ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2015 р.Справа № 922/4732/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції , с. Комсомольське 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державна фінансова інспекція України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокэнергоремонт", м. Харків
про стягнення 342446,93 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність №625/22 від 09.09.2015р.;

відповідача - не з'явився;

третьої особи - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокэнергоремонт", в якій позивач просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 342446,93 грн., посилаючись на завищення вартості відповідачем робіт за договором на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання №16/129 від 26.03.14 р., який було укладено між сторонами. Завищення вартості робіт було встановлено перевіркою проведеною Державною фінансовою інспекцією України. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 6848,94 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.10.2015р., провадження у справі 922/4732/15 зупинено до набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/12530/15.

09.11.15р. до господарського суду Харківської області надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, у зв'язку із вирішення справи №826/12530/15, яка знаходилась в провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити. Також надав заяву про долучення до матеріалів справи постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2015р. по справі №826/12530/15, яка судом задоволена та постанова долучена до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засіданні не з'явився, свого повноважного представника не направив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали про поновлення провадження у справі від 10.11.15р. повноважному представнику відповідача.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Надав через канцелярію господарського суду 15.09.2015р. письмові пояснення за вх.№39639, в яких зазначав, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, оскільки відповідачем завищено вартість ремонтно - будівельних робіт, що ним виконувались у відповідності до договору на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання №16/129 від 26.03.14 р. на загальну суму 342446,93 грн.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач був повідомлений належним чином, про дату та час розгляду справи, справа розглядається на підставі ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача господарським судом встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (далі по тексту - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Востокэнергоремонт" (далі по тексту - відповідач) було укладено договір на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання №16/129 від 26.03.2014р. (далі по тексту - договір).

Відповідно до п.1.1 договору, відповідач зобов'язався у 2014 році виконати на свій ризик роботи, що зазначені в додатку №1 до договору, а позивач прийняти і оплатити ці роботи.

Відповідно до п.1 додатку №1 до договору, відповідач зобов'язався виконати наступні роботи: "Поточний ремонт енергетичного обладнання блоку №6 Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго", ДСТУ Б.Д.1.1.-2:2013".

Відповідно до п.3.1 договору та п.2 додатку №1 до договору зазначено, що загальна вартість робіт (ціна договору) становить 4858951,00 грн. (з ПДВ).

Відповідно до п.4.1, 4.2 договору та п.3 додатку №1 до договору зазначено, що розрахунки за договором здійснюються позивачем в наступному порядку: у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок відповідача протягом 45 днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту прийому-передачі виконаних робіт.

Відповідно до п.3.2, 3.3 договору зазначено, що безпосередній перелік, обсяг і вартість робіт обумовлюється сторонами в кошторисній документації (калькуляції), що є додатком №2 до договору. Кошторис (калькуляція), передбачена додатком №2 до договору є твердим.

Відповідно до п. 1.4. договору зазначено, що відповідач зобов'язаний виконати роботи, виконати роботи, визначені договором зі свого матеріалу і своїми силами, якщо інше не встановлено додатком №1 до договору. При цьому відповідач відповідає за доброякісність використаних ним матеріалів. Якщо робота виконується з матеріалів позивача, у договорі мають бути визначені норми витрат матеріалу згідно робочої документації на відповідне обладнання, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність Відповідача за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Роботи за договором було прийнято на суму 2757301,28 грн. за актами приймання виконаних робіт, які містяться у матеріалах справи. Оплату за виконані за договором роботи проведено на вказану суму.

Під час проведення Державною фінансовою інспекцією України (далі по тексту - третя особа) ревізії фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції за період з 15.01.2015 року по 06.04.2015 року, якою було встановлено ряд порушень. Позивач у позовній заяві вказує, що ревізією встановлено, що розрахунок загальновиробничих витрат виконано без застосування знижувальних коефіцієнтів К=0,4123 при розрахунку І блоку та К=0,7821 при розрахунку III блоку відповідно до роз'яснень, наведених в листі Держбуду України від 09.07.2002р. №7/7-630; при розрахунку суми заробітної плати персоналу, що врахована в загальновиробничих витратах, враховано вартість роботи людино-години на рівні 33,07 грн./люд. годину.

