву про зміну способу виконання рішення задовольнити.

Представник відповідача просить скасувати оспорювану ухвалу та винести нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість ухвалу місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Встановлено, що рішенням господарського суду Донецької області від 19.04.2012 р. по справі 5006/12/23пн/2012 зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс", м. Маріуполь, Донецька область повернути Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ДОКА УКРАЇНА Т.О.В.", м. Київ майно у кількості 2306 одиниць.

На виконання вказаного рішення, господарським судом Донецької області 04.10.2012р. був виданий наказ, на виконання якого державним виконавцем Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №36087186 (а.с. 6).

Державним виконавцем 24.04.2013р. складено акт, в якому зафіксований факт приймання-передачі стягувачем 30 одиниць товару, а також відмову стягувача від отримання решти майна.

Постановою державного виконавця від 07.05.2013р. виконавче провадження ВП №36087186 закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", через часткову передачу стягувачу спірного майна та його відмову від отримання решти майна.

Заявник, вимагаючи встановити новий спосіб виконання рішення суду у вигляді вилучення майна, посилається на відсутність всієї кількості присудженого до повернення майна, а також його непридатність для використання.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Під зміною способу виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими.

Верховний суд України своєю постановою від 06.03.2007 р. у справі № 13/134 відносно законності зміни способу і порядку виконання рішення встановив, що відповідно до преамбули Закону України "Про виконавче провадження", цей закон визначає умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку. Вказаний закон не регулює правовідносин, що виникають при прийнятті судових актів, навіть повязаних з виконанням судового рішення.

Порядок вирішення судом питання про зміну способу та порядку виконання судового рішення встановлюється ст. 121 ГПК України, при цьому суд повинен врахувати, щоб обраний ним порядок та спосіб виконання судового рішення не порушував прав інших кредиторів.

Звертаючись до суду із заявою про зміну виконання рішення, позивач просив змінити зобовязання відповідача повернути майно на вилучення такого майна та передачу його позивачу, тобто змінити спосіб виконання рішення на такий, що на думку позивача має більш примусовий характер та який виключає можливість відповідача зволікати з виконанням рішення суду.

Будь-яких обґрунтувань вищезазначених доводів позивачем не надано.

За змістом ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження", вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні, є одним із заходів примусового виконання рішення.

Згідно ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження", у разі присудження стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, державний виконавець вилучає ці предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, державний виконавець повертає зазначені предмети боржникові під розписку і виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому внесений стягувачем авансовий внесок поверненню не підлягає.

Як вбачається зі змісту акту державного виконавця "згідно акту приймання-передачі №1 від 24.04.2013р. стягувачем було прийнято лише 30 одиниць товару. Інше майно, надане для передачі, представником стягувача не прийнято як непридатне до використання (на думку стягувача)".

Отже вилучення майна у боржника є одним із заходів примусового виконання рішення, що був застосований державним виконавцем при виконанні даного судового рішення у встановлений судом спосіб.

Отже відсутні будь-які обґрунтовані підстави до зміни визначеного судом способу виконання рішення суду від 19.04.2012 р. по справі № 5006/12/23пн/2012.

Щодо вимог апеляційної скарги відповідача, то, відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції дійсно зазначив про те, що спірне майно є індивідуально визначеним.

Зазначений висновок суду є помилковим, таким, що протирічить вимогам ст. 184 ЦК України, а також встановленим висновкам щодо цього майна у рішенні суду першої інстанції та постанові апеляційної інстанції при розгляді даної справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, майно, яке визначене у наказі по цій справі є майном з родовими ознаками, оскільки має однаковий розмір, вагу, конструкцію, вартість.

Судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції в цій частині є помилковим, але оскільки це не впливає на правильність ухвали суду, як процесуального рішення з приводу заяви стягувача, вона підлягає залишенню в силі за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду Донецької області від 29.09.2015 року у справі № 5006/12/23пн/2012 є законною та обґрунтованою, відповідає нормам процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору за подання апеляційних скарг підлягають залишенню на заявниках апеляційних скарг.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ДОКА УКРАЇНА Т.О.В.", м. Київ та Товариства з обмеженою відповідальністю " Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс", м. Маріуполь, Донецька область залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 29.09.2015р. у справі №5006/12/23пн/2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надр. 5 прим.

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС