КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2015 р. Справа№ 910/4284/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача 1-не з'явились,

від позивача 2 -Демчук О.В.,

від відповідача - Поштар П.С.,

від прокуратури - Вакулюк Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУМВС України в Київській області"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року

у справі № 910/4284/15-г (суддя - Нечай О.В.)

за позовом Заступника прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах держави в особі: 1-Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

2-Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Державного підприємства "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області"

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за спожитий природний газ в розмірі 234849,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.04.2015 (суддя Нечай О.В.) задоволено позовні вимоги Заступника прокурора Деснянського району міста Києва та стягнуто з ДП "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області" 20783грн.17коп. трьох відсотків річних та 214066грн.72коп. інфляційних втрат, донарахованих позивачем за несвоєчасну оплату відповідачем отриманого природного газу поставленого відповідно до договору №ТЕ-3/1 від 30.09.2011, а також 4697грн. 00коп. судового збору. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач вчасно не виконав зобов'язання з оплати отриманого природного газу за вказаним договором.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою в якій просив його скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт зазначив, що при зверненні до суду з позовом заступник прокурора не обґрунтував наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених ст. 25 Закону України «Про прокуратуру».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач 1 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Представник позивача 1 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належними чином (в справі наявні повідомлення про вручення поштового відправлення).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка представника позивача 1 не перешкоджає розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для її повного розгляду.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

30.09.2011 року між НАК "Нафтогаз України" (продавець-позивач - 2) та ДП "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області" (покупець-відповідач) було укладено Договір № ТЕ-3/1 на купівлю-продаж природного газу, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

Продавець передає покупцеві з 01.10.2011 року по 31.12.2012 року газ в обсязі до 1578,0 тис. куб.м. у тому числі по місяцях кварталів (пункт 2.1. Договору).

Згідно з пунктом 3.4. Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця та відповідно до вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.2010 року № 288.

Відповідно до умов пункту 5.2 Договору ціна природного газу з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом встановлена у розмірі 1 309,20 грн. з ПДВ.

Згідно з пунктом 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки.

На виконання умов Договору, за період з листопада по грудень 2011 р., січень-липень та жовтень-грудень 2012 р. позивач - 2 передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 762 782,80 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими особами сторін та скріплені їх печатками.

Звертаючись до суду з позовом прокурор зазначив суду про те, що станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем - 2 по Договору за отриманий природний газ протягом вищезазначених періодів відсутня, проте відповідач виконував свої зобов'язання з оплати отриманого газу невчасно, внаслідок чого прокурор просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 20 783,17 грн. та інфляційні втрати в розмірі 214 066,72 грн., нараховані за період прострочення оплати газу.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ НАК "Нафтогаз України" зверталась до господарського суду міста Києва з позовами до ДП "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУМВС України в Київській області" про стягнення заборгованості.

Так, рішенням господарського суду міста Києва від 04.02.2013 р. у справі № 5011-35/16566-2012 було встановлено, що відповідачем були порушені зобов'язання в частині повної та своєчасної оплати природного газу, поставленого у період з листопада 2011 по липень 2012, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 1 161 675,10 грн., яка на дату вирішення спору відповідачем не була сплачена, а тому, позов було задоволено частково; стягнуто з ДП "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУМВС України в Київській області" 1 161 675,10 грн. - основного боргу, 87 779,17 грн. - пені, 66 541,43грн. - штрафу, 19 045,69 грн. - процентів річних, 26 700,83 грн. - судового збору, в іншій частині у позові відмовлено.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.06.2014 р. у справі №911/1186/14 було встановлено факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 371 401,70 грн. та стягнуто з ДП "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУМВС України в Київській області" 371 401,70 грн. основної заборгованості за Договором, 11 786 грн. 93 коп. пені, 13 931 грн. 62 коп. три проценти річних, 5 132 грн. 71 коп. інфляційних втрат, за період з листопада 2011 по липень 2012 року. При цьому позовні вимоги задоволені судом частково через застосування судом строків позовної давності.

Вищезазначені рішення набрали законної сили.

Відповідно до ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи те, що відповідач не розраховувався з продавцем вчасно, в передбачені договором купівлі-продажу природного газу №ТЕ-3/1 від 30.09.2011р. строки, Заступниом прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах держави в особі: 1-Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 2-Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано позов про стягнення з відповідача додатково донарахованих інфляційних втрат та 3% річних за спожитий природний газ в розмірі 234849,90 грн. за період з 02.04.2014 по 27.10.2014.

Як зазначалось вище судом першої інстанції позовні вимоги задоволено повністю. Проте, апеляційний господарський суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом не досліджено в чому полягає порушення інтересів держави у спірних правовідносинах.

Предметом даного судового розгляду є вимога Заступника прокурора Деснянського району міста Києва заявлена в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах -Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Згідно з положеннями ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатися до суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" підставою для представництва прокуратурою в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних або інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються між ними або з державою.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позові самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999року у справі N 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися в позовній заяві або іншому процесуальному документі, поданому прокурором або заступником прокурора.

Крім того, в поняття «інтереси держави» включається потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання.

Перевіривши матеріали справи апеляційний господарський суд дійшов висновку, що прокурор у порушення статті 2 Господарського процесуального кодексу України не зазначив у чому полягають порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, а також не вказав про відсутність у органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах повноважень щодо звернення до господарського суду.

Пунктом 5 Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 року №3-рп/99 надане офіційне тлумачення змісту вищенаведеної норми права, зокрема, під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах», зобов'язано розуміти орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6,7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Проте, інтереси держави є відмінними від інтересів інших учасників суспільних відносин.

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, за матеріалами справи не є суб'єктом, який здійснює підприємницьку діяльність, а також не наділений правом звертатися до господарського суду замість Компанії.

У зв'язку із вищевикладеним, суд апеляційної інстанції вважає правильним відмовити у задоволенні позовних вимог Заступника прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах держави в особі: 1-Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 2-ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ДП "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області" про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за спожитий природний газ в розмірі 234849,90 грн.

При цьому, як вбачається зі статуту ПАТ НАК «Нафтогаз України», а саме з п. 11, 15: компанія є юридичною особою. Компанія діє на принципах повної господарської самостійності і самоокупності, несе відповідальність за наслідки своєї господарської діяльності та виконання зобов'язань.

ПАТ НАК «Нафтогаз України» є самостійним господарюючим суб'єктом, управління господарською діяльністю здійснює через свої органи та посадові особи в порядку, визначеному чинним законодавством і не виконує функцій виконавчої влади, а спір стосується розрахунків в господарських правовідносинах.

Отже, прокурором пред'явлено позовну заяву в інтересах самостійного суб'єкта господарської діяльності без ознак загальнодержавних інтересів.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує і те, що заявник позову не надав оцінку обставинам з якими була пов'язана заборгованість державного підприємства системи МВС України, прямої пов'язаності боргу з станом виконання Держбюджету та погашення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 у справі №910/4284/15-г є таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Керуючись ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2015 у справі №910/4284/15-г скасувати і прийняти нове рішення.

2. Відмовити в задоволенні позовних вимог Заступника прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах держави в особі: 1-Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 2-Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області" про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за спожитий природний газ в розмірі 234849,90 грн.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4284/15-г.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді В.О. Зеленін

Б.О. Ткаченко