РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015Справа №910/22424/15

За позовомПублічного акціонерного товариства "Легбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію
До Публічного акціонерного товариства "Гранітна індустрія України"
Прозвернення стягнення на предмет застави
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:Пересада Д.О., представник за довіреністю № б/н від 09.04.2015 р.;
Від відповідача: Філіпович М.О., представник за довіреністю № б/н від 20.10.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Легбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави згідно з договором застави цінних паперів № 06-12ЦП/1, укладеним з Публічним акціонерним товариством "Гранітна індустрія України"26.02.2013.

Провадження у справі за вказаними вимогами було порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 № 910/22424/15, яку призначено до розгляду на 01.10.2015.

01.10.2015 розгляд справи було відкладено на 03.11.2015 відповідно до приписів ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з неявкою представників сторін та неподанням витребуваних документів.

Ухвалою від 03.11.2015 за клопотанням представника відповідача судом було продовжено строк вирішення спору у справі в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, відкладено розгляд справи на 12.11.2015 та зобов'язано позивача надати докази, необхідні для з'ясування фактичних обставин справи та встановлення істини у спорі.

11.11.2015 до суду від позивача надійшло клопотання про звільнення від доказування та про фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судове засідання, призначене на 12.11.2015, з'явилися представники сторін.

Представник позивача підтримав клопотання про звільнення від доказування, за яким він просить суд звільнити Публічне акціонерне товариство "Легбанк" від доказування обставин, встановлених рішенням суду в іншій справі.

На запитання суду щодо наявності будь-яких об'єктивних незалежних від волі Публічного акціонерного товариства "Легбанк" причин, які унеможливлюють подання позивачем фактичних даних, на підставі яких суд повинен встановлювати обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, представник сторони жодних причин не вказав.

Представник відповідача проти заявленого клопотання заперечив.

Розглянувши клопотання позивача, суд дійшов висновку про те, що воно не підлягає задоволенню, оскільки з'ясування всіх фактичних обставин справи, встановлення істини у спорі у розрізі спірних правовідносин сторін вимагає дослідження доказів, що становлять собою першоджерела, потребує огляду їх оригіналів, що є реалізацією суду своїх повноважень при вирішенні спору по суті,ухилення від яких не допускається, тоді як клопотання позивача фактично направлене на уникнення виконання ним свого процесуального обов'язку доведення обставин, на які він посилається на підставу своїх позовних вимог.

Надалі, в ході розгляду спору по суті представник позивачам заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити, та звернути стягнення на предмет застави за договором застави цінних паперів від 26.02.2013 № 06-12ЦП/1, що належить Публічному акціонерному товариству "Гранітна індустрія України", а саме: цінні папери - акції, емітовані ПАТ "ЗНВКФ" Росукрінвест" в кількості 5 777 461 шт. в рахунок погашення заборгованості відповідача, встановленої рішенням № 910/10226/15 від 17.07.2015, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації, визначеної в ході виконавчого провадження суб'єктом оціночної діяльності відповідно до чинного законодавства.

На підтвердження заявлених вимог суду було подано копію рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/10226/15 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 13.12.2012 № 04-06-12КЮ, копію договору застави цінних паперів від 26.02.2013 № 06-12ЦП/1 та три додаткові угоди до нього.

Представник відповідача проти позову заперечував через недоведеність позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Легбанк" в якості заставодержателя та Публічне акціонерне товариство "Гранітна індустрія України" в якості заставодавця 26.02.2016 уклали договір застави цінних паперів № 06-12ЦП/1, за умовами якого заставодавець передає в заставу заставодержателю цінні папери - акції, емітовані ПАТ "ЗНВКФ" Росукрінвест" в кількості 5 777 461 штук, загальною вірністю 40 500 001,61 грн. у забезпечення виконання зобов'язань позичальника (заставодавця) перед заставодержателем за кредитним договором від 13.12.2012 № 04-06-12КЮіз змінами та доповненнями до нього, за умовами якого позичальник зобов'язаний повернути заставодержателю в строк до 06.12.2013 кредит у сумі 18 000 000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом із розрахунку 18 % річних і комісії та штрафні санкції, передбачені кредитним договором, а також відшкодувати може витрати по реалізації предмету застави, які може понести заставодержатель.

Відповідно до п. 1.3 договору застави загальна заставна вартість заставлених цінних паперів становить 40 500 001,61 грн.

Згідно з п. 1.6 договору застави розмір і термін та порядок виконання зобов'язань, забезпечених цією заставою, обумовлюється кредитним договором від 13.12.2012 № 04-06-12КБЮ.

У п. 4.1 договору застави сторони погодили, що заставодержатель набуває права звернення стягнення на заставлені цінні папери у випадку, якщо у момент настання строку виконання будь-якого зобов'язання, передбаченого кредитним договором від 13.12.2012 № 04-06-12КЮ, воно не буде виконане, а також у разі невиконання заставодавцем будь-яких своїх зобов'язань, передбачених цим договором та недійсності його гарантій і запевнень.

За домовленістю сторін договір застави набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором від 13.12.2012 № 04-06-12КЮ та цим договором.

27.03.2013, 26.04.2013, 06.12.2013 до договору застави вносилися зміни, шляхом укладення сторонами додаткових угод, що стосувалися строку повернення кредиту (06.12.2013, 05.12.2014), його суми (19 000 000,00 грн., 22 000 000,00 грн. та відсотків за користування ним (20 %).

