ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року Справа № 915/1224/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Державного підприємства Одеська залізниця, вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012 ()

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Миколаївський річковий порт, вул. Проектна, 1, м. Миколаїв, 54058 ()

про стягнення заборгованості в сумі 317 583, 12 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, паспорт ЕО064619 виданий 22.12.1995 року (без належним чином оформлених повноважень);

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 01-02/212 від 18.12.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Одеська залізниця звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Миколаївський річковий порт про стягнення заборгованості в сумі 317 583, 12 грн. - збору за зберігання вантажу у вагонах, які були затримані по станції призначення Миколаїв-Вантажний у січні-лютому 2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.07.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 28.07.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28.07.2015 року розгляд справи відкладено на 02.09.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.09.2015 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів та оголошено перерву в судовому засіданні до 10.09.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.09.2015 року було зупинено провадження у справі № 915/1224/15 до набрання законної сили судовим рішенням по господарській справі № 915/1223/15 за позовом ДП Одеська залізниця до ПАТ Судноплавна компанія Укррічфлот про стягнення заборгованості в сумі 266 725, 92 грн., яка розглядається господарським судом Миколаївської області.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.11.2015 року було поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 13.11.2015 року.

В судовому засіданні 13.11.2015 року оголошувалась перерва до 18.11.2015 року.

В судовому засіданні 18.11.2015 року оголошувалась перерва до 19.11.2015 року.

В судовому засіданні 19.11.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях (арк. 195-198), та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

В січні 2015 року на адресу філії ПАТ «Судноплавна компанія Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» надійшли вагони з вантажем метал, які простояли на станції призначення Миколаїв-Вантажний Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці із-за не прийняття вантажу відповідачем.

Після прибуття вагонів на станцію Миколаїв-Вантажний представники філії ПАТ «Судноплавна компанія Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» відповідно до вимог пункту 42 Статуту залізниць України та діючого договору про експлуатацію підїзної колії були повідомлені.

По станції Миколаїв-Вантажний були складені акти загальної форми.

Після закриття актів загальної форми після подавання вагонів на підїздну колію філії ПАТ «Судноплавна компанія Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» були відкриті памятки про подання вагонів під вивантаження, які підписані представниками залізниці та відповідача.

Працівниками станції Миколаїв-Вантажний були складені накопичувальні картки про нарахування збору за зберігання вантажу у вагонах на загальну суму 270 301, 30 грн. Відповідачем частково сплачено 5 648, 70 грн. Загальна сума заборгованості склала 264 652, 60 грн. + ПДВ 20 % 52 930, 52 грн. = 317 583, 12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 908 ЦК України, ст. 307 ГК України, Статутом залізниць України, Правилами зберігання вантажів, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, Законом України «Про залізничний транспорт».

Представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, зазначених у письмовому клопотанні та відзиві на позов (арк. 86-87а, 154-160), просив суд в позові відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідачем зазначено наступне.

- для складання актів загальної форми представник філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» не викликався;

- для посвідчення одного й того же факту були складені різні акти загальної форми;

- ст. 129 Статуту залізниць України та п. 3 Правил складання актів не передбачено можливість складання акту загальної форми для посвідчення відмови від підписання акту загальної форми;

- в період, за який позивач намагається стягнути плату за зберігання вантажу у вагонах, з обєктивних причин склалися форс-мажорні обставини, які не були враховані залізницею при нарахуванні суми заборгованості (ст. 218 ГК України, п. 5.1 Договору від 01.03.2012 року);

- подання позивачем вагонів в хаотичному порядку без дотримання послідовності їх прибуття на станцію, окрім того, що спричинило виставлення станцією Миколаїв-Вантажний додаткових рахунків на оплату послуг, викликало необхідність здійснення додаткових операцій при вивантаженні вагонів, оскільки вантаж направляється в порт відповідно до укладених договорів з контрагентами для відвантаження на різні напрямки та різноманітні судна;

- відповідно до рішення господарського суду Миколаївської області від 25.09.2015 року по справі № 915/1223/15 встановлено відсутність зобовязання Філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» в оплаті послуг за користування вагонами на підставі відомостей плати за користування вагонами ГУ-26, а саме: № 07039144, № 07039145, №07039142, № 07039141, № 06039134, № 07039137, № 07039143, № 07039140, № 07039138, № 07039133, № 07039131, № 07039139, № 07039136, № 07039106, № 07039150.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

В січні 2015 року на адресу філії ПАТ «Судноплавна компанія Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» надійшли вагони з вантажем метал (арк. 48-50), які простояли на станції призначення Миколаїв-Вантажний Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці із-за не прийняття вантажу відповідачем.

