ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

16.11.2015 р. Справа № 907/340/14

За позовом Приватного акціонерного товариства „Свалявський хлібокомбінат, м. Свалява

до відповідача ОСОБА_1 районного комунального підприємства водопостачання та водовідведення, м. Свалява

про стягнення заборгованості в розмірі 9 392 грн. (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог),

Колегія суддів у складі:

Головуючого судді Пригара Л.І.

Судді Бобрик Г.Й.

Судді Йосипчук О.С.

представники:

Позивача ОСОБА_2, довіреність № 28/04/14-2 від 28.04.2014 року

Відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: Приватним акціонерним товариством Свалявський хлібокомбінат, м. Свалява заявлено позов до відповідача ОСОБА_1 районного комунального підприємства водопостачання та водовідведення, м. Свалява про стягнення заборгованості в розмірі 40 445 грн. 46 коп. Представником позивача в судовому засіданні 02.06.2014 року подано заяву № 17 від 30.05.2014 року про зменшення розміру позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України, в якій просить суд стягнути з відповідача 24 502 грн. та судові витрати.

У судовому засіданні 02.11.2015 року брали участь: від позивача ОСОБА_2, довіреність № 28/04/14-2 від 28.04.2014 року, від відповідача ОСОБА_3, юрисконсульт, довіреність № 256 від 02.02.2015 року, оголошувалась перерва за згодою сторін відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України до 16.11.2015 року до 15 год. 00 хв.

Представником позивача в судовому засіданні 22.09.2015 року подано письмову заяву № 14 від 17.09.2015 року (вх. № 02.5.1-14/13202/15 від 22.09.2015 року) про зменшення розміру позовних вимог в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій просить суд стягнути з відповідача 15 423 грн. 58 коп., в тому числі 9 392 грн. основного боргу за товар по накладній, 4 204 грн. 58 коп. штрафні санкції, а також судові витрати в розмірі 1 827 грн., враховуючи часткову оплату відповідачем по накладним № 2 від 26.12.2011 року та № 3 від 27.12.2011 року в розмірі 15 110 грн. згідно ухвали господарського суду Закарпатської області у справі № 907/1220/14 про затвердження мирової угоди.

Заявою № 17 від 20.10.2015 року (вх. № 02.5.1-14/15662/15 від 02.11.2015 року) позивач від стягнення штрафних санкцій відмовився та просить суд стягнути з відповідача суму 9 392 грн.

У судовому засіданні 16.11.2015 року представником позивача подано заяву № 7612 від 13.11.2015 року (вх. № 02.5.1-14/16454/15 від 16.11.2015 року) про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 9 392 грн. та упущеної вигоди в розмірі 21 044 грн. 42 коп. відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, оскільки вважає, що відповідачем завдано позивачу збитків.

Просить задоволити позов в повному обсязі з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, обґрунтовуючи позовні вимоги порушенням відповідачем зобовязань по повній та своєчасній оплаті поставленого товару через ОСОБА_4 згідно видаткової накладної № ХК-0000001 від 30.05.2011 року. Зазначає, що 26.12.2011 року між сторонами спору був укладений договір купівлі продажу та керівником відповідача видано довіреність уповноваженій особі на отримання товару ОСОБА_5, який в накладній і розписався. Стверджує про те, що факт отримання товару по спірній накладній доведено слідчими органами Свалявського РВ (з обслуговування Свалявського та Воловецького районів) УМВС України в Закарпатській області та господарським судом. Крім того, відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача збитки (упущену вигоду) в розмірі 21 044 грн. 42 коп.

