РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015Справа №910/17956/15
За позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави

в особі 1. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

2. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 14 220 518,28 грн., -

Головуючий суддя Морозов С.М.

Судді Мудрий С.М.

Ковтун С.А.

За участю представників сторін:

від прокуратури: Дергунов Д.С. (службове посвідчення №004715 від 20.09.2012р.);

від позивача 1: не з'явились;

від позивача 2: Чеботарьова І.Г. (представник за довіреністю №14-124 від 13.05.2014р.);

від відповідача: Щербина Д.В. (представник за довіреністю №91/2015/02/02-19 від 02.02.2015р.);

Халимон С.В. (представник за довіреністю №91/2015/07/13-1 від 13.07.2015р.).

Обставини справи:

Заступника прокурора міста Києва (надалі також - прокурор, прокуратура) звернувся до суду в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (надалі також - позивач-1) та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі також - позивач-2) з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (надалі також - відповідач) суми заборгованості в розмірі 14 220 518,28 грн., а саме суми 3% річних в розмірі 84 013,20 грн. та суми інфляційних втрат в розмірі 14 136 505,08 грн., нарахованих за період з листопада 2014 року по червень 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач свої зобов'язання за Договором купівлі-продажу природного газу №13/3409-БО-41 від 28.12.2012р. виконав з порушенням передбаченим Договором строків, у зв'язку з чим йому було нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Позивачем-1 надано до суду письмові пояснення по суті позовних вимог, відповідно до змісту яких він підтримує викладені в позовній заяві вимоги.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивач неправомірно здійснив нарахування інфляційних втрат за період з 11.2014р. по 05.2015р. на суму основного боргу в розмірі 30 017 852,17 грн., оскільки в цей період сума основного боргу складала 4 424 937,52 грн. Окрім того, зобов'язання в частині нарахованих 3% в розмірі 84 013,20 грн. припинилось, оскільки згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», яким внесено зміни до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», за умови погашення заборгованості за природний газ, спожитий до 01 січня 2014 року, у ПАТ «Київенерго» виникло право, а у НАК «Нафтогаз України» обов'язок списати нараховані пеню, штрафні та фінансові санкції, що підлягають стягненню на підставі судових рішень і є не сплаченими. На даний час заборгованість відповідачем погашена.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, присвоєно справі №910/17956/15, розгляд призначено на 11.08.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2015р. розгляд справи відкладено до 25.08.2015р.

В судовому засіданні 25.08.2015р. у справі оголошено перерву до 01.09.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2015р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів терміном до 28.09.2015р. включно та оголошено перерву в судовому засіданні до 15.09.2015р.

В судовому засіданні 15.09.2015р. відповідачем заявлено клопотання про призначення в справі колегіального розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2015р. призначено колегіальний розгляд справи №910/17956/15 у складі трьох суддів.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 16.09.2015р. справа №910/17956/15 передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Морозов С.М., судді Мудрий С.М., Ковтун С.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2015р. прийнято справу №910/17956/15 до свого провадження колегією суддів: головуючий суддя Морозов С.М., судді Мудрий С.М., Ковтун С.А., розгляд справи призначено на 13.10.2015р.

В судовому засіданні 13.10.2015р. розгляд справи було відкладено до 10.11.2015р. В судове засідання 10.11.2015р. представники від позивача-1 не з'явились.

Відповідач подав до суду клопотання про призначення в справі економічної експертизи, яке мотивоване тим, що для вирішення даного спору необхідно провести аналіз всіх нарахувань та оплат, які проводились на підставі численних платіжних доручень, зіставити періоди нарахувань, які охоплені судовими рішеннями, та беручи до уваги динаміку платежів, особливості нарахування штрафних та фінансових санкцій, що підлягають з'ясуванні у дані справі, можливо лише шляхом призначення в справі вказаної судової експертизи.

Суд поставив на обговорення в судовому засіданні зазначене клопотання відповідача.

Представник позивача-2 та прокурор заперечували проти задоволення вказаного клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Дослідивши матеріали справи, обставини, зазначені відповідачем в клопотанні та позицію сторін, судом ухвалено відмовити в задоволенні клопотання про призначення в справі судової економічної експертизи з огляду на відсутність необхідності застосування спеціальних знань при вирішенні даного спору.

