РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015Справа №910/24158/15
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства " Українська транспортна страхова компанія "

про стягнення 3055,51 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача: Гоголь О.Я. (за дов.)

від відповідача: Цілик А.В. (за дов.) .

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 25.11.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 3055,51 грн., з яких: 3045,00 грн. вартість відновлюваного ремонту автомобіля, 10,51 грн. 3% річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.06.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Українська страхова група" та ПП "ВІП Рент" укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0199-2700/14-2781, предметом якого є страхування майнових інтересів потерпілого, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу марки FORD, д.р.н. НОМЕР_1.

18.02.2014 року в місті Києві по вул.. Вокзальній, 2 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ, д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, та транспортного засобу FORD, д.р.н. НОМЕР_1.

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль FORD, д.р.н. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження відповідно до Довідки ДАІ, страхового акту № ДККА-41845 від 09.02.2015 року з відповідним розрахунком страхового відшкодування.

Страхувальник звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП складала 3045,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована, згідно полісу № АІ/3657346 у приватному акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія ".

Позивач звернувся до відповідача з заявою про регресні вимоги № УСГ-295 від 28.04.2015 року.

Відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, тому позивач звернувся до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення його права, у зв'язку з неотриманням коштів від відповідача протягом місяця від дня отримання страховою компанією регресної вимоги.

Ухвалою суду від 10.09.2015 порушено провадження у справі № 910/24158/15, розгляд останньої призначено на 21.09.2015.

Представником позивача подано документи на виконання ухвали суду, які долучені до матеріалів справи.

Відповідач відзиву на позов не надав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 10.09.2015 про порушення провадження у справі, не виконав.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.09.2015 року на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 30.09.2015 року, в зв'язку з неявкою представника відповідача та необхідністю повторного витребування доказів.

Через відділ діловодства Господарського суду м. Києва 25.09.2015 МТСБУ на виконання вимог ухвали суду подало інформацію з єдиної централізованої бази даних щодо полісу АІ № 3657346.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва позивачем 30.09.2015 подано клопотання про уточнення позовних вимог, в якому в описовій частині розраховано суму боргу у розмірі 2555,51 грн., а в прохальній зазначено: стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 3045,00 грн. та суми боргу за весь час прострочення у розмірі 10,51 грн. Доказів направлення клопотання про уточнення позовних вимог відповідачеві позивачем не надано.

В судовому засіданні 30.09.2015 відповідач надав відзив до матеріалів справи. Доказів направлення відзиву позивачу не надано. У відзиві відповідач заперечує проти стягнення 3 % річних у розмірі 10,50 грн., в зв'язку з тим, що вказані відсотки не стягуються в порядку суброгації, а договірні відносини між сторонами відсутні.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

В зв'язку з неявкою позивача та необхідністю витребування додаткових доказів, керуючись ст. 77 ГПК України, суд відклав розгляд справи на 02.11.2015 року.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва позивачем 02.11.2015 подано додаткові пояснення по справі з копією реєстру про направлення рекомендованого листа (код квитанції 749) на адресу відповідача 28.04.2015. Також подано клопотання про уточнення позовних вимог, в якому позивач просить стягнути суму основного боргу у розмірі 2555,51 грн. та 3% річних у розмірі 10,51 грн.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вищезазначене клопотання за своєю правовою природою являється заявою про зменшення позовних вимог, тому приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні 02.11.2015 надав в матеріали справи докази направлення відзиву позивачеві, додаток до заяви про регресні вимоги від 25.05.2015 та поліс АІ № 3657346.

В судовому засіданні оголошено перерву до 11.11.2015, в зв'язку з необхідністю витребування у позивача доказів направлення регресної вимоги відповідачу.

В судове засідання 11.11.2015 відповідач не з'явився, про причини нявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку розгляду справи.

Суд задовольнив клопотання позивача, в зв'язку з необхідністю витребування у нього доказів направлення регресної вимоги, відклав розгляд справи на 25.11.2015. Ухвалою від 11.11.2015 суд продовжив розгляд справи на 15 днів.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва позивачем 18.11.2015 подано клопотання про долучення документів: поштовий конверт та лист УДППЗ "Укрпошта".

В судовому засіданні 25.11.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог в частині нарахованої пені.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2013 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та ПП "ВІП-РЕНТ" (страхувальник) було укладено генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку № 28-0199-2700/14-AVIS, об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованими транспортними засобами та додатковим обладнанням, встановленим на транспортних засобах а саме: транспортним засобом FORD, д.р.н. НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП. Вигодонабувачем за Договором є страхувальник.

Згідно довідки № 9477402 про дорожньо-транспортну пригоду 18.12.2014 року у місті Києві по пл. Вокзальній, 2 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ 21110, д.р.н. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням водія ОСОБА_3, який під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Ford Mondeo д.р.н. НОМЕР_1, що належить ПП «ВІП-РЕНТ», що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 п. 10.9 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 14.01.2015 року № 760/196/14-п, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

18.12.2014 року власник автомобіля Ford Mondeo д.р.н. НОМЕР_1 звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Позивач склав акт огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 12.01.2015 року.

На підставі страхового акта № ДККА-41845 від 09.02.2015 року та заяви страхувальника від 18.12.2014 року про виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 3045,00 грн. на рахунок, вказаний страхувальником (вигодонабувачем) у заяві від 18.12.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2581 від 10.02.2015 року.

Сума ремонту у розмірі 3045,00 грн. також підтверджується наданими в матеріали справи розрахунком суми страхового відшкодування від 09.02.2015 року; рахунком-фактурою № СФ-0000032 від 20.01.2015 року, виставленим товариством з обмеженою відповідальністю "Бровари Моторс", за ремонт автомобіля Ford Mondeo д.р.н. НОМЕР_1 на суму 3045,00 грн. та актом № БН-0000036 з надання послуг по ремонту автомобіля від 20.01.2015 року, підписаним ТОВ "Бровари Моторс" та ПП "ВІП-РЕНТ" на суму 3045,00 грн.

Відповідно до ст..ст.8, 9 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при

настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним

законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.25 Закону України "Про страхування").

Згідно із Законом України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст.ст.9, 22, 28, 29) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана:з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому

законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того

власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Ст. 36 зазначеного Закону передбачений порядок виплати страхового відшкодування. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення

страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у

зв'язку з визнанням майнових вимог заявника тощо.

У разі визнання вимог заявника обґрунтованими страховик зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" перейшло в межах суми 3045,00 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 14.01.2015 року № 760/196/14-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль ВАЗ, д.р.н. НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю Ford Mondeo д.р.н. НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_3

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем ВАЗ, д.р.н. НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ, д.р.н. НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 3657346.

Згідно з інформацією з єдиної централізованої бази даних, наданою Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду, договором (полісом) АІ № 3657346 передбачено, що франшиза становить 500,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Для досудового врегулювання спору мирним шляхом позивач звернувся до відповідача заявою про регресні вимоги № УСГ-295 від 28.04.2015 року. На підтвердження факту отримання відповідачем вказаної заяви позивач надав лист УДППЗ "Укрпошта" від 10.11.2015 № 303/06-Г-2362, в якому зазначено, що лист оголошеною цінністю № 749 з рекомендованим повідомленням від 28.04.2015 надійшов 30.04.2015 до відділення поштового зв'язку Київ, 01033 на адресу ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" та того ж дня виданий уповноваженій особі на отримання пошти ОСОБА_5 на підставі довіреності. Крім того позивач направляв відповідачеві додаток до регресної вимоги від 25.05.2015 (отриманий 28.05.2015, вх.. 7596). У вказаній вимогах позивач просив виплатити йому страхове відшкодування за пошкодження автомобіля Ford Mondeo д.р.н. НОМЕР_1, з вини ОСОБА_3 у розмірі 3045,00 грн.

Відповідач відповіді на вказану заяву не надав, страхове відшкодування на рахунок позивача не перерахував.