Після прибуття вагонів на станцію Миколаїв-Вантажний представники філії ПАТ «Судноплавна компанія Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» відповідно до вимог пункту 42 Статуту залізниць України та діючого договору про експлуатацію підїзної колії були повідомлені, що підтверджується Книгою повідомлень про час подавання вагонів під вивантаження (арк. 51-54).

У зв'язку з затримкою вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини вантажовласника філії ПАТ «Судноплавна компанія Укррічфлот» (невиконання норми вивантаження) по станції Миколаїв-Вантажний були складені акти загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника, в яких зафіксовано факт простою вагонів (з вказівкою їх номерів) на коліях станції в очікуванні звільнення вантажного фронту, час початку затримки вагонів та час закінчення затримки вагонів (арк. 119-131). Акти підписані двома представниками станції за участю представника філії ПАТ «Судноплавна компанія Укррічфлот», який від підпису відмовився.

На підставі актів загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника по станції Миколаїв-Вантажний були складені Акти загальної форми № 2096 від 13.01.15 року, № 2101 від 15.01.15 року, № 2105 від 09.01.15 року, № 2108 від 09.01.15 року, № 2111 від 09.01.15 року, № 2113 від 09.01.15 року, № 2116 від 09.01.15 року, № 2119 від 09.01.15 року, № 2125 від 09.01.15 року, № 2126 від 12.01.15 року, № 2127 від 12.01.15 року, № 2128 від 13.01.15 року, № 2131 від 09.01.15 року, № 2134 від 10.01.15 року, № 2138 від 12.01.15 року, № 2142 від 17.01.15 року, № 2145 від 17.01.15 року, № 2146 від 13.01.15 року, № 2147 від 13.01.15 року, № 2148 від 13.01.15 року, № 2151 від 17.01.15 року, № 2154 від 17.01.15 року, № 2157 від 17.01.15 року, № 2160 від 02.02.15 року, № 2163 від 02.02.15 року, № 2166 від 02.02.15 року, № 2169 від 02.02.15 року (арк. 16-22).

Вищевказаними актами загальної форми зафіксовано факт простоювання вагонів на коліях станції Миколаїв-Вантажний з причини невиконання норми вивантаження, згідно ст. 46 Статуту залізниць України відповідальність за зберігання вантажів у вагонах покладається на філію "Миколаївський річковий порт". В Актах зафіксовано факт простою вагонів (з вказівкою їх номерів) на коліях станції в очікуванні звільнення вантажного фронту, час початку затримки вагонів та час закінчення затримки вагонів (арк. 119-131).

Акти підписані двома представниками станції за участю представника філії ПАТ «Судноплавна компанія Укррічфлот», який від підпису відмовився.

Крім того, факт відмови представника філії ПАТ «Судноплавна компанія Укррічфлот» від підпису Актів загальної форми Одеською залізницею зафіксовано шляхом складання окремих актів загальної форми (арк. 23-29).

Після закриття актів загальної форми після подавання вагонів на підїздну колію філії ПАТ «Судноплавна компанія Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» були відкриті памятки №№ 1352, 26, 30, 33, 36, 38, 45, 53, 55, 60, 74, 77, 81, 133, 138, 159 про подання вагонів під вивантаження, які підписані представниками залізниці та відповідача (арк. 55-62).

Факт забирання вагонів залізницею підтверджується памятками № 34, 35, 41, 43, 55, 58, 65, 69, 71, 76, 82, 95, 96, 102, 115, 191, 193 про забирання вагонів, які підписані представниками залізниці та відповідача (арк. 63-71).

Працівниками станції Миколаїв-Вантажний були складені накопичувальні картки про нарахування збору за зберігання вантажу у вагонах №№ 13010046, 13010044, 13010043, 16010067, 16010069, 16010070, 17010071, 21010087, 21010091, 21010092, 21010093, 21010098, 23010104, 06020206, 06020208 (арк. 32-46).

Таким чином, відповідачу нараховано збір за зберігання вантажів в січні-лютому 2015 року на загальну суму 264 652, 60 грн. + ПДВ 20 % 52 930, 52 грн. = 317 583, 12 грн., що підтверджується Довідкою по вагонам, які простоювали на коліях станції Миколаїв-Вантажний в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта в січні 2015 року, та Детальним розрахунком (арк. 9-13).

Судом встановлено, що відповідачем сплачено 5 648, 70 грн. по накопичувальній картці № 19030423 від 19.03.2015 року, яка не входить у даний період та не є предметом спору у даній справі, що не заперечується сторонами (арк. 47).

Отже, предметом спору у даній справі є вимога про стягнення збору за зберігання вантажів в січні-лютому 2015 року на загальну суму 317 583, 12 грн. (з ПДВ).

При вирішенні спору судом враховано наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення цивільних прав і обов'язків передбачає, зокрема, як договори та інші правочини, так і те, що цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Стаття 3 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлює, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України та інших актів законодавства.

Стаття 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 307 Господарського кодексу України, встановлює, що загальні умови перевезення визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Таким чином, права і обов'язки сторін виникають не лише з умов укладеного сторонами договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини в певних випадках.

Відповідно до п. 42 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня. Порядок і способи повідомлення встановлюються начальником станції. Одержувач може визначити спосіб повідомлення.

Якщо залізниця не повідомить про прибуття вантажу, одержувач звільняється від внесення плати за користування вагонами (контейнерами) і за зберігання вантажу до того часу, як буде надіслано повідомлення.

За угодою між одержувачем і станцією вагони (контейнери) можуть подаватися без попереднього повідомлення.

Відповідно до п. 3 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу № 113 від 25.02.1999 року, зареєстрованих Міністерством юстиції України 15.03.1999 року за № 165/3458 облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/ приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно до п. 5, 6 Правил користування вагонами та контейнерами плата за користування нараховується за кожний вагон і контейнер після прийняття його залізницею від вантажовласника. Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під'їзні колії або орендовані ділянки колій.

Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами та контейнерами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Пункт 46 Статуту залізниць України встановлює, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами.

Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до п. 5 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 року № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000 року за № 866/5087 (з наступними змінами і доповненнями), якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Відповідно до п. 8 Правил зберігання вантажів збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Термін безоплатного зберігання обчислюється:

якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження;

при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу;

при затримці - з моменту затримки.

Відповідно до п. 9 Правил зберігання вантажів за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Мінтранспорту № 334 від 28.05.2002 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за № 567/6855, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема:

- затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства;

- відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами);

- в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Таким чином, підставою для нарахування та стягнення збору за зберігання, в тому числі при затримці вагонів (контейнерів) на шляху перевезення, є акт загальної форми, який складається для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, і підписується особами, які беруть участь у засвідченні зазначених обставин (не менше двох осіб), відповідно до Правил складання актів та Правил користування вагонами і контейнерами. Згідно з цими Правилами участь вантажовласника у складанні та підписанні акта загальної форми не є обовязковою.

Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України ОСОБА_3 керівництво № 1 з наступними змінами і доповненнями в пункті 2 розділу 2 встановлює розміри зборів за зберігання вантажів, таким чином, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 термін безоплатного зберігання обчислюється згідно з відповідними Правилами.

Після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі: 4,0 грн за одну тонну - при зберіганні вантажів у вагонах (у тому числі у контейнерах).

Пункт 2.4 Тарифного керівництва № 1 також встановлює, що якщо вантажоодержувач не вивіз вантаж зі станції призначення у термін безоплатного зберігання, збір нараховується незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Приписи статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт", які кореспондуються зі статтею 110 Статуту, щодо обов'язку залізниці забезпечити збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а у разі незбереження вантажу відшкодувати вартість за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу не звільняють вантажоодержувача від сплати збору за зберігання вантажів понад нормативний безоплатний термін зберігання за ставками, встановленими Тарифним керівництвом № 1.

Норми ст. 46 Статуту, Правил зберігання вантажів та Тарифного керівництва № 1 не передбачають укладання окремого договору на зберігання вантажу, який перевозиться за договором перевезення (накладної), як і не передбачають винятку щодо сплати збору за ставками Тарифного керівництва № 1 за зберігання вантажів у вагонах, які належать іншим країнам.

