ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 листопада 2015 року Справа № 906/597/15

Вищий господарський суд України у складі: суддя Львов Б.Ю. - головуючий (доповідач), судді Васищак І.М. і Палій В.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Ірпінської фінансово-юридичної академії у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м. Ірпінь Київської області,

на рішення господарського суду Житомирської області від 02.07.2015

та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 02.09.2015

зі справи № 906/597/15

за позовом заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі:

Державної фіскальної служби України, м. Київ,

Національного університету Державної податкової служби України, м. Ірпінь Київської області,

до виконавчого комітету Житомирської міської ради, м. Житомир,

комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, м. Житомир,

Ірпінської фінансово-юридичної академії у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Академія),

реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області, м. Житомир,

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 02.07.2015 позов задоволено частково: визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради в частині надання дозволу на оформлення права власності на адміністративну будівлю; визнано недійсним свідоцтво про право власності та скасовано державну реєстрацію права власності; визнано право власності на нерухоме майно. Припинено провадження у справі в частині вимог до реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 назване рішення місцевого суду зі справи скасовано в частині задоволення вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності; провадження у цій частині справи припинено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Академія 21.09.2015 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить зазначені рішення та постанову господарських судів зі справи скасувати та в позові відмовити повністю.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на те, що до скарги на порушення вимог частини четвертої статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не додано доказів сплати судового збору у встановленому розмірі.

За приписами частини третьої статті 6 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674) за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У підпункті 2.2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674 ставку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду встановлено в розмірі 120 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674 (у редакції, що діяла на час подання даної позовної заяви - до 01.09.2015) передбачалися такі ставки судового збору за подання:

- позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат;

- позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати (за станом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду).

Отже Академія, вимагаючи скасування оскаржуваних судових рішень, мала сплатити судовий збір у сумі 24 470,36 грн. [(16 737,97 грн. (з вимоги щодо визнання права власності на майно вартістю 836 898,70 грн.) + 3 654 грн. (по 1-му розміру мінімальної заробітної плати за кожну з 3-х вимог немайнового характеру)) х 120 %], тоді як до касаційної скарги скаржником додано лише платіжне доручення від 21.09.2015 № 80 про сплату судового збору в сумі 1 461,60 грн.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу на рішення господарського суду Житомирської області від 02.07.2015 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 зі справи № 906/597/15 до розгляду не приймати та повернути Ірпінській фінансово-юридичній академії у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

Суддя Б.Львов

Суддя І.Васищак

Суддя В.Палій