Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "10" листопада 2015 р. Справа № 906/1367/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №5786/19 від 31.12.2014р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" (м.Київ)

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (м.Житомир)

про стягнення 544,16 грн.

Публічне акціонерне товариство "Кредитпромбанк" (м.Київ) звернулося до господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (м.Житомир) про стягнення 544,16 грн. заборгованості з авансової оплати за постачання та розподіл природного газу за договором №Т-ПР-7-2013-963 на розподіл природного газу від 25.12.2012р.

Господарським судом ухвалою від 04.09.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №906/1367/15, розгляд справи призначено на 06.10.2015р. та зобов'язано сторони надати суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

28.09.2015р. до суду надійшло клопотання позивача за вих.№2502/56.2-б.б-01 від 24.09.2015р. про долучення до матеріалів справи документів згідно наведеного в ньому переліку. Крім того, в клопотанні зазначено, що ПАТ "Кредитпромбанк" підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити. А також, позивач просить розглядати справу №906/1367/15 за відсутності представника ПАТ "Кредитпромбанк". Отримані документи судом долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник відповідача заявила усне клопотання про долучення до матеріалів справи копії довідки позивача за вих.№07-408/11559 від 10.08.2015р. щодо відкриття накопичувального рахунка, платіжне доручення №3 від 05.10.2015р. про сплату 544,16 грн., копії договору №Т-ПР-7-2013-963 від 25.12.2012р. на розподіл природного газу. Подані документи судом долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні повідомила, що 05.10.2015р. відповідачем сплачено заборгованість в розмірі 544,16 грн., що підтверджується поданим до матеріалів справи платіжним дорученням.

Крім того, представник відповідача повідомила, що згідно п. 5.5. договору, у разі переплати за фактично протранспортований природний газ сума переплати зараховується Газорозподільним підприємством у рахунок оплати послуг з транспортування газу ГРМ на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок Замовника на його письмову вимогу. Представник зазначила, що всупереч вказаному пункту договору позивачем не направлялася письмова вимога до відповідача про повернення суми переплати.

Представник відповідача подала клопотання (вх.№13804/15 від 06.10.2015) про відкладення розгляду справи (оголошення перерви в судовому засіданні) та продовження строку вирішення спору у зв'язку з необхідність подання письмових пояснень.

За наведених обставин, дослідивши матеріали справи, розглянувши клопотання представника відповідача, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, враховуючи також необхідність подання додаткових доказів, господарський суд відклав розгляд справи на 10.11.2015р., продовживши встановлений строк розгляду справи відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України за обґрунтованим клопотанням відповідача.

10.11.2015р. представником відповідача подано пояснення по справі (вх.№15893/15), в яких зазначено, що письмової вимоги щодо повернення суми переплати, як це передбачено п.5.5. договору №Т-ПР-7-2013-963 від 25.12.2012 р., ПАТ "Житомиргаз" не отримувало, а тому не мало підстав для повернення суми переплати раніше, до подачі позову до суду. В цих же поясненнях представник відповідача просила припинити провадження у справі за відсутністю предмету спору.

В засіданні суду представник відповідача підтримала вищевказані пояснення, в т.ч. щодо припинення провадження у справі за відсутністю предмету спору.

В засідання суду позивач свого представника не направив.

28.10.2015р. на адресу суду від позивача надійшов лист від 23.10.2015р. На виконання ухвали суду до даного листа додано бухгалтерську довідку від 20.10.2015р., відповідно до якої станом на 20.10.2015р. заборгованість ПАТ "Житомиргаз" на користь ПАТ "Кредитпромбанк" відсутня. В листі щодо надання вимоги ПАТ "Кредитпромбанк" до відповідача про повернення переплати та доказів її направлення позивач пояснив наступне. Договір №7-2012-ПП-907 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.12.2011р. укладався між публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" та ПАТ "Кредитпромбанк" в особі керуючого Волинською філією ПАТ "Кредитпромбанк" ОСОБА_2, який діяв на підставі положення про Волинську філію та довіреності №1628 від 18.08.2010р. Посилаючись на зазначене позивач вказує, що надати документальне підтвердження направлення відповідачу вимоги про повернення переплати з доказами її відправлення не може, у зв'язку зі складністю пошуку таких документів в архіві документів Волинської філії ПАТ "Кредитпромбанк", оскільки остання припинила свою діяльність у вересні 2013 року.

Стосовно неявки представника позивача суд враховує наступне.

Про дату, час та місце слухання справи позивач повідомлявся належним чином рекомендованими листами, про що свідчить, зокрема, реєстр Ф103 на відправку рекомендованої кореспонденції господарського суду Житомирської області за 16.10.2015р.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 №01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, проте, своїм правом приймати участь в судовому засіданні остання не скористалась.