Згідно абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Враховуючи положення абз. 2 ч. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір страхового відшкодування складає: 3045,00 грн. (сплачена сума страхового відшкодування ) - 500,00 грн. (франшиза) = 2545,00 грн.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу марки Ford Mondeo д.р.н. НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 2555,51 грн. є частково обґрунтованими за вирахуванням франшизи та підлягають задоволенню у розмірі 2545,00 грн.

Заяву позивача про сплату страхового відшкодування відповідач отримав 30.04.2015 року. На підставі ст. 36.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вимога позивача мала бути виконана не пізніше ніж через 90 днів після її отримання.

Суд встановив, що зобов'язання відповідача по перерахуванню позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 2545,00 грн. мало бути виконано до 29.07.2015 року. Тобто з 30.07.2015 року грошове зобов'язання у сумі 2545,00 грн., в зв'язку з не сплатою, являється простроченим.

Позивач звернувся з вимогою про сплату 3% річних.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Страховова компанія "ВУСО" перейшло в межах суми 2545,00 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто у відповідача перед позивачем виникло зобов'язання по сплаті коштів у сумі 2545,00 грн.

Згідно п. 1.1 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року № 14 грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Суд дійшов висновку, що обов'язок відповідача сплатити позивачу кошти (2545,00 грн.) за своєю правовою природою є грошовим зобов'язання з огляду на те, що зобов'язання виражене в грошових одиницях; наявне право позивача вимагати виконання обов'язку сплатити кошти; відповідач має обов'язок сплатити кошти на користь позивача.

Грошове зобов'язання між сторонами виникло на підставі актів законодавства, які регулюють правовідносини суброгації, зокрема Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування", Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання.

На спільному засідання судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справи № 6-112цс13, у постанові від 25.12.2013 Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого при здійснені страховиком страхової виплати у вигляді відшкодування шкоди за договором добровільного страхування на користь потерпілої особи (згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України) відбувається заміна кредитора - страхувальник передає страховикові, який здійснив таку страхову виплату, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом статті 514 Цивільного кодекс України зміна кредитора у зобов'язанні (в т.ч. внаслідок переходу права вимоги на підставі статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування") у передбачений чинним законодавством спосіб не виключає нарахування інфляційних витрат та 3% річних, які є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання у розмірі 2545,00 грн. (сума страхового відшкодування), а тому вимоги про стягнення 3% річних, обґрунтовані.

Здійснивши власний перерахунок 3 % річних на суму основного боргу у розмірі 2545,00 грн. за період з 30.07.2015 по 08.09.2015, суд встановив, що сума 3 % річних складає 8,58 грн. Вимоги позивач про стягнення втрат 3% річних у розмірі 10,51 грн. підлягають частковому задоволенню на суму 8,58 грн. В іншій частині вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про відсутність договірних зобов'язань між сторонами у справі та безпідставність застосування норм ст. 625 ЦК України до суброгації є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги.

Як зазначалось судом вище, зобов'язання виникають не лише з договорів, але й з актів законодавства, що передбачено ст. 11 ЦК України. Зобов'язання щодо сплати страхового відшкодування в порядку суброгації, на суму 2545,00 грн. між сторонами у справі виникли з актів цивільного законодавства: Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування", Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". А тому до цих зобов'язальних правовідносин застосовуються норми ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року №3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28 грудня 2014 року № 80-VIII, з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218,00 грн.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ціна позову становить 3055,51 грн., отже сума судового збору за подання даного позову має складати 1218,00 грн. При поданні позовної заяви до суду, позивач сплатив суму судового збору у розмірі 1827,00 грн. замість 1218,00 грн. Тобто сума надміру сплаченого судового збору становить 609,00 грн. і підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно сумі задоволених вимог.

Оскільки позов задоволено частково, то сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційна сумі задоволених вимог і складає 1212,10 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова, 32-А, ) страхове відшкодування в розмірі 2545,00 (дві тисячі п'ятсот сорок п'ять) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 8(вісім) грн.., 58 коп., судовий збір в розмірі 1212 (одна тисяча двісті дванадцять) грн. 10 коп.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова, 32-А, ) надміру сплачений судовий збір у розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн.. 00 коп.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.11.2015

Суддя І.В. Усатенко