Заява позивача про збільшення розміру позовних вимог судом розцінюється як заява про зміну предмету позовних вимог, яка подана позивачем після початку розгляду справи по суті, а тому задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях. Позовні вимоги вважає безпідставними, наполягає на тому, що аргументи позивача не ґрунтуються на належних та допустимих засобах доказування; наголосив, що у позивача відсутні будь-які докази, які б свідчили про факт поставки відповідачу товару по спірній накладній; видаткова накладна додана позивачем до матеріалів справи оформлена не належним чином відповідно до чинного законодавства; нема посилання на довіреність на отримання товару тощо. Стверджує про те, що посилання позивача на часткову оплату відповідачем спірної видаткової накладної в розмірі 15 110 грн. є неправдивими, оскільки вказана оплата здійснювалась відповідно до договору купівлі продажу від 26.12.2011 року та накладних № 2 від 26.12.2011 року та № 3 від 27.12.2011 року, які були предметом спору іншої господарської справи.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача,

суд встановив:

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого відповідачу товару згідно видаткової накладної № ХК-0000001 від 30.05.2011 року на суму 24 502 грн.

За твердженням позивача, отриманий згідно зазначеної видаткової накладної товар, відповідачем оплачено частково в розмірі 15 110 грн. відповідно до ухвали господарського суду Закарпатської області у справі № 907/1220/14 про затвердження мирової угоди. У зв'язку з вищевикладеним у відповідача, за даними позивача, рахується заборгованість у розмірі 9 392 грн.

У підтвердження первинних обставин здійснення поставки товару позивачем додано завірену копію договору купівлі продажу від 26.12.2011 року та видаткову накладну № ХК-0000001 від 30.05.2011 року, яка відповідно до наявних у ній реквізитах містить дані про: найменування постачальника та одержувача; номер та дату видаткової накладної; перелік товару із зазначенням найменування, одиниці продажу, кількості, ціни без ПДВ, суми без ПДВ; загальну вартість товару без ПДВ; підписи.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Документами, які є підставою для оприбуткування товару є накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри.

Первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" мають бути складені на паперових або машинних носіях і повинні містити такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що

дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності з п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлений первинний документ.

Поряд з тим, спірна видаткова накладна № ХК-0000001 від 30.05.2011 року на суму 24 502 грн., на яку позивач посилається в обґрунтування своїх тверджень про здійснення ним поставки товару відповідачу, не містить печатки особи - одержувача товару; вищевказана накладна містить підпис особи без зазначення посади та без зазначення підстави одержання такого товару (довіреність тощо).

Приписи ч. 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року № 99 (яка діяла на момент видачі спірної накладної) серед таких документів визначають довіреності одержувача на отримання цінностей, як документів суворої звітності, тільки за наявності яких здійснюється відпуск покупцям та безоплатна передача товарно-матеріальних цінностей. Положення цієї ж інструкції встановлюють порядок, умови та підстави видачі, а також вимоги до оформлення вказаних довіреностей.

При цьому, приписи ч. 3 п. 13 цієї ж Інструкції передбачають, встановлюють підстави відпуску постачальниками цінностей без оформлення згаданої довіреності - якщо одержувач цінностей за підписом керівника і головного бухгалтера підприємства або інших осіб, які уповноважені підписувати довіреності, повідомив постачальника про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей.

Тобто, у цьому випадку супровідні документи на отримання цінностей мають бути підписані матеріально відповідальною особою, а ці підписи завірені печаткою підприємства одержувача при отримані, зразок же відповідної печатки (штампу) має бути попередньо повідомлений постачальнику.

При цьому довіреність на одержання цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Без довіреності не може бути створено (виписано, підписано) інший первинний документ - накладну, накладну вимогу, товарно-транспортну накладну, який є дозволом для здійснення господарської операції з відпуску цінностей і відповідно до ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є підставою для її бухгалтерського обліку. Відповідальність за дотримання постачальником встановленого порядку відпуску за довіреностями цінностей покладається на посадових осіб підприємства - постачальника. Тобто, первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є і накладна, і довіреність на отримання матеріальних цінностей.