Судом також враховується, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обовязковою, а також з врахуванням того, що строк розгляду позовної заяви, продовжений відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України, майже сплинув (позовна заява надійшла до суду 02.09.2015р.), а відповідно до ст.77 ГПК України відкладення розгляду справи можливе в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, господарський суд Житомирської області визнає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та за наявними матеріалами справи, відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (газорозподільне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (замовник) укладено договір №Т-ПР-7-2013-963 на розподіл природного газу (а.с.79-82), за яким газорозподільне підприємство зобов'язалось надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів (далі - пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін. Замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі та порядку, передбаченими умовами договору (п.2.1., п.2.2. договору).

У відповідності до п.5.5. договору, оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу на період передоплати, визначений сторонами в договорі. Сума платежу попередньої оплати розраховується як добуток тарифу, визначеного на наступний період передоплати. У разі відсутності інформації про тариф на наступний місяць передоплати до дня здійснення попередньої оплати замовник розраховує суму платежу за тарифом, що діяв у попередньому місяці. У разі переплати за фактично протранспортований природний газ сума переплати зараховується газорозподільним підприємством у рахунок оплати послуг з транспортування газу ГРМ на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок замовника на його письмову вимогу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, на виконання умов договору на розподіл природного газу ПАТ "Кредитпромбанк" було здійснено оплату авансового внеску у розмірі 19018,41 грн. за постачання природного газу, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями: №2 від 27.12.2013 р. на суму 6419,98 грн.; №14 від 29.03.2013 р. на суму 4479,49 грн.; №6 від 31.10.2013 р. на суму 4312,46 грн.; №4 від 27.11.2013 р. на суму 3806,48 грн. При цьому, фактично позивачем спожито (тобто, відповідачем протранспортовано) природного газу на суму 18474,25 грн., внаслідок чого виникла сума переплати авансового внеску за розподіл природного газу, у розмірі 544,16 грн., про стягнення якої з відповідача звернувся позивач за позовом у даній справі.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість позовних вимог у даній справі, господарський суд враховує викладені встановлені обставини справи, а також, наступне.

Між сторонами у справі, що розглядається, виник спір щодо стягнення з газорозподільної організації суми сплаченого авансового внеску за послуги з транспортування природного газу ГРМ за договором №Т-ПР-7-2013-963 на розподіл природного газу від 25.12.2012р.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором про надання послуг.

За змістом положень ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України).

Відповідно до ч.3 ст.510 Цивільного кодексу України якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно з ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, договір про надання послуг складається із двох взаємопов'язаних між собою зобов'язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Аналізуючи положення глави 47 ЦК України, можна зробити висновок, що грошовим зобов'язанням є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Відтак, грошове зобов'язання - це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виходячи з викладеного, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, із правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу грошима, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

За умовами укладеного між сторонами договору позивач як замовник наділений правом вимагати від виконавця надати послугу, в т.ч. на суму здійсненого авансового платежу, натомість для забезпечення повернення виконавцем сплаченої суми авансового платежу, тобто, для виникнення у виконавця за договором певного грошового зобов'язання, чітко визначено необхідність звернення до останнього з письмовою вимогою (п.5.5. договору).

Враховуючи те, що письмової вимоги щодо повернення сплачених в якості попередньої оплати коштів позивач не направляв (оскільки доказів протилежного при розгляді справи позивачем суду не надано), відповідно, не наступив строк виконання зобов'язання з повернення суми попередньої оплати послуг.

Як роз'яснено в підпункті 1.7. пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (зі змінами), якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. Подання ж кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України.

В підпункті 1.71 цієї ж Постанови, також наведено до уваги господарським судам, що питання про те, чи мало місце пред'явлення кредитором боржникові вимоги про оплату, вирішується виключно в процесі вирішення ним спору по суті. Отже, коли господарським судом буде з'ясовано, що таку вимогу пред'явлено після початку розгляду ним справи зі спору, пов'язаного зі стягненням заборгованості, то відповідний позов може бути задоволений, якщо строк виконання грошового зобов'язання настав до прийняття рішення по суті справи.

Однак, і під час розгляду справи доказів направлення відповідної вимоги про повернення коштів та настання строку виконання зобов'язання з повернення сплаченого авансового платежу позивачем суду не надано.

При цьому, добровільна сплата відповідачем позивачу суми переплати за надані послуги після пред'явлення даного позову, докази чого надані до справи (платіжне доручення №3 від 05.10.2015 р. на суму 544,16 грн., а.с.78), не спростовує того факту, що строк виконання відповідачем зобов'язання з повернення вказаних коштів не настав, оскільки доказів надіслання відповідної вимоги позивач при розгляді справи суду не надав.

Слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

В даному випадку, позивачем не доведено належними доказами наявності підстав для задоволення позовних вимог по справі, а тому у позові суд відмовляє.

У відповідності до приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.11.15

Суддя Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2,3 - сторонам (реком.)