Незастосування знижувальних коефіцієнтів при визначенні працевтрат, які включаються до складу загально виробничих витрат та завищення вартості людино-години при визначенні заробітної плати, в порушення вимог додатку 3 та п.3.1.12 ДБН Д 1.1.1-2000 "Правила визначення вартості будівництва", затвердженого Наказом Держбуду України від 27.08.2000р. №174, ГКД 34.08.601-2003 "Порядок визначення вартості ремонту основного та допоміжного енергетичного обладнання, передавальних пристроїв і споруд", затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики від 30.04.2003р. №207, призвело до завищення вартості прийнятих ремонтних робіт на загальну суму 197439,66 грн. Завищення заробітної плати призвело до понаднормового нарахування Єдиного соціального внеску на суму 24475,48 грн. Роботи за договором від 26.03.2014р. №16/129, вартість яких завищено на суму 285372,44 грн. (без ПДВ), прийняті Зміївською ТЕС на суму 2757301,28 грн., та сплачені на користь ТОВ "Востокэнергоремонт" у повному обсязі.

Зазначене призвело в порушення п.18а Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку №11 "Будівельні контракти", п.п.94,95 "Концептуальної основи складання та подання фінансових звітів" Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку (МСБО), застосування яких регламентовано ст.12-1 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" до матеріальної шкоди (збитків) на суму 342446,93 грн. та викривлення фінансової звітності.

Предметом спору у даній справі є обовязок відповідача відшкодувати позивачу шкоду (збитки) у розмірі 342446,93 грн. завдану унаслідок неправильно розрахованої вартості виконаних ремонтних робіт під час укладання та виконання відповідачем договору на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання №16/129 від 26.03.14 р.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом обєктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 3 ЦК України (ч. 2 та 3), закріплює, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. А ціна (тариф) є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують субєкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін. Субєкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані ціни та регульовані ціни - граничні рівні цін або граничні відхилення від державних фіксованих цін (ст. 189 Господарського кодексу України (надалі - ГК України)).

Так, в силу ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, у відповідності з ч. 2 цієї статті, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: (а) збитки, (б) протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; (в) причинний звязок між ними; (г) вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання цивільно-правової відповідальності.

Між тим, позивачем не доведено, наявності у діях відповідача всіх необхідних елементів складу правопорушення. Зокрема, чи є поведінка відповідача протиправною, з урахуванням того, що ціна робіт погоджена сторонами у договорі, товар позивачем прийнято та ін.

Крім того, суд зазначає, що акт складений Державною фінансовою інспекцією України, без врахування наявних у матеріалах справи первинних документів, не є підставою для стягнення з відповідача відповідної грошової суми. Також акт ревізії проведеної Державною фінансовою інспекцією України фінансово-господарської діяльності ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції та його відокремлених підрозділів за період з 15.01.2015 року по 06.04.2015 року у матеріалах справи відсутній.

Так, згідно ст. 15 Закону України Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єкту, що ревізується. Довідка контрольно-ревізійного управління чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 189, 190, 191 ГК України суд вважає, що наявність порушень при виконанні договору №16/449 від 26.03.2014р. не є підставою для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 342446,93 грн., оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 632 ЦК України, зміна ціни договору після його виконання заборонена, а відповідно не можуть бути та застосовані і до спірних правовідносин.

Суд вважає за необхідне зазначити проте, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 588 та 599 ЦК України). У даному випадку зобов'язання за договором були виконані, що не заперечується позивачем.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обовязок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких предявлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 342446,93 грн. безпідставними та необґрунтованими, відповідно до цього суд вважає в задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 526, 628, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 189, 190, 191 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 24.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_2