КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа№ 910/16357/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі

судового засідання: Грабенко В.А.

за участі представників сторін:

позивача не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

відповідача Семенюк І.М. дов. від 12.06.2015 б/н

розглянувши матеріали

апеляційної скарги позивача ТОВ "Кіровоградєвробуд"

на Рішення Господарського суду міста Києва

від 11.08.2015

у справі № 910/16357/15 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом ТОВ "Кіровоградєвробуд"

до відповідача Установи " 28 Управління начальника робіт"

про визнання застереження в Договорі субпідряду

№80/20/1с від 05.05.09 недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ "Кіровоградєвробуд" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача Установи "28 Управління начальника робіт" про визнання недійсним застереження, викладеного в п. 4.3. Договору субпідряду № 80/20/1с від 05.05.2009, на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 № 910/16357/15 в задоволенні позову відмовлено, як заявленого необґрунтовано.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ТОВ "Кіровоградєвробуд" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 № 910/16357/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідач у своєму Відзиві від 13.11.2015 просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 № 910/16357/15 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 28.09.2015 № 910/16357/15 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л.). та призначено судове засідання на 17.11.2015.

В судове засідання від 17.11.2015 представник позивача-скаржника не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки колегію суддів не повідомив. Про належне повідомлення позивача ТОВ "Кіровоградєвробуд" свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення про вручення поштового відправлення скаржнику за № 09-33/40954/15. (а/с 81)

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Враховуючи, що присутній представник відповідача не заперечував проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представника скаржника, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду справи по суті за наявними матеріалами.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ТОВ "Кіровоградєвробуд" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.05.2009 між Установою "28 Управління начальника робіт" (субпідрядник) та ТОВ "Кіровоградєвробуд" (субпідрядник-1) було укладено Договір субпідряду № 80/20/1с (далі - Договір).

Згідно умов п. 1.1. названого Договору, субпідрядник-1 бере на себе зобов'язання в межах договірної ціни виконати власними силами роботи по реконструкції гуртожитку (оси 9-12) на об'єкті Державного підприємства "Дирекція підприємства, що будується на базі Новокостянтинівського родовища уранових руд" (далі - об'єкт), відповідно до проектно-кошторисної документації, а субпідрядник у встановленому порядку передає субпідряднику-1 затверджену проектно-кошторисну документацію, обладнання та матеріали, передача яких покладена на субпідрядника, приймає та оплачує виконані субпідрядником-1 за даним Договором роботи.

Даний Договір укладений на виконання та на основі Договору Генерального підряду в капітальному будівництві № 24/2009 від 24.03.2009, укладеного Генпідрядником із державним підприємством "Дирекція підприємства, що будується на базі Новокостянтинівського родовища уранових руд", та Договору субпідряду № 80/20 від 17.04.2009, укладеного субпідрядником із ЗАТ "Трест Кривбасшахтопроходка" (п. 1.2. Договору).

Сторони обумовили строк виконання субпідрядником-1 робіт згідно Проекту та Графіку виконання робіт, в якому визначені початок та завершення виконання робіт (Додаток № 2) (п. 3.1 Договору).

Згідно з п. 2.1. Договору договірна ціна вартості робіт складає 3 880 000,00 грн..

Додатковою угодою № 1 від 03.08.2009 внесено зміни до п. 2.1. та визначено, що договірна ціна вартості робіт складає - 4 320 000.00 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору субпідрядник здійснює щомісячні проміжні платежі за фактично виконані роботи на підставі Акту (форма КБ-2в) та Довідки (форма КБ-3), засвідченої підписами уповноважених представників сторін.

Умовами Договору сторони погодили порядок передачі та приймання робіт (розділ 12 Договору).

