ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Справа № 906/432/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоПолянського А.Г.
суддівКравчука Г.А.,
Мачульського Г.М. (доповідач),
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПриватного підприємства "Юніор-2006"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду
від12.08.2015
у справі№906/432/15
Господарського суду Житомирської області
за позовомПриватного підприємства "Юніор-2006"
доЖитомирської міської ради
третя особаКомунальне підприємство "Зеленбуд"
провизнання незаконними та скасування рішень,
В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом, Приватне підприємство "Юніор-2006" (далі - позивач) просило визнати незаконними та скасувати п.7 рішення Житомирської міської ради (далі - відповідач) від 04.04.2014 №668 "Про поновлення договорів оренди земельних ділянок юридичним особам" в частині не поновлення договору оренди земельної ділянки площею 0,0554 га позивачу за адресою: м. Житомир, вул. І.Кочерги, 2-б (договір оренди землі від 27.05.2009 №97), та рішення Житомирської міської ради від 18.06.2014 №710 "Про розгляд звернення ПП "Юніор-2006"" щодо відмови в поновленні договору оренди земельної ділянки площею 0,0554 га позивачу за адресою: м. Житомир, вул. І.Кочерги, 2-б (договір оренди землі від 27.05.2009 №97).

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувані рішення порушують переважне право позивача на поновлення строку договору оренди земельної ділянки та право користування нею.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 07.07.2015 (суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Мамченко Ю.А., судді Павлюк І.Ю., Дужич С.П.), в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати вказані вище судові рішення і прийняти нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду касаційної скарги у зв'язку з хворобою його повноважного представника, однак клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до приписів статті 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника, а представниками, згідно цієї норми, є як керівники, так і інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства.

Статтею 80 Цивільного кодексу України визначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку, яка наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Із наданих до клопотання матеріалів на підтвердження своїх доводів не вбачається, що позивач, як юридична особа, припиняв свою діяльність у зв'язку із наведеними у клопотанні обставинами, отже наведена у клопотанні обставина не позбавляє цю особу цивільної правоздатності і дієздатності.

Згідно ж приписів статті 77 Господарського процесуального кодексу України відкладення розгляду касаційної скарги здійснюється лише у разі, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Оскільки суд касаційної інстанції виконав приписи процесуального законодавства щодо належного повідомлення усіх сторін про час та місце розгляду касаційної скарги, а відповідно забезпечив позивачу можливість надати свої письмові заперечення та пояснення, з врахуванням того, що згідно приписів статті 77 ГПК України відкладення розгляду касаційної скарги можливе лише у разі, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, також з врахуванням вимог статей 1115, 1117 цього кодексу і тієї обставини, що неявка цієї особи в засідання суду касаційної інстанції не перешкоджає перегляду справи в суді касаційної інстанції, враховуючи процесуальну заборону на вчинення у суді касаційної інстанції процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, що визначено статтею 1115 наведеного кодексу, в задоволенні клопотання належить відмовити.

Учасники судового процесу належним чином повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги, але не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 27.05.2009 на підставі рішення 26-ї сесії 5-го скликання Житомирської міської ради від 16.09.2008 №724 між відповідачем як орендодавцем та позивачем як орендарем укладено Договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0554 га за адресою: м. Житомир, вул. І.Кочерги, 2-б, строком на п'ять років, який був зареєстрований у Житомирській регіональній філії Центру Державного земельного кадастру 27.05.2009 за №97.

На виконання умов цього договору за актом земельну ділянку було передано у користування позивачу.

Земельна ділянка передається в оренду для розміщення закладу культурно-побутового обслуговування (пункт 12 договору).

Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У разі відсутності письмових заперечень з боку орендодавця на протязі одного місяця після закінчення строку договору, договір вважається пролонгованим на термін, зазначений у цьому договорі на цих же умовах з врахуванням орендної плати відповідно до діючого законодавства та "Положення про порядок встановлення розмірів та справляння орендної плати за земельні ділянки в м. Житомирі, які перебувають у державній або комунальній власності" (пункт 6 договору).

Також встановлено що листом від 29.01.2014 №15/757 відповідач повідомив позивача, що термін дії договору закінчується 27.05.2014, а тому з метою недопущення втрат міського бюджету позивачу необхідно своєчасно звернутися для вирішення питання поновлення терміну дії цього договору (т.1, а.с.27).

04.04.2014 відповідачем прийнято рішення №668 "Про поновлення договорів оренди земельних ділянок юридичним особам", спірним пунктом 7 якого було вирішено повідомити позивачу про не поновлення зазначеного договору оренди землі. Підстава - рекомендація постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування від 02.04.2014 року (т.1, а.с.25).

24.04.2014 позивач звернувся до відповідача як до орендодавця з листом про намір продовжити на новий строк дію договору оренди земельної ділянки від 27.05.2009 (т.1, а.с.29).

У відповідь на звернення відповідач листом від 14.05.2014 повідомив позивача про необхідність подання заяви встановленого зразка з відповідним пакетом документів (т.1, а.с.49).

Таку заяву позивач подав 27.05.2014.

В свою чергу, відповідач листом від 25.06.2014 проінформував позивача про прийняття радою рішення №710 від 18.06.2014, яким відмовлено в поновленні договору оренди земельної ділянки площею 0,0554 га по вул. Кочерги, 2-б.

