ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р.Справа № 922/5360/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколь Логістікс", м. Київ
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 60685,20 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Кротенко О.В., за довіреністю № б/н від 01.10.2015 року;

відповідача - ОСОБА_1 (особисто) за наявності паспорту;

представника відповідача - ОСОБА_3, за довіреністю № б/н від 05.10.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еколь Логістік" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 60685,20 грн. збитків, заподіяних внаслідок неналежного виконання умов договору перевезення вантажів № 8/15-ТР від 05.03.2015 року. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 вересня 2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 05 жовтня 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 02.10.2015 року відповідач супровідним листом (вх.№39607) надав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 05.10.2015 року представник позивача супровідним листом (вх. № 39843/15) надав документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.10.2015 року розгляд справи було відкладено на 03.11.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 27.10.2015 року від представника позивача надійшли пояснення (вх. № 43359) по справі разом із документами для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.11.2015 року розгляд справи було відкладено на 16.11.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 16.11.2015 року представник позивача надав пояснення (вх. № 46030) по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 16.11.2015 року позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.11.2015 року проти позову заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01.07.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Джонсон і Джонсон Україна» замовник та ТОВ "Еколь Логістик" як виконавець було укладено угоду про транспортно-експедиційне обслуговування № ЕР8А .

Відповідно до умов угоди про транспортно-експедиційне обслуговування позивач надає послуги, пов'язані з перевезенням товарів, зокрема виконує всі вимоги щодо перевезення автотранспортом зі складів у Київській області з доставкою до складів клієнтів замовника на території України.

Додатково до цього позивач може робити відповідний вибір перевізників.

Відповідно до п.2 Додатку «О» до Угоди № РР8А від 01.07.2013 року, позивач (виконавець за угодою № РР8А від 01.07.2013 року) несе повну матеріальну відповідальність за вантаж замовника, який прийнятий до перевезення, в тому числі, але не обмежуючись, збитками, які можуть виникнути в результаті дії або бездіяльності третіх осіб, яких виконавець залучає до виконання умов зобов'язань по цьому договору.

В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еколь Логістік» (позивач) як замовником, та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідач), укладено договір про перевезення вантажів № 88/15-ТР від 05.03.2015 року, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується надавати послуги з перевезення вантажів до пункту призначення, та видати їх особі, яка має право на одержання вантажів, та отримувати оплату за належним чином надані послуги.

Відповідно до замовлення (заявки) на автомобільні перевезення № оо122633 від 05.03.2015 року до Договору 88/15-ТР від 05.03.2015 року, сторони домовились про здійснення перевезення за маршрутом: (1) с. Чайки, вул. Антонова 1-А, склад ТОВ «Кюне і Нагель» - м. Дніпропетровськ, вул. Ударників, 27, склад ТОВ «Парк Інвест».

Як зазначає позивач, для виконання перевезення за даним замовленням був залучений автомобіль відповідача, мерседес НОМЕР_1 та Водій ОСОБА_4.

Наявна в матеріалах справи товаро-транспортна накладна містить інформацію щодо: автомобіль перевізник - ТОВ "Еколь Логістик", замовника - ТОВ "Джонсон і Джонсон Україна" ( ч/з ТОВ "Еколь Логістик" згідно договору № FFSA від 01.07.2013 ), вантажовідправника - ДП "Кюне і Нагель", вантажоодержувача - ТОВ "Парк Інвест", пункту навантаження, пункту розвантаження, номер пломби - 74649346, кількість місць - 21, масу - 2 тони 394 кг. та підписи водія/експедитора та диспетчера складу.

Водій ОСОБА_4 прийняв від вантажовідправника товар згідно з товарно-транспортною накладною № 7243 від 05 березня 2015 року.

Під час розвантаження вантажу на складі вантажоотримувача у м. Дніпропетровськ (вул. Ударників, 27 склад ТОВ «Парк Інвест»), було виявлено його нестачу, про що було складено Акт невідповідності товарів щодо кількості та якості №1 від 06.03.2015. Акт було складено та підписано представниками вантажоотримувача та водієм транспортного засобу (підпис водія лише про ознайомлення з даним актом).

Згідно вказаного акту було здійснено перерахунок товарів, що надійшли на склад, за кількістю поштучно.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2015 року позивачем була отримана претензія вих. №12/03/15 від 12.03.2015 року від власника вантажу - ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна», з вимогою відшкодувати вартість втраченого вантажу (недостачі, яку виявлено при розвантаженні вантажу на склад Вантажоотримувача ТОВ «Парк Інвест»).

На підтвердження розміру суми претензії ТОВ "Джонсон і Джонсон Україна" надало розрахунок суми претензії, згідно з яким вартість недостачі становить 60 685 грн. 20 коп., видаткову накладну, яка є невід'ємною частиною ТТН, а також акт невідповідностей товарів щодо кількості та якості № 1 від 06.03.2015 року, складений та підписаний представниками вантажоодержувача).

Враховуючи, що відповідно до умов угоди № РР8А від 01.07.2013 року позивач як виконавець прийняв на себе відповідальність за збереження вантажу в процесі його транспортування, отриману претензію №12/03/15 від 12.03.2015 року було визнано та оплачено в повному розмірі.

Як зазначає позивач, відшкодувавши вартість втраченого вантажу його власнику ТОВ "Джонсон і Джонсон Україна" , позивач поніс збитки у розмірі 60 685,20 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями по банківському рахунку ТОВ «Еколь Логістік» з відмітками банку.

