ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.11.2015 Справа № 905/2033/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Бова О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго»

до відповідача: Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»

про стягнення 2 321 642,94 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю № 181114-4/63 від 18.11.2014р.

від відповідача: не зявився

Суть спору: ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ДП «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»:

- боргу за активну електроенергію у розмірі 1 220 575,23 грн., спожиту за період січень-вересень 2014 р.;

- боргу за реактивну електроенергію у розмірі 28 910,89 грн., спожиту за період березень-вересень 2014 р.;

- суму 3 % річних у розмірі 48 374,90 грн., нарахованих у період з 04.12.2013р. по 30.06.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії за період січень-вересень 2014 р. та спожитої реактивної електроенергії за період березень вересень 2014р.;

- суму інфляційних у розмірі 881 982,67 грн., нарахованих з 01.12.2013р. по 30.06.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії за період січень-вересень 2014 року та спожитої реактивної електроенергії за період березень вересень 2014р.;

- суму пені у розмірі 141 799,25 грн., нараховану з 04.12.2013р. по 30.06.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії за період січень-вересень 2014 р. та спожитої реактивної електроенергії за період березень вересень 2014р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 09.09.2015р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 905/2033/15.

Відповідно до ст.ст. 69, 77 ГПК України розгляд справи та строк вирішення спору по даній справі був продовжений на 15 днів, про що винесені відповідні ухвали суду від 28.09.2015р., від 19.10.2015р. та від 03.11.2015р.

25.09.2015р. за вх. № 12721/15 господарський суд одержав від відповідача електронне повідомлення № 30, згідно з яким останній просить суд відкласти розгляд справи у звязку з необхідністю надання додаткових доказів та пояснень по суті спору.

16.10.2015р. за вх.№ 02-51/698 на офіційну електронну пошту господарського суду Донецької області надійшли письмові пояснення позивача, згідно з якими останній, посилаючись на належне виконання договірних зобовязань зі своєї сторони, стверджує, що факт отримання кожного рахунків відповідачем за період січень-вересень 2014 року, підтверджується матеріалами справи, а тому у останнього виник обовязок оплатити виставлений рахунок протягом не більше 5 операційних днів від дня його отримання, що узгоджується з умовами укладеного Договору. В додаток до письмових пояснень надано, зокрема, банківські виписки про часткові оплати спожитої відповідачем електроенергії.

19.10.2015р. за вх.№ 15662/15 господарський суд одержав від відповідача два клопотання, одним із яких просить суд відкласти розгляд справи та надати час для виконання контррозрахунку нарахованих позивачем штрафних санкцій, інфляційних та 3 % річних. Відповідач вважає, що позивачем невірно виконано такі розрахунки, що призвело до збільшення заявлених позовних вимог. Іншим клопотанням відповідач просить залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КЕВ міста Харків з посиланням на те, що з початку проведення активної фази АТО в м.Словянськ, починаючи з 14.04.2014р. відповідач припинив свою виробничу діяльність і фактично по теперішній час не має можливості її поновити, оскільки в будівлях санаторіїв на підставі договору безкоштовного користування мешкають військовослужбовці, що приймають участь в АТО, і які на даний час є основним споживачем комунальних послуг та енергоносіїв. На думку відповідача, позовні вимоги повинні бути застосовані не тільки до нього, а також і до військових, що фактично є споживачами послуг.

03.11.2015р. за вх.№17909/15 господарський суд одержав від відповідач клопотання, згідно з яким відповідач просить з урахуванням важкого фінансового становища та враховуючи збитковість діяльності підприємства, зменшити розмір сум пені, інфляційних та 3 % річних на 50 %. В додаток до клопотання надано у копіях: звіт про фінансові результати роботи за 9 місяців 2015 року, баланс (звіт про фінансовий стан) за 9 місяців 2015 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-1342-25 від 08.09.2015р, судові рішення, а за вх. № 17997/15 господарський суд одержав клопотання відповідача, згідно з яким останній просить суд врахувати при розгляді даної справи виконаний відповідачем контррозрахунок інфляційної різниці, клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи КЕВ м. Харків та клопотання про зменшення пені, інфляційної різниці та 3% річних.

04.11.2015р. за вх.№ 02-51/812 на офіційну електронну пошту господарського суду Донецької області надійшли письмові пояснення, згідно з якими позивач зазначає, що за період листопад 2013 року наявна кредиторська заборгованість (переплата) у розмірі 99 000,20 грн., яка склалась у звязку з тим, що відповідач сплатив у попередньому періоді суму більшу, чим йому було нараховано.

17.11.2015р. за вх.№19638/15 господарський суд одержав від позивача клопотання, згідно з яким останній просить вважати вірним період нарахування пені з 04.12.2013р. до 30.06.2015р. у розмірі 141 799,25 грн.