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 10 листопада 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012р. між позивачем-2 (продавець за Договором) та відповідачем (покупець за Договором) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13/3409-Б0-41 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач-2 зобов'язується передати у власність відповідачу у 2013 році, природний газ ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, та/або природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим Договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п. 1.2 Договору).

В пункті 2.1 Договору сторонами визначено, що продавець передає відповідаччу для теплових мереж Київенерго з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 229 863,0 тис. куб. м.

Пунктом 2.1.1 Договору передбачено, що обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Відповідно до п. 3.1 Договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі відповідача. Право власності на газ переходить від позивача-2 до відповідача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ відповідач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Згідно із п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого позивачем-2 відповідачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4 Договору встановлено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов'язується надати позивачеві-2 підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач-2 не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути відповідачу та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Як встановлено п. 4.1 Договору кількість газу, яка подається відповідачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця та відповідно до вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.2010 року №288 «Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів», зареєстрованого в Мін'юсті 11.08.2010р. №671/17966.

Відповідно до п. 5.1 Договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Згідно із п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. м газу становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів та транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3 884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 гривень.

Реалізація газу відповідачу за зазначеною у п. 5.2 ціною здійснюється при умові наявності відповідної ліцензії на виробництво (постачання) теплової енергії (у випадках передбачених чинним законодавством України) та затверджених тарифів на відпуск теплової енергії (п. 5.4 Договору).

Пунктом 5.5 Договору визначено, що загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 892 967 185,14 грн., крім того ПДВ - 178 594 356,48 грн., разом з ПДВ - 1 071 561 541,52 грн.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п. 6.3 Договору в платіжних дорученнях відповідач повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у відповідача за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від відповідача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Згідно із п. 11.1. Договору, він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представника сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків - до повного погашення заборгованості.

18.05.2013р. сторонами було підписано Додаткову угоду №1 до Договору згідно з п. 1 якої погодили п. 2.1 Договору викласти в наступній редакції: "2.1. Продавець передає покупцеві для теплових мереж Київенерго з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2013 року газ обсягом до 93 820,0 тис.куб.м. Позивач-2 передає відповідачу для СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» з 01 травня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 152 575,0 тис.куб.м.

Згідно п. 2 Додаткової угоди №1 від 18.05.2013р. до Договору сторони погодили п. 5.5 Договору викласти в наступній редакції: «5.5. Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 957 190 368,10 грн., крім того ПДВ - 191 439 059,20 грн., разом з ПДВ - 1 148 629 427,30 грн.».

18.07.2013р. сторонами було підписано Додаткову угоду №2 до Договору, в якій погодили, що з 01.07.2013 р., що ціна за 1000 куб. м. газу становить 3 823,78 грн., крім того ПДВ - 20 % - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4 588,54 грн.

11.12.2013 р. сторонами було підписано Додаткову угоду №4 до Договору, згідно п. 1 якої сторони погодили п. 2.1 викласти в наступній редакції: « 2.1. Продавець передає покупцеві для теплових мереж Київенерго з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2013 року газ обсягом до 93 820,0 тис.куб.м.». Позивач-2 передає відповідачу для СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» з 01 травня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 78 505,0 тис.куб.м.».

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено рішенням Господарського суду міста Києва №910/12374/14 від 11.11.2014р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015р. та Постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2015р., на виконання умов Договору купівлі-продажу природного газу №13/3409-Б0-41 від 28.12.2012р. позивачем-2 було поставлено відповідачу протягом січня-жовтня 2013р. природний газ обсягом 112 528,868 тис.куб.м. на загальну суму 523 436 943,23 грн.

Зазначена поставка на суму в розмірі 523 436 943,23 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2013р. на суму 134 112 504,01 грн., від 28.02.2013р. на суму 114 162 483,60 грн., від 31.03.2013р. на суму 126 659 203,96 грн., від 30.04.2013р. на суму 62 421 157,83 грн., від 31.05.2013р. на суму 8 974 363,92 грн., від 30.06.2013р. на суму 5 462 645,55 грн., від 31.07.2013р. на суму 5 059 228,02 грн., від 31.08.2013р. на суму 3 883 677,23 грн., від 30.09.2013р. на суму 7 270 136,10 грн. та від 31.10.2013р. на суму 55 534 543,01 грн.