Крім того, п.п. 2.8 п. 2 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 прямо визначає, що збір за зберігання справляється незалежно від плати за користування вагонами (контейнерами).

Таким чином, збір за зберігання вантажів за своєю правовою природою не є санкцією, а вважається платою за надання послуг та справляється незалежно від плати за користування вагонами (контейнерами). Розміри зборів за зберігання вантажів встановлено в пункті 2 розділу III Тарифного керівництва № 1, а отже, такий збір є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами. Збір за зберігання у вагонах вантажів, що мають вивантажуватися на місцях загального і незагального користування, але не подані під вивантаження з вини одержувача, справляється після закінчення терміну безоплатного зберігання.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та підставність нарахування відповідачу збору за зберігання вантажу, оскільки одержувач був повідомлений належним чином про прибуття на його адресу вантажу, а причини, з яких вагони було затримано залізницею, не залежали від останньої.

При цьому, перевіривши подані до матеріалів справи документи, судом встановлено, що підставою для стягнення збору за зберігання вантажів на восьми вагонах № 65249211, № 66105313, № 66708249, № 60447059, № 64265234, № 65285181, № 65760852, № 67856740 позивачем зазначено Акт загальної форми № 2101 від 15.01.2015 року (арк. 12-13, 16). Натомість, ані Акт загальної форми № 2101 від 15.01.2015 року, ані інші Акти загальної форми не містять переліку вищевказаних вагонів, за затримку та зберігання вантажу на яких слід стягувати збір. При цьому, як вказано вище, саме акти загальної форми є первинним документом та підставою для нарахування та стягнення збору за зберігання вантажу.

Крім того, в Акті загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника № 67 від 07.01.2015 року зафіксовано факт простою вищевказаних вагонів на коліях станції в очікуванні звільнення вантажного фронту з вказівкою часу початку затримки вагонів - 07.01.2015 року 01:10 год.

Натомість, в Акті загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника № 102 від 07.01.2015 року зафіксовано факт простою вищевказаних вагонів на коліях станції в очікуванні звільнення вантажного фронту з вказівкою часу закінчення затримки вагонів - 15.01.2015 року 01:00 год., тобто на момент складення даного акту залізниця не знала та не могла знати про час простою, який відбудеться. За таких обставин, поданий акт є неналежним доказом підтвердження факту простою вищевказаних вагонів (арк. 124 на звороті, 125).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення збору за зберігання вантажів на вагонах № 65249211 на суму 2 932, 20 грн. без ПДВ, № 66105313 на суму 2 932, 20 грн. без ПДВ, № 66708249 на суму 2 889, 00 грн. без ПДВ, № 60447059 на суму 2 932, 20 грн. без ПДВ, № 64265234 на суму 2 932, 20 грн. без ПДВ, № 65285181 на суму 2 932, 20 грн. без ПДВ, № 65760852 на суму 2 932, 20 грн. без ПДВ, № 67856740 на суму 2 889, 00 грн. без ПДВ (Довідка про затримку вагонів) (арк. 12-13).

Таким чином, загальна сума збору за зберігання вантажу на вищевказаних вагонах становить 23 371, 20 грн. (без ПДВ) + 20 % ПДВ 4 674, 24 грн. = 28 045, 44 грн.

Отже, в цій частині позову слід відмовити у зв'язку з необгрунтованістю. В решті позов в частині стягнення 289 537, 68 грн. (317 583, 12 грн. - 28 045, 44 грн.) підлягає задоволенню.

Щодо заперечень представника відповідача, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 Правил складання актів, акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Тобто, підписання акту вантажоодержувачем не є обов'язковим, що спростовує твердження відповідача про те, що для складання актів загальної форми представник філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» не викликався.

Безпідставним є твердження відповідача про те, що для посвідчення одного й того ж факту були складені різні акти загальної форми, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивачем при затримці вагонів складено акти загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника, якими зафіксовано час початку та час закінчення затримки вагонів, а також складено акти загальної форми, які і є підставою для нарахування збору за зберігання вантажу.

Складання залізницею актів загальної форми для посвідчення відмови від підписання актів загальної форми не може свідчити про наявність підстав для звільнення одержувача вантажу від сплати збору за зберігання. Крім того, перелік обставин, для засвідчення яких складаються акти загальної форми, передбачений ст. 129 Статуту залізниць України та п. 3 Правил складання актів, не є вичерпним.