У судовому засіданні 17.11.2015р. представник позивача надав суду усні заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру сум пені, інфляційних та 3 % річних на 50 %, згідно з якими просить суд відмовити у задоволенні вказаного клопотання відповідача, з посиланням на те, що 3% річних та інфляційні не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, а щодо зменшення розміру пені представник позивача посилається на власне тяжке матеріальне становище, на здійснення господарської діяльності в зоні проведення АТО, а саме постачання електроенергії населенню, від якого не поступають грошові кошти, оскільки в переважній своїй кількості відділення банків закриті, що є загальновідомим фактом і не потребує доказуванню.

Відповідно до статті 85 ГПК України у судовому засіданні за участю представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

09.10.2006р. між ВАТ «Донецькобленерго» (позивач або постачальник) та ДП «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (відповідач або споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 4144 (далі Договір), за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 3788 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Позивач (постачальник) зобовязався: виконувати умови цього Договору; постачати споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору (пункти 2.2.1, 2.2.2 Договору).

У свою чергу за умовами Договору відповідач (споживач) зобовязався: виконувати умови цього Договору; оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та № 5 «Порядок розрахунків» до цього Договору; здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 6 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» до цього Договору (пункти 2.3.1, 2.3.4, 2.3.5 Договору).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України, зокрема ПКЕЕ.

Відповідно до пункту 6.11 ПКЕЕ (затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1996р. № 28) остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами. У таких рахунках обовязково зазначається кінцева дата їх оплати згідно з договором про постачання електричної енергії. Тривалість періоду для здійснення споживачем розрахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунка.

За підсумками розрахункового періоду електропередавальна організація (позивач) видає споживачу розрахункові документи на оплату перетікання реактивної електроенергії, здійснені відповідно до зазначеного вище порядку. Кошти оплати за перетікання електроенергії перераховуються споживачем на поточний рахунок електропередавальної організації (позивача) протягом 5 днів від дня отримання розрахункових документів (пункт 17 додатку № 10 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» до Договору).

Розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа місяця до 24 годин останнього числа поточного місяця. Споживачу для оплати рахунки постачальник може направляти поштою рекомендованим листом, нарочним або віддавати уповноваженому представнику під розпис у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою постачальника журналі. При направленні рахунку нарочним споживач зобовязаний під розпис на супровідному листі постачальника прийняти рахунок. (пункти 1, 10 додатку № 5 «Порядок розрахунків» до Договору).

У пункті 4.2.1 Договору визначено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4-2.3.5 цього Договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 5 «Порядок розрахунків» до цього Договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 1% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2006р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 9.5 Договору).

Додатками до договору також є: додаток № 7 «Обсяги очікуваного споживання електричної енергії» та додаток № 8 «Договірні величини споживання електричної енергії».

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази припинення дії спірного правочину, суд дійшов висновку, що зобовязання сторін за вказаною угодою автоматично продовжувалися кожний наступний рік та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що на виконання положень Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008р. № 514-VI здійснено реорганізацію організаційно-правової форми Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго» на Публічне акціонерне товариство «Донецькобленерго», у звязку з чим 26.04.2011р. виконавчим комітетом Горлівської міської ради Донецької області зареєстровано Статут Публічного акціонерного товариства «Донецькобленерго». 30.03.2012р. державним реєстратором Виконавчого комітету Горлівської міської ради Донецької області зареєстрований у новій редакції статут Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», згідно до якого відбулась зміна найменування юридичної особи Публічного акціонерного товариства «Донецькобленерго» на Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго». 16.07.2015р. внесені зміни щодо місцезнаходження Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго».

Поряд з цим, судом встановлено, що позивач належним чином виконував свої зобовязання з постачання відповідачу електричної енергії та поставив відповідачу активну електроенергію за період листопад-грудень 2013р. на суму 744 599,88 грн., січень-вересень 2014 р. на суму 1 575 575,23 грн., та реактивну електроенергію за період листопад 2013р. на суму 4004,41 грн., березень-вересень 2014 р. на загальну суму 28 910,89 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими особами і скріплених їх печатками актами прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), копії яких містяться в матеріалах справи.

Водночас, позивач виставляв відповідачу відповідні рахунки на сплату спожитої у спірний період активної та реактивної електроенергії, які отримані уповноваженими особами відповідача, про що свідчать відповідні відмітки на цих рахунках та довіреності на імя уповноважених осіб відповідача на отримання таких рахунків, копії яких наявні в матеріалах справи. Так, рахунки за листопад 2013р. одержані відповідачем 26.11.2013р., рахунок за грудень 2013р. (активна електроенергія) одержаний відповідачем 26.12.2013р., рахунок за січень 2014р. (активна електроенергія) одержаний відповідачем 27.01.2014р., рахунок за лютий 2014р. (активна електроенергія) одержаний відповідачем 26.02.2014р., рахунки за березень 2014р. одержані відповідачем 26.03.2014р., рахунки за квітень 2014р. одержані відповідачем 28.04.2014р., рахунки за травень 2014р. одержані відповідачем 27.05.2014р., рахунки за червень 2014р. та за липень 2014р. одержані відповідачем 31.07.2014р., рахунки за серпень 2014р. одержані відповідачем 27.08.2014р., рахунки за вересень 2014р. одержані відповідачем 26.09.2014р. У вказаних рахунках встановлений строк оплати 5 днів.

