ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р.Справа № 922/4766/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_1, с. Подвірки
до АК "Харківобленерго", м. Харків
про визнання незаконним відключення
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Мовчан О.О., дов.№ 01-42юр/3332 від 30.04.15 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27.10.15 р., яка була частково прийнята судом) просить визнати незаконним відключення від мережі електропостачання об'єкта споживання ФОП ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,

- 22 липня 2014 року за недопущення до електроустановок 17.07.2014 року;

- 22 липня 2014 року за заборгованість по акту порушень ПКЕЕ від 05.06.2014 року за № 1000931;

- 23 липня 2014 року у зв'язку з самовільним підключенням;

- 22 лютого 2015 року за заборгованість, нібито за перевищення ліміту, на підставі повідомлення про відключення від 18.02.2015 року.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача - АК "Харківобленерго" сплачену суму в розмірі 15129,13 грн. та зобов'язати відповідача, при наданні послуг з електропостачання ФОП ОСОБА_1, встановити розрахунковий електролічильник, згідно із вимогами пункту 1.5.29, 1.5.30 ПУЕ, та п.3.3 Правил користування електроенергії, а саме на висоті від 0,8 м до 1,7 м в шафі, яка відкривається, з віконцем на рівні циферблата, на території об'єкта споживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

01.10.15 р. відповідач надав письмовий відзив, в якому проти задоволення позову заперечував та зазначив, що провадження по справі в частині визнання незаконними відключення від мережі електропостачання об'єкта споживання ФОП ОСОБА_1 підлягає припиненню на підставі п.1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки заявлена вимога не призводить до поновлення права позивача. Крім того, відповідач вважає необґрунтованими вимоги про стягнення грошових коштів в розмірі 15129,13 грн. та зобов'язання відповідача встановити розрахунковий електролічильник, згідно із вимогами пункту 1.5.29, 1.5.30 ПУЕ, та п.3.3. Правил користування електроенергії, а саме на висоті від 0,8 м до 1,7 м в шафі, яка відкривається, з віконцем на рівні циферблата, на території об'єкта споживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.10.15 р., за клопотанням відповідача, строк розгляду справи продовжено по 09.11.15 р.

В судовому засіданні оголошувались перерви з 04.11.15 р. до 09.11.15 р. (10:00) та з 09.11.15 р. (10:00) до 09.11.15 р. (11:30), для надання сторонами додаткових документів.

Представник позивача в судове засідання призначене на 09.11.15 р. о 11:30 не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав письмовий відзив, в якому проти задоволення позову заперечував.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, позивач просить визнати незаконними відключення від мережі електропостачання об'єкта споживання ФОП ОСОБА_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В той же час, відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Документом, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду, є позовна заява. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов. Подати позов - означає звернутися до господарського суду із заявою, в якій повинно міститися прохання, адресоване суду, про розгляд спору про право, що виникло.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту позовної заяви, відповідно до яких позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником та повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог.

Зміст позовних вимог включає предмет і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підстави позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов'язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків суб'єктів спірного матеріального правовідношення.

Згідно зі статтями 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав - це закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відносяться: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічні положення містить ст. 20 Господарського кодексу України.

Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що особа може звернутись до суду за захистом свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом.

Предметом позовних вимог в цій частині є визнання незаконними дії відповідача АК "Харківобленерго" щодо відключення від постачання електричної енергії у магазині-кафе в АДРЕСА_1.

Дана позовна вимога за своєю правовою природою є вимогою про встановлення факту протиправності дій відповідача, що не призводить до поновлення порушених прав. Факт, що має юридичне значення, може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення. Однак, заявлена позивачем вимога не призводить до поновлення прав позивача.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене, спосіб захисту права, який обраний позивачем, не передбачений ЦК України та ГК України, що є в свою чергу самостійною підставою для відмови йому в задоволенні позову в цій частині.

Стосовно вимог позивача про стягнення з АК "Харківобленерго" сплачену суму в розмірі 15129,13 грн., суд зазначає наступне.