Відповідно до п. 4.3 Договору оплата виконаних робіт здійснюється протягом 18 банківських днів з моменту підписання (погодження) субпідрядником документів, визначених пунктами 4.2 - 4.3, які є підставою для оплати, але в будь-якому разі не раніше перерахування субпідряднику генпідрядником за Договором субпідряду № 80/20 від 17.04.2009 оплати за виконані субпідрядником-1 роботи.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Кіровоградєвробуд" посилався на те, що викладені у пункті 4.3 Договору субпідряду застереження щодо строку та умов розрахунків відповідача з позивачем сприяє відтермінуванню строку оплати підрядних робіт на невизначений період та по суті нівелює обов'язок субпідрядника щодо виконання договірних зобов'язань, що порушує майнові інтереси позивача, обмежує його право на отримання плати на умовах, визначених угодами сторін. Позивач наголошував, що свої зобов'язання по Договору виконав, про що свідчать складені Акти виконаних робіт за червень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2009 року, та частково оплачені відповідачем роботи в розмірі 1 022 675,32 грн. Проте, відповідачем порушено договірні зобов'язання щодо оплати вартості виконаних робіт та наявна заборгованість, яка встановлена в судовому порядку. На думку позивача, враховуючи умови п. 4.3. Договору, виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати підрядних робіт взагалі може не відбутись.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, що позивач підписуючи Договір субпідряду № 80/20/1с від 05.05.2009, на основі вільного волевиявлення, погодився з усіма його умовами, в тому числі, щодо строків проведення розрахунків. Відповідач вказував на те, що ТОВом "Кіровоградєвробуд" в позовній заяві зазначаються лише загальні норми та не вказано норми, яким суперечить спірний пункт 4.3 Договору.

Суд першої інстанції, оцінюючи подані сторонами докази, дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції зазначено, що, підписуючи редакцію Договору, позивач фактично погодився з передбаченими цим Договором умовами, в тому числі, з п. 4.3. Договору. Позивач на момент його укладення не скористався наданим йому законом правом за наявності заперечень щодо окремих умов правочину скласти протокол розбіжностей (ч. 4 ст. 181 Господарського кодексу України). Більше того, з викладених в позовній заяві обставин вбачається, що до того часу, коли відповідач справно здійснював розрахунки за Договором, позивач не вважав, що даний пункт не відповідає нормам чинного законодавства та порушує права позивача.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання частково недійсним Договору позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настанням відповідних наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За висновком місцевого господарського суду, позивач не надав доказів, які б підтверджували той факт, що п. 4.3. Договору субпідряду № 80/20/1с від 05.05.2009 суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Згідно з п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом першої інстанції встановлено, що, у даному випадку, правові підстави для визнання недійсним застереження, викладеного в п. 4.3. Договору субпідряду № 80/20/1с від 05.05.2009 відсутні.

Позивач в силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про визнання частково недійсним Договору.

Серед іншого, місцевим господарським судом відзначено і те, що відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності для захисту порушеного права встановлено тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Позивач в обґрунтування причин пропуску строку позовної давності для звернення з даним позовом та його відновлення посилався на те, що він дізнався про порушення своїх прав з прийняттям Рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.07.2012 у справі № 5002-2/1206-2011, за яким позивачу було відмовлено в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за Договором.

Наведені посилання ТОВ "Кіровоградєвробуд" не прийнято судом першої інстанції до уваги, оскільки в даному випадку, позивач був обізнаний з редакцією спірного пункту 4.3 з моменту укладення Договору № 80/20/1с - 05.05.2009 та міг передбачити про неможливість виконання розрахунків за Договором за визначеними в ньому умовами.

Таким чином, місцевим господарським судом встановлено, що обставини за яких пропущений строк для звернення з позовною заявою не є поважними та, в даному випадку, застосовується позовна давність у вирішенні цього спору.

Колегія суддів, зважаючи на вищенаведене, погоджується з висновком суду першоїі станції, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

ТОВ "Кіровоградєвробуд" у доводах апеляційного оскарження наголошує на тому, що викладене у пункті 4.3 Договору субпідряду застереження щодо строку та умов розрахунків відповідача з позивачем сприяє відтермінуванню строку оплати підрядних робіт на невизначений період та по суті нівелює обов'язок субпідрядника щодо виконання договірних зобов'язань, що порушує майнові інтереси позивача, обмежує його право на отримання плати на умовах, визначених угодами сторін. З огляду на наведені обставини, на думку позивача, враховуючи умови п. 4.3. Договору, виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати підрядних робіт взагалі може не відбутись. Серед іншого, скаржник наголошував і на тому, що йому безпідставно відмовлено у вимозі щодо відновлення пропущеного строку позовної давності для звернення з позовною заявою., оскільки ТОВ "Кіровоградєвробуд" дізнався про порушення своїх прав з прийняттям Рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.07.2012 у справі № 5002-2/1206-2011, за яким позивачу було відмовлено в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за Договором.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що наведені доводи апеляційного оскарження позивача базуються на тих же доказах та поясненнях, що надавалися у суді першої інстанції, та яким вже надана належна правова оцінка за оскарженим Рішенням.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ТОВ "Кіровоградєвробуд" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ТОВ "Кіровоградєвробуд" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 № 910/16357/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 № 910/16357/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 № 910/16357/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/16357/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов