ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Справа № 914/1865/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Бойко С.М.

Дубник О.П.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Газтеплоенерго" с. Загірочко Жидачівського району Львівської області

на рішення господарського суду Львівської області від 06.08.2015 р.

у справі № 914/1865/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ВІССМАНН" с.Чайки Києво-Святошинського району Київської області

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Газтеплоенерго" с. Загірочко Жидачівського району Львівської області

про стягнення 396326,59 грн. суми основного боргу, 34561,85 грн. - 3% річних, 198163,30 грн. - інфляційних втрат та судові витрати

за участю представників сторін від:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 06.08.2015 р. (суддя В.М.Пазичев) позовні вимоги задоволено. Стягнено з товариства з обмеженою відповідальністю "Газтеплоенерго на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВІССМАНН" 396326, 59 грн. основного боргу, 16 296, 48 грн. 3% річних, 198 163, 30 грн. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 12 215,73 грн.

Рішення суду мотивоване невиконанням відповідачем зобов'язання в частині оплати за поставлений товар.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що сторонами укладено додаткову угоду №4 від 14.02.2012 р. до договору купівлі-продажу №1540/08 від 05.11.2008 р., згідно якої встановлено графік погашення заборгованості та остаточним строком для виконання зобов'язання є 31.12.2017 р.

Позивачем подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ним подано позов про погашення тієї частини заборгованості, строк оплати по якій настав на момент звернення до суду згідно вказаної відповідачем у апеляційній скарзі додаткової угоди №4 від 14.02.2012 р.

Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були належним чином повідомлені.

Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними в справі документами, враховуючи положення ст.75 ГПК України.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено Львівським апеляційним господарським судом, між товариством з обмеженою відповідальністю «ВІССМАНН» та товариством з обмеженою відповідальністю «Газтеплоенерго» 05.11.2008 р. було укладено договір купівлі-продажу № 1540/08.

Відповідно до п. п. 1.1, 3.2, 3.3 вказаного договору, продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити продукцію у кількості й по якості відповідно до специфікації, що є невід'ємною частиною цього договору.

Оплата здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок продавця в національній валюті України, з урахуванням ПДВ.

Покупець оплачує товар шляхом перерахування на розрахунковий рахунок продавця: 50% суми договору протягом 3 банківських днів з моменту отримання виставленого продавцем рахунку; 50% суми договору протягом одного тижня після отримання товару від продавця згідно з п.4.1.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що продавець передав покупцю товар на загальну суму 831 326,59 грн., що підтверджується накладними на відвантаження

№ від 19.11.2008 р. та № від 21.11.2008 р.

Будь-яких зауважень щодо якості поставленого товару або його кількості, в строки, передбаченні умовами договору, від покупця продавець не отримав, у зв'язку із чим, вважає, що свої зобов'язання по договору виконав повністю.

В подальшому між сторонами було укладено декілька додаткових угод до договору, згідно яких змінювались строки здійснення оплати за поставлений товар.

Так, згідно додаткової угоди № 4 від 14.02.2012 р. сторони дійшли згоди, що визнану заборгованість за товар у розмірі 831 326,59 грн., що підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків між сторонами від 30.12.2011 р., покупець оплачує на поточний рахунок продавця у такому порядку: до 31.05.2012 р. - 8 000 грн., до 31.12.2012 р. - 98 326, 59 грн., до 31.05.2013 р. - 45 000 грн., до 31.12.2013 р. - 100 000 грн., до 31.05.2014 р. - 45 000 грн., до 31.12.2014 р. - 100 000 грн., до 31.05.2015 р. - 45 000 грн., до 31.12.2015 р. - 100 000 грн., до 31.05.2016 р. - 45 000 грн., до 31.12.2016 р. - 100 000 грн., до 31.05.2017 р. - 45 000 грн., до 31.12.2017 р. - 100 000 грн.

Станом на день подання позовної заяви - 09.06.2015 р. заборгованість, яка підлягала до оплати згідно графіка погашення заборгованості до 31.12.2014 р. у сумі 396 326,59 грн. погашена не була.

В процесі розгляду справи позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача 396326,59 грн. суми основного боргу, 16296,48 грн. 3% річних, 198163,30 грн. інфляційних втрат та судові витрати.

При прийнятті постанови судова колегія виходила з наступного.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторонам (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 529, 530 ЦК України, кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на умови додаткової угоди, відповідач зобов'язаний був частинами виконувати зобов'язання щодо оплати поставленої продукції. Таким чином, позивач правомірно звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості, строк виконання якої настав, а саме: 396326,59 грн., яка повинна була бути оплачена до 31.12.2014 р.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, окрім суми основного боргу, просить також стягнути з відповідача 16296,48 грн. 3% річних, 198163,30 грн. інфляційних втрат (згідно поданої заяви про зменшення позовних вимог).

Перевіривши розрахунок 3 % річних за період з 01.06.2012 р. по 27.04.2015 р., судова колегія дійшла висновку, що сума 3% річних становить 34 561,85 грн., однак, враховуючи неможливість суду вийти за межі позовних вимог, вважає позовні в частині стягнення

16 296 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат за період з 01.06.2012 р. по 27.04.2015 р., суд апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 198 163,30 грн. суми інфляційних втрат.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 06.08.2015 р. у справі

№ 914/1865/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.11.2015 р.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Бойко С.М.

Дубник О.П.