05.08.2004 р. між АК "Харківобленерго" (постачальник електричної енергії, відповідач) та СПДФО ОСОБА_1 (споживач, позивач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 53297.01, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язався постачати споживачу електричну енергію, як різновид товару, а споживач оплачувати вартість поставленої електричної енергії у відповідності з умовами даного договору.

Надані до матеріалів справи квитанції сплачені позивачем на підставі договору про постачання електричної енергії № 53297,01 від 05.08.2004 року, із змінами та доповненнями від 04.11.2013 року, який є чинним, сторонами не змінювався, не був розірваний (ст.ст. 188, 206 ГК України) та недійсним не визнавався (ст. 207 ГК України).

Позивач в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення 15129,13 грн. не посилається на жодну норму права, на підставі якої суд має задовольнити позов.

Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 54 ГПК України, "позовна заява повинна містить виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов", жодних вимог зазначених у цьому пункті ст. 54 ГПК України позивачем недодержано.

Викладені в позові твердження зроблені при довільному трактуванні обставин без зазначення будь-яких норм матеріального права, аргументи позивача ґрунтуються на припущеннях, на їх підтвердження не надано відповідно до ст.ст. 33, 36 ГПК України доказів з посиланням на конкретні норми чинного законодавства.

В обґрунтування своїх заперечень відповідачем до матеріалів справи надані звіти споживача про використану електричну енергію за період січень 2015, лютий та березень 2015 року, рахунки на оплату спожитої енергії за період з січня 2015 по березень 2015 року з урахуванням проведених позивачем за цей період оплат та докази отримання цих рахунків позивачем.

З наданих документів вбачається, що на підставі договору про постачання електричної енергії № 53297,01 від 05.08.2004 року позивач у січні, лютому та березні 2015 року споживав електричну енергію, за січень 2015 р. по показниках двох лічильників з урахуванням платних втрат в мережах споживача, які нараховуються відповідно до додатку № 11А до договору, було спожито 1202 кВт., де: 992,5 (показники попереднього лічильника за період з 25.12.2014р. по 20.01.2015р. (акт технічної перевірки № 1389 від 20.01.2015) + 207 (показники лічильника за період з 20.01.2015 по 26.01.2015 (звіт про використану електричну енергію) + 2,5 (втрати електричної енергії в межах споживача) = 1202кВт. На підставі звіту та акт технічної перевірки № 1389 від 20.01.2015, споживачу був виданий рахунок за спожиту електричну енергію у кількості 1202 кВт. - у сумі 1587,96 грн. та ПДВ на е/е - 317,59 грн. Рахунок на оплату був виданий з урахуванням проведених протягом розрахункового періоду оплат у сумі 600 грн. (платіжне доручення № 6854 від 29.01.2015р.); за лютий 2015 р. - звіт за використану електричну енергію, підписаний споживачем було надано до Дергачівського РВЕ - 25.02.2015р. (про що свідчить запис в книзі реєстрації та видачі рахунків). На підставі звіту споживачу був виданий рахунок за спожиту електричну енергію за лютий у сумі 438,61 грн. та ПДВ на е/е - 87,72 грн. з урахуванням проведеної оплати в сумі 1770 грн. платіжне доручення № 8425 від 26.02.2015; за березень 2015р. - звіт за використану електричну енергію, підписаний споживачем було надано до Дергачівського РВЕ 24.03.2015р. (про що свідчить запис в книзі реєстрації та видачі рахунків). На підставі звіту споживачу був виданий рахунок за спожиту електричну енергію за березень у сумі 1718,74 грн., та ПДВ на е/е - 343,75 грн. з урахуванням проведеної оплати в сумі 12709,11 грн. платіжні доручення №№ 5626 від 05.03.2015, № 894581 від 16.03.2015, № 6454 від 25.03.2015.

Позивач, сам на свій розсуд сплачував суму більшу ніж зазначено в рахунках.