У відповідності до рішення Господарського суду міста Києва №910/21434/14 від 28.11.2014р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015р. та Постановою Вищого господарського суду України від 24.03.2015р., на виконання умов Договору купівлі-продажу природного газу №13/3409-Б0-41 від 28.12.2012р. позивач-2 протягом листопада - грудня 2013р. поставив, а відповідач прийняв газ обсягом 51 248,706 тис.куб.м. на загальну суму 235 156 532,40 грн. Зазначена поставка на суму в розмірі 235 156 532,40 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу: від 30.11.2013р. на суму 86 432 609,92 грн., від 31.12.2013р. на суму 148 723 922,48 грн.

Таким чином, в загальному підсумку, за період з січня по грудень 2013 року позивачем-2 було поставлено відповідачу 163 777,574 тис.куб.м. газу на загальну суму в розмірі 758 593 475,63 грн.

Зазначена обставина не підлягає доказуванню у відповідності до норм ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, оскільки встановлена, як зазначено вище в рішеннях Господарського суду міста Києва №910/12374/14 від 11.11.2014р. та №910/21434/14 від 28.11.2014р.

Окрім того, зазначеними рішеннями встановлено, що відповідачем здійснено розрахунок з позивачем-2 за поставлений газ частково і станом на 11.11.2014р. сума заборгованості відповідача становила 4 424 937,52 грн.

Вказану суму в розмірі 4 424 937,52 грн. відповідачем погашено і остаточний платіж проведено 01.07.2015р., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення.

Прокурор звернувся до суду з позовною заявою, яка обґрунтована тим, що відповідачем суму боргу було сплачена з пропущенням строків, визначених умовами Договору.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідачем повну оплату вартості товару (газу) в розмірі 4 424 937,52 грн. на рахунок позивача-2 проведено було з порушенням передбачених Договором строків, що також встановлено рішеннями Господарського суду міста Києва №910/12374/14 від 11.11.2014р. та №910/21434/14 від 28.11.2014р.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Окрім того, у відповідності до п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

З врахуванням викладеного, враховуючи п. 6.1. Договору, обов'язок відповідача щодо оплати вартості поставленого позивачем-2 газу сплив (остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу), а тому, з урахуванням вказаного, прострочення оплати товару за Договором у відповідача перед позивачем виникало з 14 дня місяця наступного за місяцем поставки газу.

В рішенні Господарського суду міста Києва №910/12374/14 від 11.11.2014р. суд, встановивши існування прострочення відповідача з оплати вартості отриманого за Договором газу, стягнув з останнього 3% річних та інфляційні втрати нараховані за період з 14.02.2013р. по 14.05.2014р.

В рішенні Господарського суду міста Києва №910/21434/14 від 28.11.2014р. суд, встановивши існування прострочення відповідача з оплати вартості отриманого за Договором газу, стягнув з останнього 3% річних та інфляційні втрати нараховані за період з 15.05.2014р. по 11.11.2014р.

Оскільки як вбачається з матеріалів справи та судових рішень Господарського суду міста Києва №910/12374/14 від 11.11.2014р. та №910/21434/14 від 28.11.2014р. в період з 11.11.2014р. по 30.06.2015р. за відповідачем рахувалась заборгованість в розмірі 4 424 937,52 грн., то прокурор, враховуючи таке прострочення, заявив до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 84 013,20 грн. та суму інфляційних втрат в розмірі 14 136 505,08 грн., нарахованих за період з 12.11.2014 року по 30.06.2015 року, тобто до дня фактичної сплати основної суми заборгованості.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. №23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997р. №62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012р. №52/30).

Окрім того, індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосуванні індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

У постанові Вищого господарського суду України №37/327 від 20.01.2011р. викладена позиція, якою стверджується, що реалізація позивачем права кредитора на стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення передбачає необхідність застосування індексу інфляції за весь час прострочення як від'ємного, так і позитивного значення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України №40/487 від 02.02.2012 р. та №15/065-11 від 01.02.2012р.