Щодо посилань відповідача на те, що рішенням господарського суду Миколаївської області від 25.09.2015 року по справі № 915/1223/15 встановлено відсутність зобовязання Філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» в оплаті послуг за користування вагонами на підставі відомостей плати за користування вагонами ГУ-26, а саме: № 07039144, № 07039145, №07039142, № 07039141, № 06039134, № 07039137, № 07039143, № 07039140, № 07039138, № 07039133, № 07039131, № 07039139, № 07039136, № 07039106, № 07039150, то слід зазначити, що збір за зберігання вантажу сплачується незалежно від користування вагонами (розділ 2 Тарифного керівництва № 1).

Щодо посилань відповідача на подання позивачем вагонів в хаотичному порядку без дотримання послідовності їх прибуття на станцію, то слід зазначити, що дане твердження не підтверджено жодними належними та допустимими доказами у справі (ст. 33, 34, 43 ГПК України).

Щодо посилань відповідача на те, що в період, за який позивач намагається стягнути плату за зберігання вантажу у вагонах, з обєктивних причин склалися форс-мажорні обставини, які не були враховані залізницею при нарахуванні суми заборгованості (ст. 218 ГК України, п. 5.1 Договору від 01.03.2012 року), то слід зазначити наступне.

В обгрунтування підтвердження факту дії форс-мажорних обставин відповідач посилається на довідки, видані Миколаївським обласним центром з гідрометеорології Державної служби України з надзвичайних ситуацій № 32/05-08-19 від 06.01.2015 року, № 32/05-08/97 від 13.02.2015 року, № 32/05-08/92 від 09.02.2015 року, якими були зафіксовані небезпечні для виконання розвантажувальних робіт явища природного характеру: недопустима для проведення робіт на висоті швидкість вітру, сильний снігопад, туман (арк. 203-205).

При цьому, судом враховано наступне.

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України Про торгово-промислові палати Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України Про торгово-промислові палати Торгово-промислова палата України відповідно до цього Закону та свого Статуту здійснює представницькі функції як в Україні, так і за її межами, об'єднує торгово-промислові палати та координує їх діяльність.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України Про торгово-промислові палати Торгово-промислова палата України: засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної

сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями субєктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Судом також встановлено, що між Одеською залізницею та ПАТ «Укррічфлот» в особі філії ПАТ «Судноплавна компанія Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» було укладено Договір № 1401316 про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуг від 01.03.2012 року, предметом якого є надання Залізницею вантажовласнику послуг, повязаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги (арк. 200-202).

Відповідно до п. 5.1 Договору у разі настання обставин, через які одна сторона не могла повністю або частково виконати зобовязання за цим договором (явища стихійного характеру, воєнні дії тощо), строк виконання договору відкладається на час дії цих обставин.

Відповідно до п. 5.2 Договору сторона, яка не може виконувати зобовязання за цим договором через форс - мажорні обставини, повинна терміново повідомити про це іншу сторону.

Відповідачем не подано суду належних доказів існування форс-мажорних обставин (сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)), як і не подано доказів повідомлення позивача про форс-мажорні обставини в порядку п. 5.2 договору. Враховуючи вищевикладене, в суду відсутні правові підстави для відмови в позові через форс-мажорні обставини.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Миколаївський річковий порт, вул. Проектна, 1, м. Миколаїв, 54058 () на користь позивача Державного підприємства Одеська залізниця, вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012 ():

- 289 537, 68 грн. (двісті вісімдесят дев'ять тисяч п'ятсот тридцять сім грн. 68 коп.) - збору за зберігання вантажу у вагонах, які були затримані по станції призначення Миколаїв-Вантажний у січні-лютому 2015 року;

- 5 790, 75 грн. (п'ять тисяч сімсот дев'яносто грн. 75 коп.) - судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в решті позову в частині стягнення 28 045, 44 грн. (двадцять вісім тисяч сорок п'ять грн. 44 коп.) - збору за зберігання вантажу у вагонах, які були затримані по станції призначення Миколаїв-Вантажний у січні-лютому 2015 року.

Судовий збір в розмірі 560, 92 грн. (п'ятсот шістдесят грн. 92 коп.) покласти на позивача у звязку з частковою відмовою в позові.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 23.11.2015 року.

Суддя Е.М. Олейняш