РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015Справа №910/24361/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс»

до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 10 049,04 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Нелин Т.М. за довіреністю № 121/2015 від 02.01.2015

від відповідача: Герасименко Р.І. за довіреністю № ГН-С-192/2015 від 10.04.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.09.2015 Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» (відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу 10 049,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» на підставі договору страхування транспортних засобів № 34233 від 19.08.2013 внаслідок настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування у зв'язку з пошкодженням автомобіля «TOYOTA Rav-4», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження в ДТП, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Daewoo Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах, застрахована відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/3147399), а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування матеріальної шкоди покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2015 порушено провадження у справі № 910/24361/15 та призначено розгляд справи на 26.10.2015 о 12:35 год.

25.09.2015 через відділ діловодства суду у відповідь на запит суду надійшов лист Моторного (транспортного) страхового бюро № 7/2-28/26712 від 23.09.2015 з інформацією про страхове покриття за полісом № АС/3147399.

В судове засідання, призначене на 26.10.2015, представники позивача та відповідача з'явилися.

Представник позивача в судовому засіданні 26.10.2015 подав власне письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору. Письмове підтвердження залучене судом до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні, призначеному на 26.10.2015, представник відповідача подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Зазначеним відзивом відповідач також просив суд призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу та зобов'язати позивача направити на адресу відповідача належним чином засвідчені копії повного тексту договору добровільного страхування № 34266 від 19.08.2013 з усіма додатками та рахунку-фактури РФ-13044 від 02.09.2014. В якості додатків до відзиву відповідач надав суду копію полісу № АС/3147399; копію відомостей БД МТСБУ; копію листа ПАТ "СК "Альфа-Страхування"; копію Розрахунку коефіцієнта фізичного зносу; заяви про витребування документів; копію Розрахунку суми страхового відшкодування; копію листа відповідача до ПАТ "ЄСА"; клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи. Відзив разом з доданими до нього документами залучено судом до матеріалів справи та передано до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні, призначеному на 26.10.2015, розглянуте клопотання відповідача про призначення автотоварознавчої експертизи, викладене у відзиві на позовну заяву, поданому 26.10.2015 в судовому засіданні. Клопотання судом відхилене як необгрунтоване.

Представник позивача в судовому засіданні 26.10.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.10.2015 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, поданому 26.10.2015 в судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 26.10.2015, та оголосив перерву в судовому засіданні до 02.11.2015 о 15:50 год.

02.11.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із перебуванням представника у відрядженні для участі в судовому засіданні в місті Харкові. На підтвердження зазначеного позивач надав суду копію судової повістки та копію наказу про відрядження.

В судове засідання, призначене на 02.11.2015, представник відповідача з'явився.

В судове засідання, призначене на 02.11.2015, представник позивача не з'явився, але повідомив суд про причини неявки, подавши 02.11.2015 через відділ діловодства суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із відрядженням представника до міста Харкова.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.11.2015 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, поданому 26.10.2015 в судовому засіданні, та просив суд витребувати у позивача рахунок-фактуру № РФ-13044 від 02.09.2014.

Заслухавши пояснення представника відповідача в судовому засіданні 02.11.2015, керуючись положеннями ст. 38 ГПК України, суд дійшов висновку про необхідність витребування у позивача рахунку-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосаміт на Столичному" № РФ-13044 від 02.09.2014.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015, подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Враховуючи клопотання позивача про відкладення розгляду справи, клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору, необхідність витребування додаткових доказів та положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 16.11.2015 о 13:45 год.

В судове засідання, призначене на 16.11.2015, представники позивача та відповідача з'явилися.

