ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015р. Справа№ 914/3116/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю Львівські автобусні заводи, м.Київ ОСОБА_1 комунального автотранспортного підприємства №1, м.Львів
про:стягнення 3 593 797,19 грн.
Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача:не зявився

Права та обовязки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд розяснив представнику позивача. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотань про технічну фіксацію від сторін не надходило.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю Львівські автобусні заводи, м.Київ до відповідача ОСОБА_1 комунального автотранспортного підприємства №1, м.Львів про стягнення 3 964 131,96 грн.

Ухвалою суду від 04.09.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 12.10.2015р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

12.10.2015р. за вх..№43456/15 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив.

З підстав, викладених в ухвалі суду від 12.10.2015р. , розгляд справи відкладено на 29.10.2015р.

Ухвалою суду від 29.10.2015р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено її розгляд на 16.11.2015р. та викликано в судове засідання посадову особу чи іншого працівника Підрозділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області з матеріалами виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду Львівської області, виданого 11.11.2011р. у справі №5015/4335/11 для огляду та для встановлення суми основного боргу, яка залишається непогашеною станом на 16.11.2015р. і з присудженої до стягнення суми основного боргу (4600000,00 грн.) та зобов'язано Підрозділ примусового виконаня рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, на підставі наявних документів по матеріалах виконавчого провадження надати пояснення та належно засвідчені копії доказів підтвердження суми, яка погашена відповідачем по основному боргу (за рішенням суду у справі №5015/4335/11 - 4600000,00 грн.) станом на 16.11.2015р.

16.11.2015р. за вх.№49536/15 Управління державного виконавчої служби головного управління юстиції у Львівської області подало пояснення №6316/09.1-35 від 16.11.2015р. у якому зазначено, що в ході примусового виконання на рахунок стягувача перераховано грошові кошти в загальній сумі 435 696,07 грн., згідно платіжних доручень , копії яких долучено до матеріалів справи.

16.11.2015р. за вх.№49564/15 позивач подав заперечення на відзив від 26.10.2015р., які судом прийнято і приєднано до матеріалів справи.

В судове засідання 16.11.2015р. представник позивача зявився, подав в судовому засіданні заяву про зменшення розміру позовних вимог (яку в подальшому зареєстровано в канцелярії суду за вх.№5347/15), у якій підтверджує, що на виконання рішення господарського суду Львівської області №5015/4335/11 ВДВС стягнено з відповідача на користь позивача суму в розмірі 435696,07 грн.

Вказану суму коштів Позивач зарахував у часткове погашення присудженої до стягнення суми основного боргу. Відтак позивач підтримав вимогу про стягнення підлягає 3 % річних, нарахованих від суми основного боргу 4164303,93 грн. за період з 27.10.2011р. по 25.08.2015р. та втрат від інфляції, нарахованих від суми основного боргу 4164303,93 грн. за період з 01.12.2011р. по 31.07.2015р., що відповідно складає 478837,91 грн. 3% річних та 3114959,28 грн. інфляційних втрат.

Дану заяву судом прийнято і розгляд справи проводиться з врахуванням поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог вх.№5347/15 від 16.11.2015р.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав клопотання про відкладення розгляду справи від 16.11.2015р. №638/02 (вх.№49438/15) через зайнятість представника в іншому судовому засіданні.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд прийшов до висновку про його відхилення. При цьому суд керувався наступним.

Згідно ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Суд вважає, що у відповідача було достатньо часу для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси у судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи за обставин, визначених у ч.1 ст.77 ГПК України, є обов'язком лише за умови неможливості вирішення спору в даному судовому засіданні, в той час матеріалів справи є достатньо для вирішення спору по суті.

Як зазначалося вище, провадження у даній справі було порушено 04.09.2015 р. За клопотанням відповідача розгляд справи вже відкладався.

Згідно ч.3 ст.22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Клопотання відповідача суд розцінює, як таке, що є обгрунтованим відповідно ст.ст.32-34,36 ГПК України.

З огляду на вищенаведене та враховуючи те, що строк розгляду справи, в порядку ст.69 ГПК України вичерпано, і суду представлено достатньо доказів для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України, у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши подані докази в їх сукупності, створивши у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.10.2011 р. у справі № 5015/4335/11 було задоволено позовні вимоги 'ГОВ «Львівські автобусні заводи» до Львівське комунальне автотранспортне підприємство №1, стягнуто 4 600 000,00 грн. основного боргу, 460 693,15 грн. пені, 3% річних в розмірі 210 591,78 грн., 717 600,00 грн. інфляційних втрат, 25 500,00 грн. держмита, 236, 00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу, загалом на суму 6 014 620,93 грн.

Підставою зазначеного рішення у свою чергу стало невиконання відповідачем свого зобов'язання щодо оплати отриманого товару за договором про закупівлю товарів, робіт та послуг №18/11, укладеного 18.11.2009 р. між відповідачем та позивачем.