Відповідно до п. 4.8 додатку 2 до договору (Порядок розрахунків) у разі, якщо за підсумками розрахункового періоду вартість спожитої електроенергії менше, ніж сума оплати, що надійшла за такий календарний місяць, залишок коштів зараховується як попередня оплата споживача за наступні розрахункові періоди.

Таким чином, оплати проведені позивачем з січня 2015 року по березень 2015, сплачені позивачем на підставі договору про постачання електричної енергії №53297,01 від 05.08.2004 року, із змінами та доповненнями від 04.11.2013 року, який є чинним, в зв'язку з чим, підстави для стягнення з відповідача сплаченої суми 15129,13 грн. відсутні.

В силу ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Суд за внутрішнім переконанням повно, всебічно та об'єктивно оцінивши належність та допустимість кожного у справі доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 15129,13 грн.

Стосовно вимог позивача про зобов'язання АК "Харківобленерго" при наданні послуг з електропостачання ФОП ОСОБА_1 встановити розрахунковий електролічильник згідно із вимогами пункту 1.5.29, 1.5.30 ПУЕ та п. 3.3 Правил користування електроенергії, а саме на висоті від 08 м. до 1.7 м. в шафі, яка відкривається, з віконцем на рівні циферблата, на території об'єкта споживання, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до розділу 3 "Встановлення та експлуатація засобів обліку і управління електроспоживанням" "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 зі змінами та доповненнями (далі - ПКЕЕ), а саме п. 3.1. встановлено, що Електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами обліку електричної енергії для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, а також (за бажанням споживача) засобами вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії. Розрахункові засоби обліку електричної енергії, технічні засоби контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, засоби вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії встановлюються відповідно до вимог ПУЕ, цих Правил та проектних рішень.

Пункт 3.7 ПКЕЕ, для розрахункового обліку електричної енергії мають використовуватися засоби обліку, які пройшли провірку або державну метрологічну атестацію. Місця та умови встановлення розрахункових засобів обліку визначаються згідно з ПУЕ та проектними рішеннями.

В п.п. 7.1, 7.2 договору про постачання електричної енергії № 53297.01 від 05.08.2004 р. сторони домовились, що облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. Перелік розрахункових засобів обліку основного споживача та його субспоживачів, з необхідними для розрахунків даними, наведений у додатках № 3.1 та № 3.3 до цього договору, відповідно.

Отже, саме у додатках № 3.1 "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту енергію" та № 3.3 "Дані про відпуск електроенергії субспоживачам" до спірного договору мав бути зазначений перелік місць встановлення нових розрахункових приладів обліку відповідачем.

Втім, ані позивачем, ані відповідачем вказані додатки до спірного договору, які були витребувані судом, не надані. Таким чином, складання додатків № 3.1 та № 3.3 до спірного договору не підтверджено.

Згідно з п. 2 спірного договору, під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язались керуватись чинним законодавством України.

Суд наголошує, що оскільки сторонами укладення додатків № 3.1 та № 3.3 до спірного договору не доведено, відповідач, при встановлені нового лічильника, мав керуватися вимогами закону, а саме Правилами улаштування електроустановок (далі - ПУЕ), чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1.5.27 ПУЕ, лічильники потрібно розміщувати в легкодоступних для обслуговування сухих приміщеннях, у вільному і не тісному для роботи місці. Робочий температурний діапазон лічильника має відповідати температурі умов використання протягом року. Лічильники дозволено розміщувати в неопалюваних приміщеннях і коридорах розподільчих пристроїв електростанцій і підстанцій, а також у шафах зовнішнього установлення.

В п.п. 1.5.28, 1.5.29 ПУЕ закріплено, що лічильники, призначені для обліку електроенергії, яку виробляють генератори електростанцій, слід розміщувати в приміщеннях із середньою температурою навколишнього повітря від -1-15 до +25 °С. За відсутності таких приміщень лічильники рекомендовано розміщувати в спеціальних шафах, де зазначену температуру підтримують протягом усього року. Лічильники треба встановлювати в шафах, камерах комплектних розподільчих пристроїв, на панелях, щитах, у нішах, на стінах, які мають жорстку конструкцію. Лічильники потрібно кріпити до пластмасових або металевих щитків. Висота від підлоги до коробки затискачів лічильника повинна бути в межах 0,8-1,7 м.

