ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015р. Справа№ 914/3231/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»,

м. Київ

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

с. Шегині, Мостиський район, Львівська область

про: стягнення 174 886,00 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: ОСОБА_2 - дов. №б/н від 21.09.2015 року.

Учасникам судового процесу роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 174 886,00 грн. Ухвалою від 09.09.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 22.09.2015р.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 09.11.2014 р. за клопотанням представника позивача продовжено строк розгляду даної справи на 15 календарних днів і розгляд справи відкладено на 16.11.2015 року.

Розгляд справи відкладався з підстав з наведених у відповідних ухвалах суду, які містяться в матеріалах справи.

В судове засідання 16.11.2015 р. представник позивача не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом, через канцелярію суду електронною поштою 16.11.2015 року подав письмові пояснення, в яких підтримує позовні вимоги в повному обсязі просить позов задоволити і розглянути справу та ухвалити рішення без участі представника позивача.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним, виходячи із заявленого позову і пояснень, що містяться у справі.

20.09.2011 р. між ІП «Кока - Кола Беверіджиз Україна Лімітед» та Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №А 0244872.

10.08.2012 р. о 16:30 год. по вул. Заболотного, 15 в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі-ДТП) за участю транспортного засобу «Ман», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4 та власником якого є ФОП ОСОБА_1 (відповідач у справі) і транспортного засобу «Ман», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 та власником якого є ІП «Кока - Кола Беверіджиз Україна Лімітед».

Внаслідок зазначеного ДТП, автомобіль «Ман», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 отримав механічні пошкодження, що підтверджується первісною довідкою ДАІ, страховим актом №438Р/40/2012 від 08.01.2013 р., що додані до позовної заяви.

Так, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2012 р. у справі №2601/16532/12 пр.3/2601/5997/12 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. в дохід держави.

19.09.2012 р. до позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

03.12.2012 р. потерпілий своєчасно звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування.

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 224 886,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №75955 від 25.01.2013 р.

На час вчинення ДТП ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах із відповідачем.

На момент ДТП між ПАТ«Страхова група «ТАС» та відповідачем ФОП ОСОБА_1 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності від 21.02.2012 р. Ліміт згідно даного полісу складає 50 000,00 грн., тобто сума яку повинен сплатити позивачу в порядку регресу відповідач, складає : 174 886,00 грн. (224 886,00 грн. - 50 000,00 грн. = 174 886,00 грн.) на думку позивача згідно приведеного ним розрахунку.

09.01.2014 р. відповідачу направлено лист №159 з вимогою сплатити заборгованість. Відповідач вказану заборгованість не сплатив. В зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду, про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу з відповідача.

В судове засідання 16.11.2015 р. представник відповідача з'явився, позов не визнає, подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог із наступних підстав. Представлені позивачем докази не дають підстав вважати, що 10.08.2012 р. мав місце страховий випадок, так як надані позивачем докази, на думку відповідача, не підтверджують розмір заявлених вимог. Згідно із Додатком до Договору добровільно страхування наземного транспорту №А0244872 від 29.09.2011 р. , який долучено позивачем до матеріалів справи, автомобіль марки МАN LE 10.150 державний реєстраційний НОМЕР_3 серед застрахованих транспортних засобів, відсутній. Під порядковим №199 у Додатку до Договору добровільно страхування, під яким за твердженням позивача вказано застрахований транспортний засіб за участю якого сталася ДТП, зазначено автомобіль МАN LE 18.220. З цього приводу відповідач вказує, що автомобіль МАN LE 10.150 і МАN LE 18.220, це якісно різні транспортні засоби, які відрізняються між собою технічними характеристиками, а саме: по потужності, по вантажопідйомності і, відповідно за ціною А тому, відповідач вважає, що пояснити такі розбіжності суто технічною помилкою при складанні договору страхування неможливо та серед переліку застрахованих транспортних засобів, зазначених в Додатку до Договору добровільного страхування наземного транспорту №А0244872 від 29.09.2011 р., немає автомобіля марки МАN LE 10.150. Також існує невідповідність у номері кузова автомобіля, який вказує позивач у службових документах та із номером кузова автомобіля у відомості №9052761 про ДТП, що на думку відповідача ставить під сумнів той факт, що застрахований автомобіль і автомобіль, який потрапив у ДТП , це один і той же автомобіль.

Крім цього відповідач просить звернути увагу, на те, що дата оцінки, на сторінці 3 звіту, вказана як 10 серпня 2012 р., в той час, як на 4 сторінці звіту міститься інформація про те, що договір на проведення оцінки укладено 21 серпня 2012 р. Щодо особи оцінювача, відповідач зазначає, що оцінка транспортного засобу повинна була проводитися Експертною компанією «Укравтоекспертиза». Поряд із цим на 3 сторінці звіту в графі виконавець оцінки» зазначено: СПД ОСОБА_6 Франчайзинг - партнер ПП «ЕК «Укравтоекспертиза». В той же час сам Звіт виконано і підписано оцінювачем Савицьким Д.Е., про що вказано у Письмовій заяві оцінювача на сторінці 13 Звіту. До того ж, як вбачається із представлених доказів, ДТП мала місце 10 серпня 2012 р. . В той же час, як слідує із Акту огляду транспортного засобу, обстеження транспортного засобу у фіксації пошкоджень відбулося тільки 22 серпня 2012 р. тобто через 12 днів після настання страхового випадку без участі і повідомлення про огляд відповідача, всупереч п. 12.5.11 Договору добровільного страхування неземного транспортного засобу від 20.09.2011 року №А0244872.

