ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.11.2015 Справа № 905/1849/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали справи

за позовомПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
до третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧерРа і К» Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»
простягнення 18569,77 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 представник за довіреністю
від відповідача від третьої особи: не з'явились ОСОБА_2 представник за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧерРа і К» основного боргу у розмірі 5253,89грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 10,68 грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5331,16 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 22,81 грн., прострочену комісію у розмірі 2700,00 грн., 3% річних від суми простроченого боргу у розмірі 80,12 грн., 3% річних від суми прострочених відсотків у розмірі 171,10 грн., штрафу у розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором №0 від 04.12.2006.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.09.2015 порушено провадження у справі № 905/1849/15 та призначено розгляд справи на 28.09.2015.

У звязку з неявкою в судові засідання представників позивача, відповідача, невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі та ненаданням позивачем витребуваних документів у повному обсязі, розгляд справи неодноразово відкладався.

На підтвердження позовних вимог позивач надав: копію кредитного договору №0 від 04.12.2006, виписки з рахунків другого класу Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, відкритих для відображення заборгованості відповідача за кредитним договором, з яких вбачається надання кредитних коштів на поточний рахунок позичальника та часткове виконання відповідачем зобовязань за договором, копію витягу з договору купівлі продажу вимоги.

09.11.2015 позивачем подано клопотання про його участь у судовому засідання в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 11.11.2015 задоволено. Проте, в судове засідання призначене на 17.11.2015 зявився представник позивача, який і брав участь у судовому засіданні.

Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідач явку своїх представників не забезпечив, вимог суду не виконав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Місцезнаходженням відповідача є: 84642, АДРЕСА_1, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, в тому числі витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Господарський суд Донецької області, з метою своєчасного повідомлення відповідача про порушення провадження по справі, направив на адресу відповідача, яка зазначена в єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, відповідну ухвалу. Так, відповідно до листа Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» № 7-14-197 від 06.05.2015 про припинення приймання поштових відправлень на /з територію (ї) Донецької та Луганської областей, до м. Горлівка не приймається поштові відправлення.

Відтак, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» були розміщені оголошення про дату та час судових засідань по справі №905/1849/15.

В порядку Закону України «Про доступ до судових рішень», ухвала про порушення провадження у справі та ухвали про відкладання розгляду справи були розміщені на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, господарським судом було вжито всіх можливих та залежних від суду заходів для повідомлення відповідача про наявність порушеної справи № 905/1849/15 та призначеного до розгляду судового засідання ( про день, місце та час кожного судового засідання).

Ухвалою суду від 06.11.2015 до участі у справі залучено Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

В судове засідання призначене на 17.11.2015 зявився представник третьої особи, який надав письмові пояснення по справі разом з витребуваними документами.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 Господарського процесуального кодексу України, ст.33 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав.

З врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

04.12.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який змінив назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі-Банк, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧерРа і К» (далі, відповідач, позичальник) підписаний кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк зобовязується надати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти належним чином використовувати і повернути банку кредит в національній валюті в сумі 135000,00 грн. у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2.1 договору надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 04.12.2006 по 04.12.2017.

Згідно з п. 1.2.2 договору позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 04.12.2017, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., п5.3, 5.5, 5.6, 5.9, 5.10.,5.11, 7.4 договору.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що плата за кредит це проценти і комісія.

Згідно з п. 1.3.1 та п. 1.3.2 договору за використання кредитних коштів за цим договором встановлюється процента ставка у розмірі 17,5% річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору. За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк процентна ставка встановлюється у розмірі 26,25% річних. Такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу.

Нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» (п. 1.3.4 договору)

Позичальник зобовязаний сплачувати проценти за договором у строк протягом перших 5 (пяти) робочих днів кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти за користування кредитом.(п. 1.3.5 договору).

Позичальник сплачує банку комісію за управління кредитом, починаючи з другого року кредитування у розмірі 2,0 відсотки від суми кредиту. Комісія нараховується і сплачується у гривні згідно умов договору на день нарахування (п. 1.3.7 договору).

Відповідно до п. 5.5 договору у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту (основної суми боргу) та/або термінів сплати плати за кредит строком більше ніж на календарних днів, банк має право змінити термін погашення кредиту та плати за кредит за цим договором в порядку, визначеному розділом 11 договору.

Пунктом 11.1 договору передбачено, що відповідно до вимог ст. ст.525,611 Цивільного кодексу України сторони погодили, що у випадку застосування будь-якого з п.п. 2.3,5.5.,5.6,.5.9,5.10,5.11.,7.4 цього договору та/або настання обставин, що передбачені вказаними пунктами банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит обовязковим до повернення з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку. У цьому випадку позичальник зобовязується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановленому банком заново термін в повному обсязі.

