РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа №910/23146/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Приходько В.О.
До ПроТовариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕПРИМ» стягнення 40 148 678, 07 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

від позивача: Руденко А.М. - за дов.;

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором №538 від 07.05.2008р. в розмірі 40 148 678, 07 грн., з яких: 25 000 000, 00 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 6 574 999, 99 грн. - заборгованість за відсотками за період з 01.08.2014р. по 21.08.2015р.; 1 279 157, 53 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків; 7 294 520, 55 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, представників не направляв, про поважні причини неявки суд не повідомив, пояснень, витребуваних ухвалою суду від 07.09.2015р. про порушення провадження у справі не подав. Водночас, ухвала суду від 07.09.2015р. направлена на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 33-37 та отримана відповідачем, що підтверджується повернутим суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 07.09.2015р.) з зазначенням: «вручено уповноваженому».

Тому повернення суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 07.09.2015р.) з зазначенням: «вручено уповноваженому» з урахуванням конкретних обставин даної справи є належним доказом виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасника судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій, тому спір розглядається за наявними у справі доказами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

За клопотанням позивача, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, спір у даній справі вирішено у строк у відповідності п. 3 ст. 69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимог і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Кредитний Договір №538 (надалі - Договір).

Відповідно до положень та умов Договору Позивач надає Відповідачу кредит у розмірі 17 750 000, 00 грн., строком по 06.05.2009р. для забезпечення поточної діяльності Відповідача.

Згідно останньої редакції змін до Договору від 11.03.2014р., Позивач надає Відповідачу кредит у розмірі 25 000 000, 00 грн. строком по 23.01.2015р. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних.

Відповідно до умов п. 7.3. Договору, у разі порушення кінцевого строку погашення Кредиту, Банк переносить заборгованість за кредитом на рахунок прострочених кредитів, у цьому разі Відповідач сплачує Позивачу за користування кредитом підвищену процентну ставку - 30% річних.

Судом встановлено, що Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредитні кошти в розмірі 25 000 000, 00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №538 від 12.05.2008р. та меморіальним ордером №538 від 07.05.2008р. та випискою по особовому рахунку за період з 07.05.2008р. по 20.08.2015р. Належні копії зазначених документів знаходяться в матеріалах справи.

Проте, в порушення умов Кредитного договору Відповідач у встановлений строк кредитні кошти Позивачу не повернув, проценти за користування кредитними коштами не сплатив.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав:

За своїм змістом та правовою природою укладений між Позивачем та Відповідачем договір є кредитним договором, який підпадає під правове регулювання норм статей 1054-10571 Цивільного кодексу України, а в частині, що не суперечить вказаним нормам та умовам договору, регулюється ст. ст. 1046-1053 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до приписів ст. 1046 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 509 ЦК України визначене поняття зобов'язання та підстави його виникнення. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи підтверджено, що Відповідач не виконав свої зобов'язання за Кредитним договором в частині сплати кредиту та процентів в строк, що вказаний в Кредитному договорі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Тому, вимога Позивача про стягнення з Відповідача 25 000 000, 00 грн. заборгованості по кредиту, 6 574 999, 99 грн. заборгованості за відсотками за період з 01.08.2014р. по 21.08.2015р., відповідно до розрахунку Позивача, задовольняється судом.

Згідно умов п. 7.4. Кредитного договору, у разі порушення строків погашення Кредиту, Позивач має право стягнути з Відповідача пеню за кожний день прострочки, включаючи день проплати. Пеня нараховується на суму прострочених платежів за Кредитом із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати здійснення платежу за Кредитом у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.5. Договору, у разі порушення строку сплати відсотків за Кредитом Позивач має право стягнути з Відповідача пеню за кожний день прострочки, включаючи день проплати. Пеня нараховується на суму несплачених своєчасно відсотків із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості і до дати повного погашення заборгованості по відсотках, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Тому, Позивачем правомірно заявлена вимога про стягнення з Відповідача пені за неналежне виконання зобов'язань, відповідно до Кредитного договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення.

Положеннями ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пенею відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом, Позивач правомірно на виконання п. п. 7.4. та 7.5. Кредитного договору нарахував Відповідачу пеню за несвоєчасне погашення кредиту за період з 22.02.2015р. по 21.08.2015р. в розмірі 7 294 520, 55 грн. та пеню за несвоєчасне погашення відсотків за період з 22.02.2015р. по 21.08.2015р. в розмірі 1 279 157, 53 грн.

Після проведення судом розрахунку суми неустойки, господарський суд дійшов висновку, що наданий Позивачем розрахунок неустойки є арифметично вірним, а тому з Відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 7 294 520, 55 грн. та пеня за несвоєчасне погашення відсотків в розмірі 1 279 157, 53 грн.

Таким чином, з огляду на викладене, з урахуванням умов Кредитного договору, положень ст. ст. 1046, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, Позивач правомірно заявив позовні вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором в розмірі 40 148 678, 07 грн. з Відповідача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, Відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач довів, що його вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки в силу вимог п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється, зокрема, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, та позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» задоволені повністю, то на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір стягується з Відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕПРИМ» (01083, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 33-37; Код: 34298833) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» (14000, м. Чернігів, вул. Комсомольська, 28; Код: 19357516) заборгованість в розмірі 40 148 678 (сорок мільйонів сто сорок вісім тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 07 коп. за кредитним договором №538 від 07.05.2008р., яка складається з:

- 25 000 000, 00 грн. - заборгованості по сплаті кредиту;

- 6 574 999, 99 грн. - заборгованості по сплаті відсотків;

- 7 294 520, 55 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту;

- 1 279 157, 53 грн. - пені за несвоєчасне погашення відсотків;

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕПРИМ» (01083, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 33-37; Код: 34298833) судовий збір в розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. в дохід Державного бюджету України.

Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.11.2015р.

Суддя І.І.Борисенко