Між тим, згідно первинних документів (копії банківських виписок) та розрахунку позивача, які наявні у матеріалах справи, відповідач здійснював оплату наступним чином:

- за спожиту активну електроенергію у листопаді-грудні 2013р. на суму 744 599,88 грн. відповідачем здійснено оплату в повному обсязі, але з простроченням платежів;

- за спожиту активну електроенергію у січні-вересні 2014 р. на суму 1 575 575,23 грн. відповідачем здійснено часткову оплату в розмірі 355 000 грн.;

- за спожиту реактивну електроенергію у листопаді 2013р. на суму 4004,41 грн. відповідач здійснив повну оплату, але з простроченням платежів;

- за спожиту реактивну електроенергію березень-вересень 2014 р. на загальну суму 28 910,89 грн. відповідач оплати не здійснив.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань щодо своєчасної та повної оплати за поставлену позивачем активну та реактивну електроенергію і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, в якому останній просить суд стягнути з відповідача борг за активну електроенергію у розмірі 1 220 575,23 грн., спожиту за період січень-вересень 2014 р.; боргу за реактивну електроенергію у розмірі 28 910,89 грн., спожиту за період березень-вересень 2014 р.; 3 % річних у розмірі 48 374,90 грн., нарахованих у період з 04.12.2013р. по 30.06.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії за період січень-вересень 2014 р. та спожитої реактивної електроенергії за період березень вересень 2014р.; інфляційні у розмірі 881 982,67 грн., нарахованих з 01.12.2013р. по 30.06.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії за період січень-вересень 2014 року та спожитої реактивної електроенергії за період березень вересень 2014р.; пеню у розмірі 141 799,25 грн., нараховану з 04.12.2013р. по 30.06.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії за період січень-вересень 2014 р. та спожитої реактивної електроенергії за період березень вересень 2014р.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог частини першої статті 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

За договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (частина перша статі 275 ГК України).

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частинами шостою та сьомою статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За приписами статей 525, 526 ЦК України та статті 193 ГК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Господарським судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу електричну енергію, що підтверджується матеріалами справи, у тому числі підписаними актами прийняття-передавання та виставленими рахунками, а відповідач порушив умови Договору та не здійснив протягом 5 днів з дня отримання рахунку своєчасну та повну оплату вартості отриманої електричної енергії.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань щодо повної та своєчасної оплати отриманої електроенергії, позивач просить стягнути з відповідача борг за активну електроенергію у розмірі 1 220 575,23 грн., борг за реактивну електроенергію у розмірі 28 910,89 грн.

На момент прийняття рішення у даній справі, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем сум боргу за активну та реактивну електроенергію, а тому грошове зобовязання відповідача в цій частині всупереч нормам законодавства та умовам Договору перед позивачем залишилось невиконаним.

Враховуюче те, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за активну електроенергію у розмірі 1 220 575,23 грн., спожиту за період січень-вересень 2014 р., боргу за реактивну електроенергію у розмірі 28 910,89 грн., спожиту за період березень-вересень 2014 р. обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають фактичним обставинам справи та не спростовані відповідачем, то вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат суд виходить з наступного:

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобовязання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996р. № 543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

У пункті 4.2.1 Договору визначено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4-2.3.5 цього Договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 5 «Порядок розрахунків» до цього Договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 1% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

В силу вимог частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому вимогами частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Оскільки відповідачем не виконані умови договору про постачання електричної енергії № 4144 від 09.10.2006р. щодо строків оплати вартості спожитої електричної енергії, позивачем нараховано пеню, інфляційні та 3% річних.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та пені за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», господарський суд встановив, що заявлена позивачем, із врахуванням вимог ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», сума пені у розмірі 141 799,25 грн. є обґрунтованою, вірною та такою, що відповідає фактичним обставинам справи; при цьому сума 3 % річних за розрахунком господарського суду складає 48 317,54 грн., у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних задовольняються частково у визначеному судом розмірі.

Слід відзначити, що позивачем при здійсненні розрахунку заявлених до стягнення в порядку статті 625 ЦК України сум помилково не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не вважається днем прострочення, а тому не включається в період, за який здійснюється стягнення 3 % річних.