Разом з договором позивачем поданий графік погашення кредиту по договору, проте тільки частково до 05.08.2009.

Оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором кредиту, який підпадає під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України та ст. 345-346 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Як вбачається зі змісту кредитного договору №0 від 04.12.2006 року, сторонами погоджено всі істотні умови вищевказаних правочинів. Оскільки сторонами не надано доказів їх припинення або визнання у встановленому порядку недійсними, виходячи зі встановленої ст.204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, суд вважає вищевказану угоду дійсною та обовязковою для виконання сторонами.

08.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - позивач) підписаний договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно з п.п.1.1, 2.1. договору продавець погодився продати (відступити) права вимоги, які випливають з кредитних договорів, зазначених в додатку № 1 до договору, договорів забезпечення, покупцеві, а останній зобовязався прийняти та сплатити загальну купівельну ціну. Згідно п.2.3. договору сторони передбачили, що права вимоги переходять від продавця до покупця та обовязки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги . Згідно додатку № 1 до зазначеного договору до складу прав вимоги, що є обєктом зазначеного договору, увійшли права вимоги за кредитним договором №0 від 04.12.2006, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем.

08.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» складено акт приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі продажу прав вимоги від 04.12.2011, що є належним підтвердженням факту відступлення.

З додатку до акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі продажу прав вимоги від 08.12.2011 вбачається, що Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» передано Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» право вимоги за договором №0 від 04.12.2006. Відповідно до п.п. 1.1 договору відступлення до складу прав вимоги входять всі права (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) первісного кредитора до позичальників та поручителів за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Таким чином до позивача перейшли грошові права вимоги до відповідача у сумі 11748,57 грн., у тому числі 5253,89 грн. заборгованість по кредиту та 6494,68 грн. заборгованість по процентам.

Відповідно до пояснень позивача, у звязку з невиконанням відповідачем умов договору щодо сплати процентів за користування кредитом, термін погашення кредиту настав достроково. Відповідно до розрахунку суми заборгованості та акту приймання передачі документів по договору про купівлі-продаж права вимоги, позивачу передано вже прострочену кредиторську заборгованість. Судом врахована відсутність в матеріалах справи повідомлення про дострокове повернення кредиту, повідомлення про зміну кредитора. Разом з тим, відповідно до пояснень третьої особи після підписання договору купівлі-продажу права вимоги, банк не здійснює облік відступлених кредитів. В матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку відповідача, з якої вбачається часткове погашення 21.02.2012 прострочених процентів на суму 6297,00 грн. Судом береться до уваги те, що платником по рахунку відповідача значиться Калінінський ВДВС, що розглядається судом як обізнаність і відповідача і третіх осіб про зміну кредитора по кредитному договору.

У відповідності до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 10561 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Абзацом 10 пункту 3 Положення про забезпечення безперервного функціонування інформаційних систем Національного Банку України та банків України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 17.06.2004 № 265, передбачено, що меморіальні ордери та виписки по особовому рахунку, а також всі складені первинні документи щодо видачі кредитних коштів роздруковуються з системи автоматизації банку, яка взаємодіє з інформаційною системою Національного Банку України.

Відповідно до абз. 2 п. 2.1 глави 2 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 30.12.1998 № 556, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп'ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Відповідно до п. п. 1.10, 4.1 - 4.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України N 254 від 18.06.2003 (далі за текстом - Положення), операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. п. 5.1 - 5.5 Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Згідно з п. п. 5.6, 5.8 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Відповідно до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу суду.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідач не оспорював дійсність кредитного договору, дійсність договору про відступлення права вимоги, не заявляв про підробку документів, вчинених від імені відповідача (зокрема, клопотання на видачу кредитних коштів, платіжних доручень на перерахування коштів (процентів) за користування кредитними коштами), не надав належних доказів, які б спростовували факт отримання ним кредитних коштів.

Судом враховано, що позивачем не надано меморіального ордеру на підтвердження видачі кредиту по кредитному договору, проте з урахуванням викладеного, судом прийняті як належні та допустимі докази відповідно до ст. ст. 34, 36 Господарського процесуального кодексу України: копії виписки з особових рахунків та акту приймання-передачі документів по договору про купівлі-продаж права вимоги, і суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи доказів в підтвердження заборгованості по кредиту у розмірі 5253,89 грн.