Відповідно до умов п.6.1 договору № 88/15-ТР від 05.03.2015 року та з метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено відповідачу претензію за вих. №600/Юр від 29.07.2015 року з вимогою відшкодувати понесені позивачем збитки у сумі 60 685 грн. 20 коп.

Вказана претензія вих. №600/Юр була відхилена відповідачем. У своїй відповіді на претензію відповідач посилається на пункт 13 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, в якому зазначено, що Перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною. Вантажі, які прибули у непошкоджених кузовах автомобіля (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах і цистернах) та з непошкодженими пломбами вантажовідправника, здаються вантажоодержувачу без перевірки маси, стану вантажу та кількості вантажних місць.

В даному випадку, позивач вважає, що ним були понесені збитки у розмірі сплаченого відшкодування ТОВ "Джонсон і Джонсон Україна" у сумі 60685,20 грн.

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що для перевезення вантажу був залучений лише автомобіль відповідача ФОП ОСОБА_1, мерседес НОМЕР_1 та Водій ОСОБА_4, та товаро-транспортна накладна містить інформацію щодо: автомобіль перевізник - ТОВ "Еколь Логістик", у зв'язку з чим вважає позов позивача безпідставним та необгрунтованим.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно пункту 10.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 N 363 (зі змінами та доповненнями) перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених договорів із замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовими договорами (додаток 2).

Частиною 2 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що укладання договору перевезення вантажу підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента, тощо) відповідно до вимог законодавства.

Положеннями ч. 2, 3 ст. 909 ЦК України встановлено, що договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі і укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної.

Пунктом 11.8. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. № 363 (надалі -Правила) визначено : У тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж.

Супровідний документ на вантаж зазначено видаткову накладну № SO-009587 від 05.03.2015 року, яка підписана постачальником - ТОВ "Джонсон і Джонсон Україна" та одержувачем - ТОВ "Парк Інвест".

Слід звернути увагу на те, що документом яким підтверджується перевезення товару є товаро-транспортна накладна, а перевізником за цією товаро-транспортною накладною №7243 від 05.03.2015 року є саме ТОВ "Еколь Логістик" та обов'язок саме цього перевізника перевіряти стан вантажу у пакуванні, а саме його цілісність, комплектність чи справність не передбачений жодним нормативним чи цивільно-правовим актом.

Як свідчать матеріали справи, вантаж було доставлено до пункту призначення та складено акт про невідповідність товарів щодо кількості та якості № 1 від 05.03.2015 року.

Відповідно до п. 15. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4 до вищевказаних Правил. Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті невідповідність маси і кількості місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені в товарно-транспортній накладній, пошкодження упаковки. Жодна із сторін не має право відмовитись від підписання акта. У разі незгоди зі змістом акта кожна із сторін має право викласти в ньому свою думку і засвідчити її підписом. При відмові від складання акта або від внесення записів у товарно-транспортну накладну у випадках недостачі, псування або ушкодження вантажу акт складається за участю представника незацікавленої сторони. Для засвідчення складання акта на вільному місці зворотнього боку товарно-транспортної накладної записується складання і про що складений акт.

В даному акті міститься наступна інформація: стан пломб перед прийманням товарів - пломба не ушкоджена; номер пломби по ТТН/CMR № 74649346; продукція прибула під пломбою № 74649346; стан зовнішньої упаковки вантажних місць - не ушкоджена.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що акт складений на складі вантажоодержувача комісією свідчить про те, що водієм було доставлено вантаж в цілісній упаковці без ушкодження пломби.

Щодо тверджень позивача стосовно відшкодування збитків, завданих відповідачем, внаслідок відшкодування сплачених позивачем коштів в розмірі 60685,20 грн. ТОВ "Джонсон і Джонсон Україна", суд зазначає наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України. Відповідно до її положень майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

У роз'ясненні Вищого господарського суду України N 02-5/215 від 01.04.94 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" зазначається, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків (відшкодування шкоди), господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Відповідно до ч. 1 п. 8 ст. 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст. 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв'язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв'язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Згідно ч.1, ч.2 ст.226 ГК України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів запобігання збитків та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

Вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку якщо буде доведено кожний з елементів складу правопорушення. Недоведення хоч би одного з них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

Відповідно до ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або ушкодження прийнятого до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Виходячи з аналізу діючої норми, суд приходить до висновку, що підставою для стягнення збитків за нестачу вантажу є вина перевізника.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме товарно-транспортної накладної № 7243 від 05.03.2015 року перевізником є саме ТОВ "Еколь Логістик".

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач, відшкодувавши власнику (ТОВ "Джонсон і Джонсон Україна") вантажу вартість втраченого вантажу ( арк. спр. 71-73), тим самим визнав свою вину щодо нестачі товару, оскільки за договором, укладеним між ТОВ "Еколь Логістік" та ТОВ "Джонсон і Джонсон Україна", саме позивач є виконавцем, який надає транспортно-експедиторські послуги та несе відповідальність за збереження вантажу.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, господарський суд, всебічно повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи та подані сторонами докази, дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення збитків в сумі 60685,20 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, жодного з елементів складу правопорушення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 6, 8, 19, 58, 124, 129 Конституції, ст.ст. 22, 623, 924 Цивільного кодексу України, керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82- 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 20.11.2015 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/5360/15