РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015Справа №910/25623/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

про стягнення 8 110,99 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Крашеніннікова М.І. (представник за довіреністю від 24.12.2014р.);

від відповідача: Подолянко Т.В. (представник за довіреністю від 15.12.2014р.).

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство «Просто-Страхування» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (надалі також - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 8 110,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідачем надано письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого він зазначає, що ДТП сталось з вини двох водіїв, вина яких визнана судовими рішеннями і у зв'язку з цим позивач просить стягнути страхове відшкодування рівними частками (50% на 50%), зокрема 50% з відповідача, який застрахував одного з винних водіїв, однак, на думку відповідача, страхове відшкодування є неподільним, окрім того, він здійснив відшкодування іншому учаснику ДТП. Також, відповідач вважає, що за шкоду завдану страхувальнику позивача має відповідати страховик третього учасника ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, їй присвоєно №910/25623/15, розгляд призначено на 10.11.2015р.

Також, судом ухвалено направити запит від 01.10.2015р. до Моторного (транспортного) страхового бюро України для отримання завіреної копії страхового полісу №АС/9338313.

12.10.2015р. до суду надійшла відповідь від Моторного (транспортного) страхового бюро України №7/2-5/28133 від 08.10.2015р., яка містить інформацію щодо страхового полісу №АС/9338313.

10.11.2015р. через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про відкладення слухання справи, яке мотивоване тим, що представник перебуває в інших судових засіданнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, зокрема, це нез'явлення в засідання представників сторін.

В даному випадку, відповідач звертаючись до суду з клопотанням про відкладення слухання справи у зв'язку з неможливістю явки представника в судове засідання, в той же час направив до суду повноваженого представника.

Таким чином, у зв'язку із з'явленням представника від відповідача в судове засідання, клопотання про відкладення слухання справи задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 10 листопада 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (страховик за Договором страхування) та ОСОБА_3 (надалі також - страхувальник) 04.11.2014р. було укладено Договір №1401918 серії ПКС (далі - Договір страхування), згідно з умовами якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля «Peugeot 301», реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

16.01.2015р. на проспекті Перемоги (Святошино) в м. Києві, ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_2, не врахувала дорожню обстановку, не вибрала безпечної дистанції до попереду рухаючогося транспортного засобу, чим порушила п. 13.1. ПДР України, а також ОСОБА_5, керуючи автомобілем «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3, не врахувала дорожню обстановку, не вибрала безпечної дистанції до попереду рухаючогося транспортного засобу, чим порушила п. 13.1. ПДР України та допустили зіткнення з автомобілем «Peugeot 301», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_3 керував автомобілем «Peugeot 301», реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі посвідчення водія НОМЕР_4 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2015р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за здійснення вказаного ДТП, було визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та стягнення з обох по 425 грн. штрафу.

Відповідно до Звіту з оцінки транспортного засобу №1433/105193 від 19.01.2015р., складеного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Peugeot 301», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 15 267,10 грн.

Згідно наявного в справі Рахунку №П_СчТ00335 від 25.03.2015р., складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Автопассаж», вартість ремонту автомобіля «Peugeot 301», реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 17 241,97 грн.

Відповідно до складених позивачем Страхових актів №105193 від 30.01.2015р. та №105193 на доплату від 01.04.2015р. і розрахунків до них, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 17 241,97 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування в сумі 17 241,97 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №1725 від 02.03.2015р. на суму в розмірі 12 723,35 грн. та №5142 від 01.04.2015р. на суму 4 518,62 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 17 241,97 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно п. 36.3. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Норма п. 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України щодо визначення розміру відшкодування у відповідній частці за умов наявності обопільної вини кожного з водіїв, які керували автомобілями (джерелами підвищеної небезпеки), свідчить про встановлення іншого (меншого) розміру відшкодування шкоди в порядку регресу в розумінні ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вказівок п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Як раніше встановлено судом та відповідачем не спростовано, Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2015р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до них адміністративні стягнення у вигляді штрафів.

Відтак, розмір страхового відшкодування, підлягаючого до виплати відповідачем в порядку регресу, повинен визначатися пропорційно (у відповідній частці), а саме в розмірі 50%, до ступеню вини кожного з винуватців ДТП, оскільки настали передбачені п. 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України підстави для цього.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Відповідно до Звіту з оцінки транспортного засобу №1433/105193 від 19.01.2015р., складеного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Peugeot 301», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 15 267,10 грн.

Матеріалами справи, а саме: рахунком №П_СчТ00335 від 25.03.2015р., складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Автопассаж», підтверджується, що вартість ремонту автомобіля «Peugeot 301», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 17 241,97 грн.

Водночас, як наголошує на тому Вищий господарський суд України у своїх постановах при розгляді справ даної категорії, (постанови від 23.08.2011р. у справі №42/92, від 07.08.2012р. у справі №2/22, від 01.03.2011р. у справі №47/372) звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Як зазначалось вище, на підставі Страхових актів №105193 від 31.01.2015р. та №105193 на доплату від 01.04.2015р. і розрахунків суми страхового відшкодування до них, позивач виплатив страхове відшкодування в сумі 17 241,97 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №1725 від 02.03.2015р. на суму 12 723,35 грн. та №5142 від 01.04.2015р. на суму 4 518,62 грн., які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в пропорційному розмірі 50%, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 1188 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 12.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. (ч. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до Полісу №АС/9338313 розмір франшизи становить 510,00 грн., а ліміт відповідальності по майну становить 50 000,00 грн., отже, з огляду на все вищезазначене, з відповідача має бути стягнуто 8 110,99 грн. (17 241,97 грн. (фактично сплачена сума страхового відшкодування) - 50% - 510,00 грн. (франшиза)).

Заперечення відповідача, щодо того, що за шкоду завдану страхувальнику позивача має відповідати страховик третього учасника ДТП, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідачем не враховано існування положень ст. 993 ЦК України, ст. 1188 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які передбачають право позивача вимоги до відповідача в пропорційному розмірі 50%.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

В постанові Верховного Суду України від 07.11.2011р. у справі №3-118гс11 наголошено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності зобов'язання перед позивачем щодо сплати суми страхового відшкодування в розмірі 8 110,99 грн.

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/25623/15 позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 8 110,99 грн.

Судовий збір позивача в розмірі 1 218,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, 37/41) на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» (, адреса: 04050, м. Київ, вул. Герцена, 10) суму страхового відшкодування в розмірі 8 110,99 грн. (вісім тисяч сто десять гривень 99 копійок) та судовий збір у розмірі 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.11.2015р.

Суддя С.М. Морозов