Щодо розрахунку інфляційних нарахувань, заявлених позивачем до стягнення у розмірі 881 982,67 грн. за період з 01 грудня 2013 року по 30 червня 2015 року включно, господарський суд враховує наступне.

Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України від 27.07.2007р. № 265 індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Крім того, з розрахунку позивача вбачається, що обчислення інфляційних втрат у деяких періодах здійснюється з 1-го числа місяця в якому мав здійснюватися платіж, тобто нарахування інфляції здійснюється за період, коли заборгованість ще не виникла, що є неприпустимим в силу приписів статті 625 ЦК України.

Таким чином, при визначенні початкової дати нарахування інфляційних втрат слід вважати 1-ше число місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Тобто, врахування індексу інфляції можливе лише на суму простроченої заборгованості не менше як на один місяць та у порядку відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання.

За здійсненим господарським судом перерахунком, з урахуванням вірно визначеного періоду нарахування інфляційних втрат, сума останніх становить 817 972,25 грн., у звязку з чим позовні вимоги в цій частині задовольняються судом частково у визначеному судом розмірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в іншій частині щодо стягнення інфляційних нарахувань, господарський суд виходить з того, що позивачем розрахунок обчислювався за період менший календарного місяця, тому індексація у даному випадку не застосовується.

Щодо клопотання відповідача за вх.№ 17909/15 від 03.11.2015р. про зменшення розміру пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань, які підлягають стягненню з відповідача на 50%, господарський суд виходить з наступного.

В якості підстав для зменшення розміру пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань до 50 %, відповідач посилається на обставини непереборної сили внаслідок проведення АТО у Донецькій області; на збитковість підприємства відповідача; на те, що заявлений до стягнення розмір вказаних сум є занадто великим.

Відповідно до вимог пункту 3 статті 83 ГПК України господарський суд має право у виняткових випадках зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню із сторони, що порушила зобовязання.

Згідно статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, прийнявши до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які приймають участь в зобовязанні, не тільки майнові, але й інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Правовий аналіз вказаних статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

У пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан та відсутність в діях відповідача прямого умислу від виконання договірних зобовязань, ступінь виконання відповідачем зобовязання за договором, незначний термін прострочення відповідачем, обставини непереборної сили, господарський суд скориставшись правом, наданим пунктом 3 статті 83 ГПК України, в силу приписів статті 233 ГК України, дійшов до висновку про наявність виключних обставин, які дають законні підстави для зменшення розміру пені.

За таких обставин, клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені підлягає частковому задоволенню, а заявлений до стягнення розмір пені підлягає зменшенню на 30 % (42 539,78 грн.); розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, складає 99 259,47 грн.

Звертаючись до господарського суду з клопотанням про зменшення розміру інфляційних та 3% річних, відповідачем не враховано, що за своєю правовою природою інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, а нарахування 3 % річних по грошових розрахунках є визначеною законом платою боржника за користування грошовими коштами кредитора. Передбачене законом право позивача вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки інфляційні та 3% річних, які нараховуються на суму основного боргу, не є штрафними санкціями, а тому відсутні правові підстави для такого зменшення в порядку статті 83 ГПК України.

При цьому клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КЕВ міста Харків, відхилено господарським судом з наступних підстав.

Частиною першою статті 27 ГПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Допущення або притягнення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи.

У пункті 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що у вирішенні питання наявності юридичного інтересу у третьої особи суд має зясовувати, чи буде у звязку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обовязки, або змінено її наявні права та/або обовязки, або позбавлено певних прав та/або обовязків у майбутньому.

Ознайомившись з поданим клопотанням, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для залучення КЕВ міста Харків до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки з поданого відповідачем клопотання та матеріалів справи не вбачається, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обовязки КЕВ міста Харків.

За приписами статті 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір стягується з винної сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

1. Позов Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (84110, Донецька область, місто Словянськ, вулиця Пушкінська, будинок № 2; ) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Островського, будинок № 8; ) 1 220 575 (один мільйон двісті двадцять тисяч пятсот сімдесят пять) грн. 23 коп. боргу за активну електроенергію, 28 910 (двадцять вісім тисяч девятсот десять) грн. 89 коп. боргу за реактивну електроенергію, 99 259 (девяносто девять тисяч двісті пятдесят девять) грн. 47 коп. пені, 48 317 (сорок вісім тисяч триста сімнадцять) грн. 54 коп. 3% річних, 817 972 (вісімсот сімнадцять тисяч девятсот сімдесят дві) грн. 25 коп. інфляційних втрат та 71 063 (сімдесят одна тисяча шістдесят три) грн. 29 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Рішення господарського суду може бути оскаржене через господарський суд Донецької області до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене 23 листопада 2015 року.

Суддя Л.В. Ніколаєва