ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"18" листопада 2015 р. Справа № 918/1150/15

Суддя Гудзенко Я.О., розглянувши заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Клесівського споживчого товариства про зобов'язання продовжити дію договору оренди нежитлового приміщення

За участю:

Від позивача: ОСОБА_2 (дов. №1675 від 12.11.2015 р.);

Від відповідача: Шевчук І. О. (дов. №7 від 20.01.2015 р.), Омельковець С. А. (дов. 125 від 05.10.2015 р.)

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася в Господарський суд Рівненської області з позовом до Клесівського споживчого товариства (далі - Відповідач) про зобов'язання продовжити дію договору оренди нежитлового приміщення.

5 жовтня 2015 року Позивачем було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою від 05.05.2015 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/1150/15 розгляд якої призначено на 12.10.15 р.

Ухвалою від 12.10.2015 року розгляд справи відкладено на 17.11.2015 року, вирішення питання про забезпечення позову відкладено до наступного судового засідання.

Обгрунтовуючи заяву про забезпечення позову Позивач просить заборонити Відповідачу вчиняти будь-які дії, якими Відповідач зобов'язує Позивача звільнити приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 91, 1 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яке Позивач орендував за Договором оренди від 26.09.2014 р. №19.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Відповідно до п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

В судових засіданнях Позивач підтвердив закінчення строку дії Договору оренди від 26.09.2014 р. №19 приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 91, 1 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, однак в поданій заяві зазначив, що продовжує користуватися приміщенням.

Як зазначив представник Відповідача в судовому засіданні, інших договорів щодо оренди вказаного майно Відповідачем не укладалося.

Оцінивши доводи заяви, докази та пояснення Позивача на обгрунтування поданої заяви, суд зазначає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не співвідноситься з предметом позову, відсутній зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, Позивачем не було вказано, які саме дії слід заборонити вчиняти відповідачу, не надано доказів того, що відповідач вчяиняє дії щодо виселення позивача з приміщення магазину на час розгляду справи, а тому заходи про заборону вчиняти будь-які дії, якими Відповідач зобов'язує Позивача звільнити приміщення, не спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову. Позивачем не наведені достатньо обґрунтовані підстави того, що невжиття заходів щодо забезпечення позову, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, вимоги Позивача щодо забезпечення позову суперечать положенням чинного законодавства України з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно із ч. 1 ст. 785 ГК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Таким чином, у зв'язку вз припиненням договору у розумінні статті 291 ГК України внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, у відповідача виник обов'язок негайно повернути позивачеві майно з оренди шляхом підписання відповідного акта приймання-передачі.

З огляду на вищевикладене, заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову є необгрунтованою, а тому такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 66, 67, 86 ГПК України, Господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 918/1150/15.

Суддя Гудзенко Я.О.