Зокрема, в постанові Вищого господарського суду України №15/065-11 від 01.02.2012р. зазначено, що за приписами ст. 625 ЦК України, боржник зобов'язаний сплатити суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті «Урядовий кур'єр» та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Окрім того, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (див. постанови Верховного Суду України від 04.07.2011р. №13/210/10 та від 12.09.2011р. №6/433-42/183 і постанову Вищого господарського суду України від 16.03.2011р. №11/109).

Перевіривши наведені позивачем в позовних матеріалах розрахунок суми інфляційних збитків, судом встановлено він є необґрунтованим, оскільки позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат на суму боргу більшу ніж існувала за відповідачем в період з 12.11.2014р. по 30.06.2015р. Так позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат на суму боргу в розмірі 35 000 000,00 грн., в той час як, що встановлено судом вище, сума боргу відповідача в цей період дорівнювала 4 424 937,52 грн.

Отже, заперечення відповідача в частині, щодо неправомірного нарахування позивачем інфляційних втрат на суму боргу більшу ніж існувала за відповідачем на момент, за який здійснюється нарахування, прийняті судом до уваги, оскільки є ґрунтовними.

Таким чином, суд здійснивши власний перерахунок, виконаний у відповідності до положень ст. 625 Цивільного кодексу України та листа Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», встановив, що до стягнення з відповідача підлягає сума інфляційних втрат, нарахована на суму боргу в розмірі 4 424 937,52 грн. за період з 12.11.2014р. по 30.06.2015р., яка складає 2 083 610,68 грн., а відповідна позовна вимога в справі №910/17956/15 підлягає задоволенню частково на вказану суму.

Здійснивши перевірку наведеного в позовних вимогах розрахунку 3% річних, судом визнано його обґрунтованим, а тому, до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 84 013,20 грн.

Заперечення відповідача щодо того, що зобов'язання в частині нарахованих 3% в розмірі 84 013,20 грн. припинилось з наведених у відзиві підстав, суд не може прийняти до уваги з огляду на наступне.

Закон України від 08.07.2012р. №2467-VІ «Про засади функціонування ринку природного газу», з урахування внесених в нього Законом України від 14.05.2015р. №423-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» змін, на який посилається у відзиві відповідач, втратив чинність з 1 жовтня 2015 року згідно із Законом України від 9 квітня 2015 року №329-VIII «Про ринок природного газу».

Положення діючого Закону України від 9 квітня 2015 року №329-VIII «Про ринок природного газу» не містять норми, яка була викладена в ст. 18 Закон України від 08.07.2012р. №2467-VІ «Про засади функціонування ринку природного газу».

Таким чином, заперечення відповідача щодо припинення зобов'язання в частині нарахованих 3% в розмірі 84 013,20 грн. є недоведеними та необгрунтовними.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/17956/15 підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 84 013,20 грн. 3% річних та 2 083 610,68 грн. інфляційних втрат.

Окрім того, з огляду на те, що спір в справі №910/17956/15 виник в наслідок неналежного невиконання відповідачем своїх зобов'язань, покладених на нього умовами Договору, а також приймаючи до уваги, що відповідно до п. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній станом на момент звернення прокурора з даним позовом до суду) органи прокуратури при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді звільняються від сплати судового збору, то, згідно з положеннями статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у розмірі 11 139,53 грн., покладається на відповідача та стягується в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (, адреса: 01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (, адреса: 01001, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, 6) суму 3% річних в розмірі 84 013,20 грн. (вісімдесят чотири тисячі тринадцять гривень 20 копійок) та суму інфляційних втрат в розмірі 2 083 610,68 грн. (два мільйони вісімдесят три тисячі шістсот десять гривень 68 копійок).

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (, адреса: 01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5) в доход Державного бюджету України (, р/р 3001, одержувач Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, код платежу 22030001) суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 11 139,53 грн. (одинадцять тисяч сто тридцять дев'ять гривень 53 копійки).

4. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

5. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.11.2015р.

Головуючий суддя С.М. Морозов

Судді С.М. Мудрий

С.А. Ковтун