Представник позивача в судовому засіданні 16.11.2015 подав клопотання про долучення до матеріалів справи повідомлення про подію з транспортним засобом № 1306/14/50/ТР25/00/0 від 15.08.2014. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні, призначеному на 16.11.2015, представник позивача подав пояснення щодо відзиву на позовну заяву, відповідно до яких зазначив, що позивач вважає заперечення відповідача, наведені у відзиві, необгрунтованими та безпідставними. Позивач також надав пояснення стосовно умов договору страхування транспортних засобів № 34233 від 19.08.2013, якими передбачено порядок визначення розміру страхового відшкодування. Пояснення позивача залучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 16.11.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.11.2015 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, поданому 26.10.2015 в судовому засіданні.

В судовому засіданні, призначеному на 16.11.2015, представник відповідача звернувся з усним клопотанням про відкладення розгляду справи. Клопотання судом відхилене як необгрунтоване.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 16.11.2015 відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.08.2013 між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено договір № 34233 страхування транспортних засобів (надалі -договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль «TOYOTA Rav-4», реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк дії договору страхування визначений з 00:00 год 20.08.2013 до 19.08.2014.

15.08.2014 в місті Києві на вулиці Межигірській сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «TOYOTA Rav-4», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Daewoo Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_4. Наведене підтверджується відомостями № 9424870 про дорожньо-транспортну пригоду ВДАІ з обслуговування Подільського району ГУ МВС України в місті Києві.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_4 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Подільського районного суду міста Києва від 05.09.2014 у справі № 758/9833/14-п, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застотосовано адміністративне стягенння у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Загальний розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - автомобіля «TOYOTA Rav-4», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до звіту № 67/14 про визначення вартості матеріального збитку, що був складений 29.08.2014 оцінювачем ОСОБА_5 становить 11 049,04 грн. (надалі - звіт № 67/14 від 29.08.2014).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № 1306/14/50/ТР25/00/2 від 02.09.2014 по договору страхування та висновку щодо розміру заподіяної шкоди до нього було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 11 049,04, виплата якого позивачем підтверджується видатковим касовим ордером № 1271 від 05.09.2014 та платіжним дорученням № 2651 від 19.11.2014.

Судом враховано, що відповідно до п. 7.5.1.3 договору страхування транспортних засобів № 34233 від 19.08.2013, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, сторони погодили, що розмір страхового відшкодування визначається в межах ліміту відшкодування на підставі калькуляції за актом автотоварознавчої експертизи.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (автомобіль). В п. 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 15.08.2014) наведені визначення наступних термінів:

- страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

- особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

- забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України (визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В спірному випадку позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума страхового відшкодування, виплаченого позивачем на умовах договору страхування, що укладений між позивачем та страхувальником у відношенні транспортного засобу, який було пошкоджено в ДТП, з урахуванням ліміту по майну за полісом № АС/3147399. При цьому право вимоги до страховика винної особи переходить саме по розміру збитків, завданих пошкодженому автомобілю в межах фактичних витрат страховика.

Відповідачем на вимогу ухвали Господарського суду міста Києва від 22.09.2015 представлено договору (полісу № АС/3147399) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Матеріали справи містять інформацію МТСБУ про страхове покриття за зазначеним полісом, надану на запит суду, та надану позивачем разом із позовною заявою.

Відповідно до полісу № АС/3147399, судом встановлено, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «ВУСО» (відповідачем), страхувальником за даним полісом визначено ОСОБА_4, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 50 000,00 грн., строк дії даного полісу з 01.09.2013 до 31.08.2014.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_4 керувала автомобілем «Daewoo Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_2, на законних підставах.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АС/3147399, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України 11/104 від 07.11.2011 (справа № 48/562), висновки якої про застосування правової норми у спірних правовідносинах при прийнятті рішення у справі, є обов'язкові до врахування судом згідно положень ч. 2 ст. 82 ГПК України.

По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений звітом № 67/14 від 29.08.2014, страховим актом № 1306/14/50/ТР25/00/2 від 02.09.2014 по договору страхування, видатковим касовим ордером № 1271 від 05.09.2014 та платіжним дорученням № 2651 від 19.11.2014.

Положеннями Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № АС/3147399 становить 1000,00 грн.