Позивач доводить банківськими виписками, що заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом складає 5253,89 грн, а за відсотками за користування кредитом складає 5331,16грн. за період з 19.12.2011 по 19.08.2015.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 5253,89 грн та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 5331,16 грн., розрахунок яких судом перевірено є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 10,68 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 22,81 грн., прострочену комісію у розмірі 2700,00 грн., 3% річних від суми простроченого боргу у розмірі 80,12 грн., 3% річних від суми прострочених відсотків у розмірі 171,10 грн., штраф у розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги про стягнення комісії у розмірі 2700,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належного розрахунку суми заборгованості по комісії виходячи з положень п. 1.3.7. кредитного договору, належних доказів, якими підтверджується заборгованість за комісією, оскільки виписки по особовому рахунку відповідача не містять відомостей що обліковується заборгованість у розмірі 2700,00 грн. саме за не сплаченою комісією банку.

Суд при вирішенні вимог про стягнення пені та штрафу, враховує положення п. 7.1, п. 7.2, 7.5, п. 7.6 договору, якими передбачена відповідальність та виходить з наступного.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» запроваджено антитерористичну операцію на території України.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначений період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності зазначеним Указом Президента України та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На час розгляду справи антитерористична операція триває.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У відповідності до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 був затверджений перелік населених пунктів, до якого включено м. Донецьк, де проводить свою господарську діяльність відповідач, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

05.11.2014 Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 у справі №826/18327/14 за адміністративним позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» до Кабінету Міністрів України визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» від 30.10.2014 № 1053-р». Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 у зазначеній адміністративній справі залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, на дату винесення рішення дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р зупинена на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014, однак вона не скасована і не визнана незаконною.

Одночасно, відповідно до ст. 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" антитерористична операція включає комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Райони проведення антитерористичної операції визначаються у тому числі керівництвом антитерористичної операції.

Керівником Антитерористичного центру при СБУ виданий Наказ від 07.10.2014 №33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області з терміном дії з 07.04.2014 року.

Таким чином, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07.04.2014 визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом. Одночасно, проведення антитерористичної операції на території м. Донецька є загальновідомим фактом.

Розпорядженням КМУ України від 7 листопада 2014 року № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. До переліку пунктів, на території в яких органі влади тимчасово не здійснюють свої повноваження увійшло місто Донецьк.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України. Закріплене в ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» право суб'єкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція не може бути ілюзорним та носити декларативний характер. У розумінні положень ст. 58 Конституції України приписи ст. 2 означеного закону відносно заборони нарахування пені з 14 квітня 2014 року мають ретроспективну дію для розглядуваних правовідносин та не містять жодних вилучень щодо їх незастосування.

На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи Закону України «Про боротьбу з тероризмом», прийнятий на його виконання та виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" наказ керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", Розпорядження КМУ України від 7 листопада 2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», а також усвідомлюючи загальновідомий факт місцезнаходження відповідача в зоні активних бойових дій, суд застосовує до правовідносин між позивачем та відповідачем ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та відмовляє в задоволені вимог щодо стягнення пені, нарахованої в період проведення антитерористичної операції.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені за порушення строку сплати кредиту за період з 18.02.2015 по 19.08.2015 у розмірі 10,68грн. та пені за порушення строку сплати процентів за період з 18.02.2015 по 19.08.2015 в розмірі 22,81 грн.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Враховуючи прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати кредиту та процентів, суд погоджується з правомірністю вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних.

Перевіривши розрахунок 3% річних за прострочення сплати кредиту у розмірі 80,12 грн. та за прострочення сплати процентів у розмірі 171,10 грн. за період з 18.02.2015. по 19.08.2015, суд визнає його вірним, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України пропорційно задоволенним вимогам, виходячи зі ставок судового збору станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду (31.08.2015 згідно поштового штампу на конверті).

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧерРа і К» (84642, АДРЕСА_1, код 32781979) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Щорса, 36-Б, ідентифікаційний код 34047020) заборгованість по кредиту у розмірі 5253,89 (пять тисяч двісті пятдесят три тисячі) грн 89 коп., заборгованість про процентам у розмірі 5331 (пять тисяч триста тридцять одна) грн. 16 коп., 3% річних від суми простроченого боргу у розмірі 80 (вісімдесят) грн. 12 коп., 3% річних від суми прострочених процентів у розмірі 171 (сто сімдесят одна) грн. 10 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧерРа і К» (84642, АДРЕСА_1, код 32781979) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 694 (шістсот девяносто чотири) грн. 28 коп.

5.Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Дата складення повного рішення 23.11.2015

Суддя Д.М. Огороднік