В той же час, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що відповідачем був встановлений новий лічильник на опорі ПЛ-0.4 кВ на висоті 4 м за межами балансової належності електричних мереж, що є порушенням вимог п. 1.5.29 ПУЕ.

Крім того, згідно з п. 1.5.30 ПУЕ, для розрахункових лічильників, встановлюваних на будівельних конструкціях і панелях, потрібно передбачати шафу (оболонку) відповідного кліматичного виконання або нішу з дверцятами. Відстані між корпусом розрахункового лічильника і стінками та дверцятами мають бути не меншими ніж 0,05 м. Дверцята треба закривати на механічний замок. Конструкція дверцят має забезпечувати можливість їх пломбування, зняття показів лічильника та увімкнення/вимкнення захисного апарата (за наявності) або контроль цілісності запобіжників (у разі їх встановлення) без відкривання дверцят і зняття пломби. Аналогічні шафи (ніші) потрібно використовувати для спільного розміщування лічильників і трансформаторів струму в разі виконання обліку на стороні нижчої напруги (на вводі у споживача). Розрахункові лічильники приватних домоволодінь потрібно розміщувати в місцях, доступних для персоналу енергопостачальної компанії. Місце встановлення лічильника повинне бути визначене проектом та погоджене зі споживачем.

Отже, місце встановлення лічильника повинне бути погоджене зі споживачем.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, позивач від прийняття віддаленого дисплея приладу обліку на зберігання відмовився, відмовився він також і від підпису акту технічної перевірки розрахункового засобу обліку, що підтверджено копіями актів технічної перевірки розрахункових засобів обліку та заміни приладів обліку до 1 кВ № 1121 від 26.03.2015 та № 7389 від 20.01.2015 та протоколами засідання комісії інформаційно-консультативного відділу АК "Харківобленерго" № 32 від 29.04.2015 та № 1 від 12.01.2015 доданими до матеріалів справи позивачем.

Таким чином, місце встановлення лічильника не було погоджене зі споживачем, що також суперечить п. 1.5.30 ПУЕ.

Зазначені порушення були також виявленні Управлінням з питань функціонування та реформування електроенергетичного сектора Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та відображені в його листі № 32-01/01-34 від 12.01.15 р. (а.с. 26), який був направлений, зокрема, на адресу відповідача.

Проте, відповідач ніяким чином на вказаний лист не відреагував та порушення не усунув.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено право на встановлення розрахункового приладу обліку без згоди споживача електричної енергії, на опорі ПЛ-0.4 кВ на висоті 4 м поза межами балансової належності електричних мереж.

За таких підстав, вимога позивача про зобов'язання відповідача, при наданні послуг з електропостачання ФОП ОСОБА_1, виконати обов'язок в натурі - встановити розрахунковий електролічильник, згідно із вимогами пункту 1.5.29, 1.5.30 ПУЕ, та п.3.3 Правил користування електроенергії, а саме на висоті від 0,8 м до 1,7 м в шафі, яка відкривається, з віконцем на рівні циферблата, на території об'єкта споживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є законною обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В п. 4.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, у разі задоволення позову повністю або частково, судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Враховуючи викладене, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений, судовий збір в даному випадку підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам в доход Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, п.п. 5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Акціонерну компанію "Харківобленерго", при наданні послуг з електропостачання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, виконати обов'язок в натурі - встановити розрахунковий електролічильник, згідно із вимогами пункту 1.5.29, 1.5.30 ПУЕ, та п.3.3 Правил користування електроенергії, а саме на висоті від 0,8 м до 1,7 м в шафі, яка відкривається, з віконцем на рівні циферблата, на території об'єкта споживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, б. 149, ) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 1218,00 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.11.2015 р.

Суддя Т.В. Інте