За встановлених обставин, до виплати із страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належить сума в розмірі 10 049,04 грн. (11 049,04 грн. (сума страхового відшкодування, підтверджена звітом № 67/14 від 29.08.2014, страховим актом № 1306/14/50/ТР25/00/2 від 02.09.2014 по договору страхування, видатковим касовим ордером № 1271 від 05.09.2014 та платіжним дорученням № 2651 від 19.11.2014) - 1000,00 грн. (франшиза за полісом № АС/3147399).

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була дійсною на момент виникнення спірних правовідносин) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, має право звернутися до суду з вимогою про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, і таке право не пов'язане з попереднім зверненням з аналогічною вимогою до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Матеріалами справи, зокрема, копією заяви (претензії) про виплату страхове відшкодування № 347/8 від 10.02.2015 підтверджено, що позивач звертався з такою претензією до відповідача, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (копії заяви та повідомлення про вручення поштового відправлення наявні в матеріалах справи).

Матеріали справи містять заперечення відповідача на позовну заяву, подані 26.10.2015 в судовому засіданні.

В основу заперечень відповідача покладено твердження про те, що проведення оцінки майна є обов'зковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування.

Відповідач також зазначає, що позивач у позовній заяві на підтвердження розміру матеріального збитку посилається на рахунок-фактуру № РФ-13044 від 02.09.2014, який не може, на думку відповідача, вважатись належним засобом доказування, оскільки повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінку дорожніх транспортних засобів, а тому цей документ є лише розцінками окремо взятого суб'єкта господарювання.

У зв'язку із зазначеним, відповідачем було замовлене проведення експертного дослідження зі встановлення коефіцієнту фізичного зносу від 20.05.2015 (копія зазначеного розрахунку наявна в матеріалах справи, надана відповідачем 26.10.2015 в судовому засіданні, разом із відзивом на позовну заяву), відповідно до якого значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «TOYOTA Rav-4», реєстраційний номер НОМЕР_1, склав 29% , в той час, як у звіті № 67/14 від 29.08.2014, наданому позивачем, коефіцієнт фізичного зносу розрахований не був.

Таким чином відповідач, вважає, що, відповідно до чинного законодавства, єдиним законним доказом розміру оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, є висновок суб'єкта оціночної діяльності/звіт експерта, складений з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та без врахуванням величини втрати товарної вартості, а не рахунок СТО.

Проте, суд зауважує, що твердження відповідача є хибними та такими, що не можуть бути прийняті судом, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України, статтею 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст.і 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування», визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Судом враховано, що відповідно до п. 7.5.1.3 договору страхування транспортних засобів № 34233 від 19.08.2013, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, сторони погодили, що розмір страхового відшкодування визначається в межах ліміту відшкодування на підставі калькуляції за актом автотоварознавчої експертизи.

Судом також враховано, що, відповідно до звіту № 67/14 від 29.08.2014, розмір збитку визначений в сумі 11 049,04 грн.

Отже, до виплати зі страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належна сума в розмірі 10 049,04 грн. (сума матеріального збитку підтверджена звітом № 67/14 від 29.08.2014, страховим актом № 1306/14/50/ТР25/00/2 від 02.09.2014 по договору страхування, видатковим касовим ордером № 1271 від 05.09.2014 та платіжним дорученням № 2651 від 19.11.2014, з урахуванням франшизи за полісом № № АС/3147399).

Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування в сумі 10 049,04 грн.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 10 049,04 грн. страхового відшкодування підтверджується матеріалами справи та підлягає задоволенню повністю в сумі 10 049,04 грн.

Судові витрати позивача на оплату судового збору в розмірі 1 218,00 грн. відповідно до положень ч. 1 ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; ідентифікаційний код 31650052) на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 33-37; ідентифікаційний код 19411125) 10 049,04 грн. (десять тисяч сорок дев'ять гривень 04 коп.) страхового відшкодування, 1 218,00 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень 00 коп.) судового збору.

3. Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.11.2015.

Суддя Гумега О.В.