Відмовляючи у позові місцевий господарський суд, із висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, своє рішення мотивував тим, що позивач не дотримався умов договору та положень чинного законодавства, у зв'язку із чим втратив переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк, тому відповідач правомірно оспореними рішеннями відмовив позивачу у поновленні зазначеного договору оренди землі.

Підстави для скасування судових рішень відсутні входячи із наступного.

Відповідно до присів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами встановлено, що пунктом 7 рішення №668 від 04.04.2014 "Про поновлення договорів оренди земельних ділянок юридичним особам" вирішено повідомити позивача про не поновлення зазначеного договору оренди землі, - підстава - рекомендація постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування від 02.04.2014.

Витяг із вказаного рішення орендар (позивач) отримав 24.04.2014.

Також судам встановлено, що згідно листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 03.02.2015 відсутні звернення від позивача щодо набуття права на виконання будівельних робіт і прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (т.1, а.с.70-71).

Позивачем на спростування зазначених заперечень надано довідку за підписом керівника підприємства про сплату орендної плати за період 2012-2015 роки та копію ескізного проекту про будівництво культурно-побутового закладу "Центр дитячої творчості" з дитячим театром і кафетерієм в м. Житомирі по вул. І.Кочерги, 2-б.

Оцінюючи надані позивачем докази та спростовуючи його доводи суди попередніх інстанцій встановили, що згідно матеріалів іншої господарської справи №906/1142/14 за позовом Приватного підприємства "Юніор-2006" до Житомирської міської ради з вимогою вважати укладеною додаткову угоду до Договору оренди землі від 27.05.2009, проектна документація орендарем не надавалась і не погоджувалась.

Із обставин даної справи, судові рішення у якій переглядаються у касаційному порядку, також не вбачається, що проектна документація орендарем надавалась судам для дослідження.

Згідно із положенням статті 13 Закону України "Про оренду землі" орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як вбачається із встановлених судами обставин справи, відповідач як орендодавець виконав свій обов'язок, визначений умовами договору, та за плату передав позивачу як орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, однак останній свого обов'язку, а саме щодо розміщення на орендованій земельній ділянці закладу культурно-побутового обслуговування протягом строку оренди, не виконав, проектна документація ним відповідним органам не надавалась і не погоджувалась.

Відповідно до приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі", яка була чинною у період прийняття відповідачем рішення №668 від 04.04.2014 року, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), отже переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) орендар має за умови належного виконання обов'язків, визначених умовами договору, однак, як вбачається із встановлених судам обставин справи, позивач протягом строку оренди земельної ділянки не належно виконував обов'язки за умовами договору оскільки протягом строку оренди не розмістив закладу культурно-побутового обслуговування, та навіть проектну документацію відповідним органам не надав і не погодив.

Отже, спірний пункт 7 рішення №668 від 04.04.2014 "Про поновлення договорів оренди земельних ділянок юридичним особам", прийнятого відповідачем, наведеним нормам права не суперечить, оскільки згідно наведених приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі" позивач втратив передбачене цією нормою переважне право на оренду.

Крім того, слід зазначити, що положеннями статті 33 Закону України "Про оренду землі", яка була чинною у період звернення позивача із листом від 24.04.2014 про намір продовжити на новий строк дію договору оренди земельної ділянки, передбачалось, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (ч.2). До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (ч.3).

Як встановлено судами і що не заперечується позивачем, звертаючись до відповідача як орендодавця з листом про намір продовжити на новий строк дію договору оренди земельної ділянки позивач не додав до нього проект додаткової угоди.

Разом з тим, згідно із приписами частини п'ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" у наведеній вище редакції, орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Отже, виходячи із приписів наведених норм права відповідач у зв'язку із не доданням позивачем до свого звернення про продовження договору оренди додаткової угоди, був позбавлений можливості розглянути її, а відтак і укласти додаткову угоду, як це передбачено часиною п'ятої вказаної статті.

Звернувшись із касаційною скаргою, позивач посилався на відсутність перешкод у відповідача для укладення додаткової угоди до договору оренди, зазначаючи, що відповідач міг сам виготовити таку угоду, а відповідно і підписати її.

Відповідно ж до положень частини другої статті 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Таким чином, у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави вважати, що у відповідача існував обов'язок виготовити додаткову угоду до договору оренди землі, як і визначати такий обов'язок для нього у своєму судовому рішенні.

Крім того, доводи, вкладені у касаційній скарзі як на підставу для скасування судових рішень про те, що за практикою, яка склалась, саме відповідач повинен був виготовити додаткову угоду до договору оренди землі, висновків судів не спростовують, у цій частині у касаційні скарзі не зазначено у чому полягає суть порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права як цього вимагають приписи статті 111 Господарського процесуального кодексу України, отже доводи у цій частині зводяться до необхідності переоцінити встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, що відповідно до положень статті 1115 наведеного кодексу, у касаційній інстанції не допускається.

За вказаних обставин суд касаційної інстанції не вбачає правових підстав вважати, що суди порушили чи неправильно застосували норми матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Юніор-2006" залишити без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 у справі Господарського суду Житомирської області №906/432/15, залишити без змін.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Судді Г.А. Кравчук

Г.М. Мачульський