ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р.Справа № 916/3793/15

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю № 01-36/44 від 30.03.2015р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного малого підприємства „АМТ до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання договору дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне мале підприємство „АМТ (далі по тексту ПМП „АМТ) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання дійсним укладеного між сторонами по справі договору оренди нежитлового приміщення № 5024 від 24.09.1999р., предметом якого є нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Малиновського, 49. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на факт пролонгації даного договору за принципом мовчазливої згоди сторін, а також на належне виконанням ним своїх обовязків орендаря щодо своєчасного внесення орендної плати та утримання орендованого майна у належному стані.

Представник позивача жодного разу не зявився в судові засідання по даній справі, незважаючи на направлення судом копій процесуальних документів як на адресу місцезнаходження ПМП „АМТ, так і на адресу для листування, зазначену по тексту позовної заяви, які не були вручені позивачу та повернуті на адресу суду. З огляду на викладене, відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами та доповненнями) відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи господарським судом.

Про обізнаність позивача із часом та місцем розгляду даної справи також свідчить факт подання ПМП „АМТ клопотання про відкладення розгляду справи перед початком одного із судових засідань по даній справі, яке було призначене на 21.10.2015р.

Відповідач повністю заперечує проти позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

24.09.1999р. між Представництвом по управлінню комунальною власністю (Орендодавець) та ПМП „АМТ (Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 5024, у відповідності до п.п. 1.1, 1.2 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне володіння та користування приміщення загальною площею 950,3 кв.м. підвалу та І-го поверху, в т.ч. підвал 232,4 кв.м., І поверх 717,9 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Малиновського, 49, з метою розміщення магазину. Цей договір діє з 24.09.1999р. по 26.08.2014р. Вступ орендаря у володіння та користування приміщенням настає одночасно з підписанням договору оренди та акту приймання-передачі вказаного приміщення.

Як стверджує позивач, він належним чином виконує прийняті на себе зобовязання орендаря за договором оренди № 5024 від 24.09.1999р., зокрема своєчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату та утримує в належному стані орендоване майно. Зокрема, позивач наголошує на проведенні ним капітального ремонту орендованого приміщення, яке було проведено за погодженням Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (лист від 31.03.2009р. № 01-13/3113) та відповідно до затвердженого розпорядженням Малиновської районної державної адміністрації № 309/01-06 від 12.06.2009р. кошторису на суму 1 483,010 тис грн.

Відповідно до Положення „Про департамент комунальної власності Одеської міської ради, яке затверджено рішенням Одеської міської ради, Департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальної власністю Одеської міської ради.

За твердженнями ПМП „АМТ, незважаючи на той факт, що строк дії договору оренди № 5024 від 24.09.1999р. закінчився 26.08.2014р., Департамент комунальної власності Одеської міської ради вчиняє дії, які свідчать про невизнання ним факту пролонгації даного договору, який, за переконанням позивача, був пролонгований на той самий строк, на який його було укладено, за принципом мовчазливої згоди сторін. Зокрема, позивач стверджує, що ним не було отримано будь-яких повідомлень про припинення дії договору оренди № 5024 від 24.09.1999р. в місячний термін після закінчення строку, на який його було укладено.

У звязку із тим, що Департаментом комунальної власності Одеської міської ради вчиняються дії, направлені на позбавлення ПМП „АМТ права володіння та користування обєктом оренди за договором № 5024 від 24.09.1999р., позивач був змушений звернутись до суду із позовом про визнання даного договору дійсним.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

В силу приписів ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В свою чергу, положеннями ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними зазначено, що у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Згідно з п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними (з наступними змінами та доповненнями) правочини можуть визнаватися дійсними виключно з підстав, визначених частиною другою статті 219 і частиною другою статті 220 ЦК України. Вимоги про визнання дійсними правочинів з інших підстав задоволенню не підлягають з огляду на невідповідність таких вимог установленим законом способам захисту прав та законних інтересів (частина друга статті 16 ЦК України, частина друга статті 20 ГК України).

Таким чином, такий спосіб захисту прав як визнання договору дійсним допускається виключно у певних випадках, прямо передбачених законом, якими є усунення дефектів форми правочину, що стосуються його нотаріального посвідчення. Інших підстав, за наявності яких суд може визнати договір дійсним, приписами чинного законодавства не передбачено. За таких обставин, суд доходить висновку, що позов ПМП „АМТ не підлягає задоволенню через невідповідність обраного позивачем способу захисту прав вимогам чинного законодавства.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. В провадженні господарського суду Одеської області знаходилась справа № 916/3803/14 за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ПМП „АМТ про виселення. Рішенням господарського суду Одеської області від 20.10.2014р. по справі № 916/3803/14, яке було залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.01.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 20.05.2015р., а також залишено без змін за результатами його перегляду за нововиявленими обставинами відповідно до ухвали господарського суду Одеської області від 12.08.2015р. та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р., позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради було задоволено, виселено ПМП „АМТ з нежитлових приміщень підвалу та першого поверху, загальною площею 950,3кв.м, що розташоване за адресою м. Одеса, Малиновського, 49.

Вказаним рішенням було встановлено наступні факти. Так, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до ПМП „АМТ із повідомленням від 10.07.2014р. №01-13/5021 про закінчення строку дії договору оренди № 5024 від 24.09.1999р. та про відсутність наміру щодо його продовження. У звязку із викладеним, судом на підставі положень ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна було встановлено, що вказаний договір оренди припинив свою дію 26.08.2014р.

Згідно зі ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, господарський суд доходить висновку, що факт припинення дії договору оренди № 5024 від 24.09.1999р. з 27.08.2014р. по закінченню строку, на який його було укладено, є преюдиціальним фактом, оскільки він встановлений рішенням господарського суду, що набрало законної сили, ухваленим за результатами вирішення спору між тими ж сторонами та щодо спірних правовідносин, які стосуються даного договору оренди.

Отже, оскільки договір оренди № 5024 від 24.09.1999р. на теперішній час є припиненим, що має наслідком, відповідно, припинення існування обумовлених його умовами прав та обовязків сторін, наведене повністю спростовує доводи ПМП „АМТ, покладені в обґрунтування предявленого позову, щодо пролонгації спірного договору оренди, що, в свою чергу, виключає можливість задоволення заявленого позову і з наведених підстав.

Підсумовуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 16, 202, 203, 205, 219, 220 ЦК України, ст. 35 ГПК України позов ПМП „АМТ задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору судом покладаються на позивача відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 35, 43, 44, 49, 82 85 ГПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст.ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 16.11.2015р.

Суддя С.П. Желєзна