РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015Справа №910/23835/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"
До Товариства з обмеженою відповідальністю "Миг Трейд"
Простягнення 35 540,00 грн.
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:не з'явилися;
Від відповідача: Риченко В.В., представник, довіреність № б/н від 01.09.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша и Медведь" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Миг Трейд" 36 540,00 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав на персонажі "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2" з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь". Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша и Медведь" та його складові частини, тоді як відповідачем здійснювався продаж (реалізація, розповсюдження) товарів із зображенням персонажів "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_2" аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь" без згоди Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша и Медведь", що є прямим порушенням його прав та вимагає сплати компенсації, розмір якої визначено виходячи з кількості об'єктів інтелектуальної власності позивача, права на які були порушені (3 об'єкти), розміру мінімальної заробітної плати (1 218,00 грн.) у її 10-ти кратному вимірі.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/22835/14 від 31.10.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015 Товариству з обмеженою відповідальністю "Маша и Медведь" було відмовлено у задоволенні заявленого позову.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2015 зазначені судові рішення першої та апеляційної інстанцій були скасовані з направленням справи на новий розгляд.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 справу № 910/238351/14 прийнято до свого провадження суддею Мандриченком О.В., розгляд справи призначено на 06.10.2015.

06.10.2015 судом було здійснено перехід до розгляду спору по суті та відкладено її розгляд на 27.10.2015 для витребування від позивача доказів у справі згідно із заявленим відповідачем клопотанням.

У ході нового розгляду справи по суті спору представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити, вказуючи на наявність в матеріалах справи всіх доказів, достатніх для підтвердження позовних вимог та зауважуючи, що з 01.09.2015 розмір мінімальної заробітної плати становить 1 378,00 грн., а тому на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша и Медведь" має бути стягнуто 41 360,00 грн.

Відповідно до заяви від 27.10.2015 позивач просив провести розгляд справи за відсутності його представника.

Оскільки позивачем не було подано в установленому порядку до суду належним чином оформлену заяву про збільшення позовних вимог, при розгляді справи судом не враховуються посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша и Медведь" на те, що з відповідача необхідно стягнути суму компенсації, розрахованої з урахуванням змін в законодавстві, що відбулися у серпні 2015 року (вступ у дію з 20.09.2015 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік").

Представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи на відсутності факту порушення прав позивача, зловживанні ним своїми правами з метою отримання матеріальної компенсації, яка значно перевищує та є неспіврозмірною по відношенню до вартості товару або можливих понесених збитків, відсутність вини і намірів з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Миг Трейд" на порушення прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша и Медведь".

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Студія "Анімаккорд" в якості правовласника та Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша и Медведь" в якості правонабувача (юридичні особи за законодавством Російської Федерації) 08.06.2010 укладали договір № 01060-Мим про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал "Маша и Медведь"), за яким правовласник зобов'язався передати правонабувачу виключне право на аудіовізуальний твір - серіал "Маша и Медведь", а правонабувач зобов'язався сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду.

Згідно з вказаним договором передачі належить виключне право на такі серії аудіовізуального твору: 1) "Раз, два, три! Елочка гори!"; 2) "Первая встреча"; 3) "До весны не будить!"; 4) "Весна пришла!"; 5) "Ловись рыбка!"; 6) "Следы невиданных зверей!"; 7) "С волками жить…!"; 8) "Позвони мене, позвони!" (п. 1.1).

У п. 6.1 даного договору вказано, що він набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальний твір.

Відповідно до п. 2 додатку № 1 до договору одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір - серіал "Маша и Медведь" правовласник передає првонабувачу в повному об'ємі виключні права на всі юридично значущі охоронювані елементи твору (включаючи, але не обмежуючись, назвою твору та його окремих серій, графічним зображенням, мальованими зображеннями персонажів твору, їх іменами, текстом) незалежно від того, пойменовані вказані елементи безпосередньо в додатках до Договору.

30.08.2014 представник позивача у магазині "Укрмаркет", що належить ТОВ "Миг Трейд" та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 25, купив за 24,20 грн. дзиґу музичну із зображеними на ній персонажами "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_2" аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь".

За твердженнями позивача, відповідач немає права на розповсюдження товарів із зображенням даних персонажів, адже виключні права на них йому не належать. Така реалізація, на думку позивача порушує його права та вимагає отримання компенсації, розрахованої шляхом множення кількості неправомірно використаних об'єктів авторського права на 10 розмірів мінімальної заробітної плати.

Заперечуючи проти позову, відповідач не визнає факту порушення прав позивача і своєї вини і посилається на недоведеність позивачем заявлених вимог.

Проаналізувавши правові позиції сторін, суд знаходить слушними заперечення відповідача та не вбачає підстав для задоволення позову, зважаючи наступне.

Факт купівлі дзиґи музичної із зображеними на ній персонажами "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_2" підтверджується відеозаписом, наданим позивачем та фіскальним чеком від 30.08.2014 № .

Статтею 435 Цивільного кодексу України передбачено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами ч. 1 ст. 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у ст. 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Для підтвердження первісної належності виключних прав Товариству з обмеженою відповідальністю Студія "Анімаккорд" позивач надав авторський договір замовлення від 01.04.2008 № ОК-2/2008, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анімаккорд" та ОСОБА_2, відповідно до умов якого ОСОБА_2 створив і передав Студії сценарії до перших 8-ми серій аудіовізуального твору - серіалу "Маша и Медведь".

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Статтею 9 Закону передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Судом встановлено, що персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь" "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_2" і кадри серій названого мультиплікаційного серіалу є частинами аудіовізуального твору, які можуть використовуватися самостійно, а тому розглядаються судом як твори.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 440 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною 2 ст. 32 Закону передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених ст.ст. 21 - 25 цього Закону.

Матеріалами справи і поясненнями представників сторін підтверджено відсутність у відповідача правової підстави використання персонажів "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_2" і кадрів аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь".

У п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону встановлено, що за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених ст. 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Пунктом "г" ч. 2 вказаної статті передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Разом з тим, у підпункті 51.3 п. 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" від 17.10.2012 № 12 наведено, що у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених ст. 3 Цивільного кодексу України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

У п. 42 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" від 04.06.2010 № 5 зазначено, що розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

У статті ст. 15 Закону до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: відтворення творів; публічне виконання і публічне сповіщення творів; публічну демонстрацію і публічний показ; будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; переклади творів; переробку, адаптацію, аранжування та інші подібні зміни творів; включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо; розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору; подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер; імпорт примірників творів та ін.

У поданому позові не визначено, яке конкретно порушення майнових прав позивача мало місце з боку відповідача в контексті ст. 15 та ст. 50 Закону, яке б давало позивачу право на його судовий захист.

З аналізу ст. 15 Закону слідує, що вона містить декларативну норму щодо наявності у автора права на використання твору.

Частиною 3 ст. 15 Закону автору (чи іншій особі, яка має авторське право) надано право дозволити чи заборонити використання твору іншими особами.

Відповідач не отримував від позивача жодних заборон на використання об'єктів авторського права, а отже позивач не використав та не реалізував своє права на заборону використання твору, що встановлене у ч. 3 ст. 15 Закону.

Наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей про те, що відповідач замовляв виготовлення дзиґ музичних із зображенням персонажів мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь" з метою подальшої реалізації. Так само, матеріали справи не містять фактичних даних, якими підтверджується, що відповідач здійснював оптовий продаж дзиґ музичних із зображенням персонажів мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь".

Крім того, позивач не надав суду доказів, які б свідчили про кількість потерпілих осіб внаслідок реалізації дзиґ музичних.

За твердженнями відповідача спірний товар був вироблений у Китайській народній республіці та імпортований в Україну і Товариство з обмеженою відповідальністю "Миг Трейд" не має відношення до його, адже набуло його за господарським договором зі своїм контрагентом.

Дані твердження відповідача знаходять документальне підтвердження в матеріалах справи, де міститься договір поставки товарів від 20.06.2014 № 20-06/01, укладений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (постачальник) і відповідачем (покупець), накладна від 20.08.2014 № 13521, банківська виписка, фотознімок спірного товару.

Чинне законодавство не встановлює обов'язку для покупця перевіряти факт порушення або ж дотримання авторських прав виробником продукції.

Відповідно до ст. 398 Митного кодексу України правовласник, який має підстави вважати, що під час переміщення товарів через митний кордон України порушуються чи можуть бути порушені його права на об'єкт права інтелектуальної власності, має право подати до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, заяву про сприяння захисту належних йому майнових прав на об'єкт інтелектуальної власності шляхом внесення відповідних відомостей до митного реєстру об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону. Після реєстрації об'єкта права інтелектуальної власності в митному реєстрі об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, органи доходів і зборів на підставі даних такого реєстру вживають заходів щодо запобігання переміщенню через митний кордон України контрафактних товарів.

Відповідно до ст. 2 Закону свідоцтво - це документ, що засвідчує авторство (авторське право) на оприлюднений чи неоприлюднений твір, а також факт і дату оприлюднення твору (за наявності); державний реєстр свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір - це сукупність офіційних відомостей про реєстрацію авторського права на твір та факт і дату оприлюднення твору (за наявності), що постійно зберігаються на електронному і паперовому носіях; державний реєстр договорів, які стосуються права автора на твір - це сукупність офіційних відомостей про реєстрацію договорів, які стосуються права автора на твір, що постійно зберігаються на електронному і паперовому носіях.

Видача свідоцтв та ведення вищевказаних реєстрів здійснюється Державною службою інтелектуальної власності України.

Згідно з п. 26 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" від 17.10.2012 № 12 вказується, що у випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача.

Ухвалою від 06.10.2015 позивача було зобов'язано надати суду докази реєстрації об'єкта права інтелектуальної власності у відповідному митному реєстрі.

З наявного в матеріалах справи витягу з переліку об'єктів права інтелектуальної власності, включених до митного реєстру вбачається, що твори образотворчого мистецтва "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_3" були включені до такого переліку 04.02.2015, тоді як реалізація, яку позивач пов'язує з порушенням своїх інтелектуальних прав мала місце в 30.04.2014.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що наявність у вільному обігу на митній території України імпортованих товарів, що містять об'єкти інтелектуальної власності, невжиття позивачем заходів, передбачених Митним кодексом України, щодо запобігання переміщенню через митний кордон України контрафактних товарів, а також відсутність свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір в Україні є свідченням відсутності його вини у порушенні прав інтелектуальної власності. Суд погоджується з даною правовою позицією відповідача, адже не був обізнаний та не міг дізнатися про наявність у позивача авторських прав зображення персонажів аудіовізуального твору "Маша і Мєдвєдь", а от же вина відповідача у порушенні прав інтелектуальної власності позивача відсутня.

Крім того, суд приймає до уваги посилання відповідача на те, що відсутність реєстрації майнових прав позивача на аудіовізуальний твір на території України, та відсутності інформації про власника цих прав у відповідних реєстрах давали йому підстави вважати, що даний аудіовізуальний твір знаходиться у вільному відкритому доступі, а отже вина відповідача у порушенні майнових прав позивача відсутня, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення компенсації.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" від 17.10.2012 № 12 вказується, що відповідальність за порушення права інтелектуальної власності у вигляді відшкодування шкоди, завданої суб'єктові відповідного права, може наставати лише за одночасної наявності факту протиправної поведінки відповідача (зокрема, недодержання умов авторського, ліцензійного договорів, використання об'єкта права інтелектуальної власності без дозволу правовласника); шкоди, завданої суб'єктові права інтелектуальної власності; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Доказування наявності перших трьох умов покладається на позивача. При цьому, судом застосовується презумпція вини особи, яка завдала шкоду: така особа вважається винною, поки не буде доведено інше.

Відповідно до абз. 2 п. 4 даної постанови відповідальність за порушення прав інтелектуальної власності (у вигляді відшкодування збитків, шкоди, сплати компенсації) настає лише за наявності вини.

Розглядаючи заявлений спір, суд також зважає на посилання позивача на норми законодавства Російської Федерації, що мають застосовуватися при правовому регулюванні обставин виникнення прав на твір та на ст. 1263 Цивільного кодексу Російської Федерації, де вказується, що авторами аудіовізуального твору є режисер-постановки, автор-сценарію, композитор, який є автором музичного твору (з текстом або без його тексту), спеціально створеного для цього твору. Так, посилаючись на норми законодавства Російської Федерації і ст. 1263 названого кодексу, позивач не враховував інші положення цієї статті, зокрема, ч. 5, де вказується, що кожний автор твору, що увійшов як складова частина до аудіовізуального твору, як того, що існував раніше (автор твору, що покладений в основу сценарію та ін.), так і того, що створений в процесі роботи над ним (оператор-постановник, художник-постановник та ін.), зберігають виключне право на свій твір, за винятком випадків, коли це виключне право було передане виробнику або іншим особам або перейшло до виробника чи інших осіб на інших, передбачених законом підставах.

У ст. 1240 Цивільного кодексу Російської Федерації вказується, що особа, яка організувала створення складного об'єкту, що включає декілька охоронюваних результатів інтелектуальної діяльності (кінофільму, іншого аудіовізуального твору, театрально-видовищної вистави, мультимедійного продукту, бази даних) набуває право використання вказаних результатів на основі договору про відчуження виключного права або ліцензійних договорів, що укладаються такою особою з володарями виключних прав на відповідні результати інтелектуальної власності.

Таким чином, виключні права Товариства з обмеженою відповідальністю Студія "Анімаккорд" на зображення, що використані в аудіовізуальному творі мають підтверджуватись відповідними ліцензійними договорами, укладеними з авторами цих зображень.

Крім того, відповідно до ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору. Господарський суд у випадках, передбачених законом або міжнародним договором, застосовує норми права інших держав.

Цивільний кодекс російської федерації не є міжнародним нормативним актом згоду на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Зважаючи на все вищевикладене, позовні вимоги відхиляються, а судкові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-38, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної

скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги

рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи

апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 06.11.2015 р.