ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"19" листопада 2015 р. Справа № 918/1151/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М., розглянувши матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІТО-ЛЕК"

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в сумі 40 810 грн. 09 коп.

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІТО-ЛЕК" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в сумі 40 810 грн. 09 коп., з яких: 34 008,41 грн. заборгованість за отриманий товар та 6 801,68 грн. штраф, позовні вимоги аргументувавши невиконанням відповідачем умов договору № 21-р від 21 лютого 2013 року в частині повного розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2015 року судом порушено провадження у справі № 918/1151/15, розгляд якої призначено до слухання в судовому засіданні на 29 жовтня 2015 року.

29 жовтня 2015 року судом відкладено розгляд справи на 19 листопада 2015 року.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, разом з тим, позивачем направлено на адресу суду клопотання відповідно до змісту якого позивач просить суд розглянути справу без участі представника позивача.

В судове засідання представник відповідача не зявився, відзиву на позовну заяву суду не надав,причин неявки суду не повідомив, поштове повідомлення що містило інформацію про місце дату та час розгляду справи повернулось до суду з відміткою відділення поштвого зваязку: "адресат вибув".

Як роз'яснив пленум Вищого господарського суду України у пунктах 3.9.1., 3.9.2. постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з наявним в матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адресою відповідача є: АДРЕСА_2, на вказану адресу судом відправлялись, для належного повідомлення, ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи.

За таких обставин справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

21 лютого 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІТО-ЛЕК" (постачальник, позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідача, покупець) було укладено договір № 21-р (надалі - договір), відповідно до предмету якого постачальник бере на себе зобовязання передати (поставити) у власність покупця протягом дії договору товар в аортименті і кількості, вказаній в накладних, які є невідємною частиною даного договору. Покупець зобовязується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату на умовах, визначених даним договором.

Пунктами 10.1., 10.4. договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і обміну копіями документів, завірених мокрими печатками, вказаних в пункті 12.4. і діє до 31 грудня 2013 року, а щодо зобовязань за договором до повного їх виконання. Договір вважається пролонгованим строком на 1 рік, і на тих же умовах, якщо жодна із сторін не заявила письмово про його розірвання не пізніше ніж за один місяць до закінчення його дії.

Згідно з пунктом 1.4. договору, накладні є документом, який замінює специфікацію і протокол узгодження цін, і є невідємною частиною договору.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що кількість і асортимент товару узгоджується сторонами і зазначається у видатковій накладній на кожну поставку.

Відповідно до пунктів 3.2. - 3.4. договору, постачання здійснюється окремими партіями, оформленими відповідними видатковими накладними. Ціни на товар зазначаються в кожній видатковій накладній, що є додатком до даного договору. Загальна сума договору складає суму вартості товарів згідно видаткових накладних, які є невідємною частиною даного договору і відвантажених протягом дії даного договору.

Як передбачено пунктом 3.5. договору, розрахунки за товар здійснюються по сумам, вказаним у видаткових накладних, шляхом відстрочення платежу протягом 15 календарних днів з моменту отримання товару покупцем. Датою поставки вважається дата отримання товару покупцем, про що покупцем робиться відмітка у видатковій накладній. Якщо дата отримання товару не вкзана покупцем у видатковій наладній, датою отримання товару вважається дата виписки видаткової накладної.

За наявними в матеріалах справи видатковими накладними (а.с.18-99) позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 34 777,73 грн., в свою чергу відповідач лише частково розрахувався за поставлений товар в сумі 1 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками, разом з тим, сплачена відповідачем заборгованість в сумі 230,68 грн. була зарахована позивачем в погашення заборгованості за попередньою накладною в порядку передбаченому пунктом 3.7. договору поставки.

Таким чином неоплаченим залишається поставлений товар на суму 34 008,41 грн., доказів оплати поставленого товару відповідач станом на час розгляду спору суду не надав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

У відповідності до частини 1 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та статтею 193 Господарського кодексу України (далі-ГК України) - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 34 008,41 грн. суми основного боргу є законними обґрунтованими, відповідачем визнані а відтак такими що підлягають до задоволення.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Тобто вказана норма передбачає як безпосереднє встановлення у зобов'язанні строку (терміну) його виконання, так і визначення цього строку вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. В іншому ж випадку кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до частини 1 статті 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частина 1 статті 216 ГК України).

У силу вимог частин 1, 2 статті 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом пункту 7.2.. договору, за прострочення платежу обумовленого в пункті 3.5. даного договору, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 % від вартості одержаного товару, за яким допущено прострочення платежу.

Суд зазначає, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена пунктом 7.2. договору.

Таким чином, позивач керуючись пунктом 7.2. договору нарахував відповідачу 6 801,68 грн. штрафу.

Здійснивши перерахунок нарахованої суми штрафу суд приходить до висновку що нарахування вказаних штрафних санкцій є законним та обгрунтованим.

Проаналізувавши наведені вище правові норми та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ТзОВ "ФІТО-ЛЕК" про стягнення з ФОП ОСОБА_1 34 008,41 грн. заборгованості за поставлений товар, 6 801,68 грн. штрафу підтверджуються належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі, не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Судові витрати, згідно зі статтею 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, і.к. НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІТО-ЛЕК" (61140, Харківська область, м.Харків, просп. Гагаріна 48, кв. 47, ) 34 008 (тридцять чотири тисячі вісім) грн. 41 коп. основної заборгованості, 6 801 (шість тисяч вісімсот один) грн. 68 коп штрафу та 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили

повне рішення складено 23 листопада 2015 року

Суддя Качур А.М.