РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015Справа №910/25582/15

За позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ВУСО"

До Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

Про стягнення 2350,24 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Стиденко О.В. - представник

Від відповідача не з?явився

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "ВУСО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення 2350.24 грн.

Ухвалою суду від 01.10.2015 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/25582/15 та призначено розгляд справи на 04.11.2015.

26.10.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

02.11.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові документи по справі.

В судове засідання 04.11.2015 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по справі, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 04.11.2015 представник відповідача не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні 04.11.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2013 між позивачем, як страховиком та ОСОБА_2, як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №-01,

відповідно до умов якого страховиком було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля "Форд" д.р.н. НОМЕР_1.

Відповідно до довідки № 9341705 29.01.2014 в м. Дніпропетровськ сталася дорожньо - транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Форд" д.р.н. НОМЕР_1 під ОСОБА_2 та автобусом Іван, д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2014 гр. ОСОБА_3. було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до страхового акту № 916-02 позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про сплату страхового відшкодування у розмірі 6 914 грн.

Позивач зазначає, що на підставі вище зазначеного, ним було виплачене страхове відшкодування в розмірі 6 914грн.., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжнихо дорученнь № 2324від 27.02.2014 та № 4122 від 11.04.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, застраховано у відповідача, що підтверджується. полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7009475, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов'язання по відшкодуванню збитків, завданих майну третіх осіб транспортним засобом автомобіль Іван, д.р.н. НОМЕР_2, ліміт за шкоду майну - 50 000,00 грн., франшиза - 500 грн.

За твердженням позивача, станом на момент вирішення спору, страхове відшкодування сплачено частково 5 407,32 грн. Позивач зазначив, що в зв'язку із вищезазначеним, він недоотримав страхове відшкодування у розмірі 1 506,68 грн. Крім того позивача просить стягнути із відповідача інфляційні втрати в розмірі 795,88 грн. та 3% річних в розмірі 47,68 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування, тобто вимога до винної особи по суті має регресний характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» (п. 37.1) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду.

Таким чином, підставою вважати порушеними права позивача відповідачем при невиплаті суми страхового відшкодування на користь позивача є саме неотримання коштів від відповідача протягом місяця від дня отримання страховою компанією регресної вимоги.

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 1 506,68 грн.

Відносно задоволення позовної вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, то потрібно зазначити наступне.

За змістом п. 1.1. Постанови № 14 від 17.12.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" грошовим, за змістом статей, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Суд зазначає, що зобов'язання з відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, а отже на шкоду не повинні нараховуватись суми, що передбачені. Аналогічну правову позицію наведено у Постанові № 4 від 01.03.2013 р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", Листі № 10-74/0/4-13 від 16.01.2013 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та постанові від 24.03.2015 Вищого господарського суду України по справі № 910/17021/14.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не наведено обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82 - 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, ) страхове відшкодування в розмірі 1506 (одна тисяча п'ятсот шість) грн. 68 коп., судовий збір в розмірі 779 (сімсот сімдесят дев'ять) грн. 52 коп.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.11.2015

Суддя Л.В. Прокопенко