РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2015Справа №910/24032/15

За позовомКомунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа"
доГоловного управління статистики у Київській області
простягнення 50143,52 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Колесник Т.А. - представник за довіреністю;

від відповідача: Даценко Б.В. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Головного управління статистики у Київській області (далі за текстом - відповідач) 50143,52 грн. заборгованості, з якої: 28496,90 грн. - основний борг; 8619,34 грн. - пеня; 637,08 грн. - 3% річних та 12390,20 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання вимог Договору про закупівлю за державні кошти №646 від 29.04.2014 позивач поставив відповідачу теплову енергію, проте відповідач в порушення умов договору, свої зобов'язання з оплати наданих послуг не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 порушено провадження у справі №910/24032/15, розгляд справи призначено на 05.10.2015.

02.10.2015 відповідач через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено до 09.11.2015.

В судовому засіданні 09.11.2015 представник позивача подав заяву про відмову від позову в частині стягнення основного боргу в розмірі 28496,90 грн. Позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо стягнення штрафних санкцій та заявив клопотання про зменшення розміру суми пені, 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на те, що Головне управління статистики у Київській області повністю фінансується з державного бюджету, а штрафні санкції є надмірно великими.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Згідно зі ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 19.11.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.04.2014 між Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" (учасник, теплопостачальна організація) та Головним управлінням статистики у Київській області (замовник, споживач) укладено Договір про закупівлю за державні кошти №646, відповідно до умов якого учасник постачає замовнику послуги з опалення та підігріву холодної води, а замовник зобов'язується прийняти на межі балансової належності з найменшими втратами та оплатити послуги за встановленими тарифами органом місцевого самоврядування (п. 1.2. договору).

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору ціна цього договору становить 60672,40 грн. без ПДВ та може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

За умовами п. 4.3. договору оплата за спожиту теплову енергію здійснюється замовником шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки теплової енергії.

Цей договір набирає чинності з дня підписання та діє до 31.12.2014 (п. 10.1. договору).

На виконання умов договору, позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 28496,90 грн., що підтверджується актом приймання-передачі робіт/послуг з теплової енергії за період з грудня 2014 року по грудень 2014 року, який підписаний уповноваженими представниками сторін без заперечень та скріплений печатками підприємств.

Однак, Головне управління статистики у Київській області свої зобов'язання, в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг, належним чином не виконало, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за в сумі 28496,90 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами Договір про закупівлю за державні кошти №646 від 29.04.2014, за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а за умовами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.3. договору сторони погодили, що остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки теплової енергії.

Як установлено пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання з надання послуг по опаленню та підігріву холодної води виконав належним чином, а отже, відповідач зобов'язаний був здійснити оплату за надані послуги не пізніше 05.01.2015, однак взяті на себе зобов'язання не виконав.

Таким чином, Головним управлінням статистики у Київській області допущено прострочення виконання зобов'язання з оплати послуг згідно з умовами Договору про закупівлю за державні кошти №646 від 29.04.2014

Втім, під час розгляду справи позивач подав заяву про відмову від позову в частині стягнення основного боргу в розмірі 28496,90 грн., у зв'язку зі сплатою боргу відповідачем.

Розглянувши в судовому засіданні 09.11.2015 заяву позивача про відмову від позову в частині стягнення основного боргу, суд дійшов висновку про її задоволення, з огляду на наступне.

За приписами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Зважаючи на п. 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадках відмови позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 80 ГПК України) господарському суду слід керуватись частиною шостою статті 22 ГПК, тобто перевіряти, чи не суперечить ця відмова законодавству та чи не порушує вона інтереси інших осіб.

Звернення до суду з позовом, як і відмова від нього чи його частини, є формою реалізації прав позивача, а відтак часткова відмова Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" від позовних вимог, не суперечить діючому законодавству України та не порушує чиї-небудь права і інтереси.

За таких обставин, оскільки з правовими наслідками відмови від частини позову позивач ознайомлений і повноваження на вчинення цих дій представника позивача перевірені, вона приймається судом, що зумовлює припинення провадження у справі в частині стягнення 28496,90 грн. основного боргу, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також передбачено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 4.6. договору сторони визначили, що за порушення строків оплати спожитих послуг з опалення та підігріву холодної води, зазначених в п. 4.3. договору замовник сплачує на користь учасника крім суми заборгованості, пеню за кожний день прострочення оплати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за надані ним послуги, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 4.6. договору, позивачем нараховано за період з 06.12.2014 по 03.09.2015 та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 8619,34 грн.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За договором сторін можливості визначення іншого, ніж зазначений у ч. 6 ст. 232 ГК України, періоду нарахування пені не передбачено. Отже, пеня повинна нараховуватись з урахуванням приписів даної норми законодавства.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він є невірним, оскільки Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" порушено вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України. Крім того, позивачем невірно визначено початок періоду заборгованості, оскільки за умовами п. 4.3. договору остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки теплової енергії. Отже, оплата за послуги надані у грудні 2014 року мала бути здійснена до 05.01.2015.

За розрахунком суду, розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 7278,03 грн. (28496,90 грн. х 28/100/365х31 (з 06.01.2015 по 05.02.2015) = 677,68 грн.; 28496,90 грн. х 39/100/365х26 (з 06.02.2015 по 03.03.2015) = 791,67 грн.; 28496,90 грн. х 60/100/365х124(з 04.03.2015 по 05.07.2015) = 5808,68 грн.; 677,68 грн. + 791,67 грн. + 5808,68 грн. = 7278,03грн.).

Також, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 637,08 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12390,20 грн. за період з 06.12.2014 по 03.09.2015.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що він також є невірним, оскільки позивачем неправильно визначено початок періоду заборгованості, про що зазначалося вище.

Так, за розрахунком суду, з відповідача підлягає до стягнення 3% річних в сумі 564,47 грн. (28496,90 грн. х 3/100/365х241 (з 06.01.2015 по 03.09.2015) = 564,47 грн.), а також 10881,74 грн. інфляційних втрат (28496,90 грн. х 138,18570659/100 - 28496,90 грн. = 10881,74 грн.).

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

При цьому, Головним управлінням статистики у Київській області заявлено клопотання про зменшення (скасування) розміру штрафних санкцій (суму пені, боргу внаслідок інфляційних процесів, 3% річних).

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18 роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Частинами першою та другою статті 96 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

За приписами статті 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається випадком, внаслідок якого боржник може бути звільнений від відповідальності. Тому відсутність коштів у відповідача не може бути підставою для звільнення його від відповідальності. Ці положення повністю кореспондуються з положеннями частини 2 статті 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Враховуючи вищенаведене, а також ту обставину, що розмір заявленої до стягнення пені є значно меншим, ніж розмір основної заборгованості, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені. При цьому оскільки стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми не є неустойкою, а ст. 625 ЦК не передбачає можливості зменшення судом її розміру, суд відхиляє доводи відповідача про зменшення розміру цієї відповідальності.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 43, 32-34, 43, 44, 49, 75, п. 4 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі №910/24032/15 в частині стягнення основного боргу в сумі 28496,90 грн.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Головного управління статистики у Київській області (04050, м. Київ, вулиця Тургенєвська, будинок 71; ) на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" (09100, Київська обл., місто Біла Церква, вулиця Мережна, будинок 3; ) 7278 (сім тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 03 коп. пені, 564 (п'ятсот шістдесят чотири) грн. 47 коп. 3% річних, 10881 (десять тисяч вісімсот вісімдесят одну) грн. 74 коп. інфляційних втрат та 1053 (одну тисячу п'ятдесят три) грн. 57 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

5. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 13.11.15

Суддя О.А. Грєхова