Такі ж правові позиції зазначені у постановах Вищого господарського суду від 07.04.2015 року у справі № 910/22643/14, від 09.07.2015 року у справі № 911/4655/14, від 01.08.2013 року у справі № 924/91/13, від 05.08.2013 року у справі № 22/5025/1357/12, від 05.06.2012 року у справі № 2-12/10851-2008, від 17.07.2012 року у справі № 5004/1208/11.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження наявності відповідних повноважень у особи, яка отримувала товар за спірною видатковою накладною (довіреності на отримання товару), а також не була завірена печаткою підприємства відповідача. При цьому, представник позивача у судових засіданнях стверджував про те, що така довіреність відсутня, а товар був відпущений без довіреності за усною домовленістю між сторонами спору.

Крім того, із доданої до матеріалів справи видаткової накладної № ХК-0000001 від 30.05.2011 року не можливо встановити, що особа, яка підписала вказану накладну від імені одержувача, а саме гр.ОСОБА_4, є уповноваженою особою від відповідача на отримання вказаного товару, а тому стверджувати про отримання товару саме відповідачем є не можливим.

За таких обставин, оскільки з наданих позивачем до матеріалів справи документів, які опосередковують господарську операцію з поставки товару видаткової накладної, - не відповідає вимогам, що зазвичай ставляться до первинних документів, такий документ не може бути кваліфікований як доказ у розумінні ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України виконання позивачем своїх зобов'язань перед відповідачем саме за вказаною видатковою накладною.

Інших документальних доказів, які б давали суду можливість дійти висновку про поставку товару відповідачу за вказаною спірною накладною суду не надано.

Посилання позивача на постанову Свалявського РВ (з обслуговування Свалявського та Воловецького районів) УМВС України в Закарпатській області від 20.03.2015 року про закриття кримінального провадження, яка за твердженням позивача набула законної сили, є чинною і по даній справі є вердиктом, судом до уваги не приймається, оскільки згідно із ст. 35 Господарського процесуального кодексу України лише вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Як встановлено слідчими органами у зазначеній Постанові про закриття кримінального провадження, 30.05.2011 року згідно видаткової накладної № ХК-0000001 гр.ОСОБА_6 перевіз з ПАТ „Свалявський хлібокомбінат до Свалявського РКПВВ певну продукцію, однак дана накладна на баланс Свалявського РКПВВ не ставилась та не оприбутковувалась, оскільки відбулися розбіжності в договірній ціні. Пізніше, 26.12.2011 року сторонами спору був укладений договір купівлі продажу та видано довіреність № 152 уповноваженій особі ОСОБА_5 на отримання металопродукції, яку він і отримав згідно накладних № 2 від 26.12.2011 року та № 3 від 27.12.2011 року.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у спірній накладній, яка долучена до матеріалів справи у графі „одержувач вказана особа гр.ОСОБА_4, а слідчими органами у постанові Свалявського РВ (з обслуговування Свалявського та Воловецького районів) УМВС України в Закарпатській області від 20.03.2015 року про закриття кримінального провадження встановлено, що товар перевозив гр.ОСОБА_6, що також не дає суду змоги ідентифікувати особу зазначеного у накладній № ХК-0000001 від 30.05.2011 року як одержувача.

Твердження позивача про те, що у господарському суді доведено факт отримання відповідачем товару по накладній № ХК-0000001 від 30.05.2011 року судом відхиляється, оскільки поставка товару за накладною № ХК-0000001 від 30.05.2011 року предметом спору у справі № 907/1220/14 не була, питання поставки за вказаною накладною не досліджувалось.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту поставки відповідачу товару саме за видатковою накладною № ХК-0000001 від 30.05.2011 року. Відсутність належних підстав для виникнення грошових зобов'язань у відповідача за спірною видатковою накладною зумовлює об'єктивну відсутність у позивача прав вимагати застосування наслідків у розмінні ст. ст. 549, 625 Цивільного кодексу України такого невиконання (стягнення заборгованості).

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 24.11.2015 року

Головуючий суддя Пригара Л.І.

Суддя Бобрик Г.Й.

Суддя Йосипчук О.С.