В судовому засіданні 16.11.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оглянувши в судових засіданнях в процесі розгляду справ оригінали документів позивача, заслухавши пояснення представника відповідача, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, при прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до приписів частини першої та пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до статті 355 ГК України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодування особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхувальником виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічне положення міститься в статті 993 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною першою статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Приписами частини першої статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як вбачається із матеріалів справи, представлені позивачем докази не дають підстав вважати, що 10.08.2012 р. мав місце страховий випадок, так як надані позивачем докази, не підтверджують розмір заявлених вимог. Згідно із Додатком до Договору добровільно страхування наземного транспорту №А0244872 від 29.09.2011 р., який долучено позивачем до матеріалів справи, автомобіль марки МАN LE 10.150 державний реєстраційний №АІ 4903С в серед застрахованих транспортних засобів, відсутній. Під порядковим №199 у Додатку до Договору добровільного страхування, під яким за твердженням позивача вказано застрахований транспортний засіб за участю якого сталася ДТП, зазначено автомобіль МАN LE 18.220. З цього приводу відповідач вказує, що автомобіль МАN LE 10.150 і МАN LE 18.220, це різні транспортні засоби, які відрізняються між собою технічними характеристиками, а саме: по потужності, по вантажопідйомності і, відповідно за ціною, а тому, відповідач вважає, що пояснити такі розбіжності суто технічною помилкою при складанні договору страхування неможливо. Серед переліку застрахованих транспортних засобів, зазначених у Додатку до Договору добровільного страхування наземного транспорту №А0244872 від 29.09.2011 р., немає ні одного автомобіля марки МАN LE 10.150, що також спростовує твердження позивача про можливу технічну помилку при укладенні Договору.

Крім того існує невідповідність номера кузова автомобіля, який вказується позивачем у службових документах із номером кузова автомобіля у Відомості №9052761 про ДТП.

Так, у Договорі та в акті огляду автомобіля номер кузова автомобіля 152814, в той час, як у відомості про ДТП номер кузова автомобіля вказано, як 502814, що також викликає сумнів у тому, що застрахований транспортний засіб і автомобіль, який потрапив у ДТП , це один і той же автомобіль.

Також із матеріалів справи вбачається, що у заяві про настання страхового випадку на адресу позивача страхувальником вказано саме автомобіль марки МАN LE 18.220, а не МАN LE 10.150, який оглядався оцінювачем і на ремонт якого виписаний рахунок - фактура ФОП ОСОБА_8

Крім цього, суд зазначає, що дата оцінки, на сторінці 3 звіту вказана як 10 серпня 2012 р., в той час, як на 4 сторінці звіту міститься інформація про те, що договір на проведення оцінки укладено 21 серпня 2012 р. між Експерною компанією «Укравтоекспертиза», ІП «Кока - Кола Беверіджиз Україна Лімітед» і ПАТ «СК «ТАС». Щодо особи оцінювача, то наведене вище вказує на те, що оцінка транспортного засобу повинна була проводитися Експерною компанією «Укравтоекспертиза». Поряд із цим на 3 сторінці звіту в графі виконавець оцінки» зазначено: СПД ОСОБА_6 Франчайзинг - партнер ПП «ЕК «Укравтоекспертиза». В той же час сам Звіт виконано і підписано оцінювачем Савицьким Д.Е., про що також вказано у Письмовій заяві оцінювача на сторінці 13 Звіту. Крім того, як вбачається із представлених доказів, ДТП мала місце 10 серпня 2012 р. В той же час, як слідує із Акту огляду транспортного засобу, обстеження транспортного засобу і фіксація пошкоджень відбулося тільки 22 серпня 2012 р. тобто через 12 днів після настання страхового випадку.

Всупереч п. 12.5.11 Договору добровільного страхування огляд транспортного засобу проводився в односторонньому порядку, без запрошення і повідомлення інших учасників. Доказів запрошення і повідомлення третіх осіб, на виконання п. 12.5.11 Договору позивач суду не надав і там в матеріалах справи відсутні.

У відповідності до п. 12.2.7 Договору добровільного страхування, у випадку, коли розмір страхового відшкодування розраховується на підставі документу СТО про розмір матеріального збитку для отримання страхового відшкодування страхувальник зобов'язаний надати страховикові Акт приймання - передачі ЗТЗ його складових) після відновлювального ремонту. Отже сам лише рахунок фактура, згідно із умовами договору страхування , не може бути підставою для визначення розміру страхового відшкодування. Для цього, згідно із договором необхідний ще й Акт приймання - передачі транспортного засобу після проведення ремонту. Такий акт в матеріалах відсутній.

Таким чином позовні вимоги спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Як вбачається із пояснень позивача (вх. від 16.11.2015 року), то позивач зазначає, що право зворотної вимоги до винної особи - це право регресу і виникає з моменту виконання основного зобов'язання, тобто виплати страхового відшкодування. Вказує, що в даному випадку, позовні вимоги обгрунтовані правом зворотної вимоги (регресом), а не інститутом суброгації.

Загальний строк позовної давності визначений ст. 257 ЦК України, складає 3 роки.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся в суд з даною позовною заявою в межах 3 річного строку позовної давності.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18, у випадку, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Заслухавши пояснення представника відповідача, оглянувши та дослідивши матеріали справи і подані сторонами докази, суд оцінив їх в сукупності та прийшов до висновку, що позивач не довів належними і допустимими письмовими доказами підставність позовних вимог і не спростував заперечень відповідача, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно ст.49 ГПК України судовий збір залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 43, 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.11.2015 р.

Суддя Долінська О.З.