На виконання зазначеного рішення, видано відповідний наказ № 5015/4335/11 від 11.11.2011 р.

Постановою головного державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження № 30256160 від 08.12.2011 р. з примусового виконання наказу господарського суду № 5015/4335/11 від 11.11.2011 р. про стягнення боргу.

До 25.08.2015 р. Відповідач не сплатив присуджених до стягнення за рішенням суду коштів у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. При цьому 3% річних та втрати від інфляції позивачем заявлено в сумах, які розраховані від суми, що складає різницю між присудженою до стягнення сумою основного боргу і коштами , які стягнено з відповідача за виконавчим провадженням.

Як вбачається з пояснення Управління державного виконавчої служби головного управління юстиції у Львівської області подало пояснення №6316/09.1-35 від 16.11.2015р., в ході примусового виконання на рахунок стягувача перераховано грошові кошти в загальній сумі 435 696,07 грн., згідно платіжних доручень.

Таким чином, позивач вважає, з врахування заяви про зменшення позовних вимог, що прострочення виконання зобов'язання з оплати складає 1384 дні з 11.11.2011р. (день, наступний за днем набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області від 27.10.2011 р. у справі № 5015/4335/11) по 25.08.2015 р.

Неналежне виконання рішення господарського суду від 27.10.2011р. по справі №5015/4335/11 стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 479837,91 грн. від суми основного боргу 4164303,93 грн. за період з 27.10.2011р. по 25.08.2015р. та втрати від інфляції в розмірі 3114959,28 грн. від суми основного боргу 4164303,93 грн. за період з 01.12.2011р. по 31.07.2015р , нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України.

Згідно ст.526 ЦК України в контексті з вимогами ст.193 ГК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст.174 ГК України. Однією з підстав виникнення зобовязань, зокрема, є договори та інші правочини у відповідності до ст. 11 ЦК України. Крім того, статтею 174 ГК України передбачено, зокрема, господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як випливає з аналізу наведеного, грошовим є зобов'язання, за яким боржник зобов'язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів. При цьому, як зазначалось вище, зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно приписів п.7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013р. №14, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 5.4. вищезазначеної Постанови розяснено, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписами п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розяснено, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст.ст.599, 600, 604 - 609 ЦК, відповідно до яких зобовязання припиняється:

1) виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК); належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання;

2) за згодою сторін унаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст.600 ЦК);

3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги (ст.601 ЦК);

4) за домовленістю сторін (ст.604 ЦК);

5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обовязків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст.605 ЦК);

6) поєднанням боржника та кредитора в одній особі (ст.606 ЦК);

7) неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає (ст.607 ЦК);

8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою й у звязку із цим не може бути виконане іншою особою (ч.1 ст.608 ЦК);

9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно повязаним з особою кредитора (ч.2 ст.608 ЦК);

10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю (ст.609 ЦК).

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК.

Ця правова позиція підтверджена практикою Верховного Суду (постанова від 20.12.2010 у справі №3-57гс10, від 04.07.2011 у справі №3-65гс11, від 12.09.2011 у справі №3-73гс11, від 24.10.2011 у справі №3-89гс11, від 14.11.2011 у справі №3-116гс11, від 23.01.2012 у справі №3-142гс11).

Відтак, із врахуванням вищенаведних норм правомірним є вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат на суму 3114959,28 грн. за період з 01.12.2011р. по 31.07.2015р. та 3 % річних в розмірі 478837,91 грн. за 1384 з 27.10.2011р. по 25.08.2015р., відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 16.11.2015р. При цьому, доказів виконання рішення господарського суду від 27.10.2011р. по справі №5015/4335/11 відповідачем суду не надано.

Слід зазначити, що у уточненому відзиві на позовну заяву вх.№46027/15 від 26.10.2015р. відповідач ствердив про виконання рішення суду в сумі 434607,62 грн. , а відтак, що сума основного боргу зменшилася до 4165392,38 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про підставність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 478837,91 грн. та 3 % річних в розмірі 3114959,28 грн., які підлягають задоволенню відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 16.11.2015р.

Згідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на останнього , виходячи із розміру позовних вимог задоволених по заяві вх.№5347/15 від 16.11.2015р..

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 598, 599, 625 ЦК України, ст.174, 193 ГК України, ст.ст. 1,2,4-3,12,32,33,34,36,43,49,75,82,84,85,116 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог вх.№5347/15 від 16.11.2015р. задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 комунального автотранспортного підприємства №1, м. Львів, вул. Грунтова, буд.1 Б () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Львівські автобусні заводи, м.Київ, бульвар І. Лепсе, буд. 6 () 478837,91 грн. 3 % річних, 3114959,28 грн. інфляційних втрат та 71875,94 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

В судовому засіданні 16.11.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення виготовлено 23.11.2015 р.

Суддя Кітаєва С.Б.