Пред'являючи до суду даний позов, позивач просить суд у рахунок погашення заборгованості відповідача, встановленої судовим рішенням № 910/10226/15 від 17.07.2015, звернути стягнення на предмет застави за договором застави цінних паперів від 26.02.2013 № 06-12ЦП/1, що належить Публічному акціонерному товариству "Гранітна індустрія України", а саме: цінні папери - акції, емітовані ПАТ "ЗНВКФ" Росукрінвест" в кількості 5 777 461 шт., шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації, визначеної в ході виконавчого провадження суб'єктом оціночної діяльності відповідно до чинного законодавства, оскільки

- 17.07.2015 у справі № 910/10226/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Легбанк" до Публічного акціонерного товариства "Гранітна індустрія України" про стягнення заборгованості було винесено рішення про задоволення позовних вимог, яке починаючи з 04.08.2015 набрало законної сили;

- таким рішенням було встановлено факт укладення кредитного договору від 13.12.2012 № 04-06-12КЮ між сторонами; надання банком позичальнику кредитних коштів у розмірі 22 000 000,00 грн.; кінцевий строк повернення кредитних коштів - 05.12.2014; факт невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором; грошові суми, які підлягають стягненню з позичальника, а саме: 22 000 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 3 242 739,47 грн. прострочених відсотків за кредитом, 3 142 684,93 грн. пені за простроченим кредитом, 392 012,63 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів;

- обставини, встановлені у даному рішенні не потребують доказуванню згідно з абз. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України;

- станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом у справі № 910/22424/15 він набув права звернення стягнення на предмет застави.

Розглядаючи по суті даний спір, суд не вбачає підстав для задоволення заявленого позову з огляду на недоведеність позивачем заявлених вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 № 6 рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду (ст. 36 Господарського процесуального кодексу України).

На переконання позивача, він не повинен доводити суду свої позовні вимоги, через наявність підстав для звільнення від доказування відповідно до абз. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Чинним процесуальним законодавством передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Про це йдеться у ч. 3 (а не абз. 3, як вважає позивач) ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Суд не погоджується з позицією позивача зважаючи на таке.

Дійсно, матеріали справи містять копію рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/10226/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Легбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Публічного акціонерного товариства "Гранітна індустрія України", яким з відповідача було стягнуто 22 000 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 3 242 739,47 грн. прострочених відсотків за кредитом, 3 142 684,93 грн. пені за простроченим кредитом, 392 012,63 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів.

Згідно з описовою частиною даного рішення наведені суми були стягнуті відповідно до укладеного сторонами кредитного договору від 13.12.2013 № 04-06-12КЮ, за умовами якого банк зобов'язався надати Публічному акціонерному товариству "Гранітна індустрія України" 22 000 000,00 грн. кредитних коштів, а позичальник - повернути їх 05.12.2014 і сплачувати щомісячно 20 % річних.

Результати вивчення даного судового рішення дають підстави вести мову про те, що у ньому описані підстави звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості і штрафних санкцій, встановлено факт укладання сторонами кредитного договору та встановлено його правову природу.

Разом з тим, дане рішення встановлює обставин надання банком позичальнику кредитних коштів, не визначає загальну суму наданого кредиту, не вказує на первинні документи, якими стверджується факт виконання банком первинного грошового зобов'язання перед позичальником, не встановлює фактів повного неналежного або ж часткового невиконання позичальником обов'язку з повернення кредиту та/або сплати відсотків, не встановлює періодів прострочення позичальника, не містить строків нарахування штрафних санкцій та дати, на яку було розраховано суми боргу.

У ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Як вказувалося вище, відповідач заявлені вимоги не визнав та проти позову заперечував.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Під належністю доказів слід розуміти спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 вказується, що суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на заперечення відповідача, зміст рішення суду у справі № 910/10226/15 від 17.07.2015 та положення ч. 2 ст. 34 і ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини прострочення відповідача мають бути доведені належними доказами.

Оскільки позивач звернувся до суду для захисту своїх прав позичальника за кредитним договором, виконання грошових зобов'язань за яким з боку відповідача було забезпечене заставою майна позикодавця, для встановлення істини у спорі та всебічного та об'єктивного з'ясування всіх фактичних обставин справи необхідним є дослідження оригіналів письмових правочинів сторін, за якими між ними виникли спірні правовідносини, встановлення факту надання кредиту, його неповернення в установлений строк, наявності предмету застави.

Проте, позивач, на якого законодавством покладено обов'язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, не подав суду для огляду в судовому засіданні оригіналу кредитного договору з додатками, банківських виписок, платіжних доручень про надання кредиту, договору застави з додатками, письмового підтвердження банківської установи про те, що відповідачем кредитні кошти станом на час розгляду справи не повернуто, а також не подав для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчених копії таких доказів (крім договору застави з додатками, що є додатком до позовної заяви). При цьому, позивач не доповів суду про наявність об'єктивних причин, які унеможливлюють виконання такого процесуального обов'язку.

Ухвалою від 03.11.2015 сторін було зобов'язано надати суду кредитний договір від 13.12.2012, банківські виписки і меморіальні ордери на підтвердження факту надання кредиту, банківські виписки з позичкових рахунків відповідача, рахунків, на яких обліковуються відсотки за користування кредитом.

Позивач витребувані документи суду для огляду і дослідження не надав, заявивши безпідставне клопотання про звільнення від доказування, у задоволенні якого було відмовлено.

На переконання суду, об'єктивне з'ясування фактичних обставин справи вимагає дослідження саме оригіналів описаних вище документів, що не відбулося з незалежних від суду обставин.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

У ч. 1 та ч. 6, ч. 7 ст. 20 Закону України "Про заставу" закріплено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У ст. 590 Цивільного кодексу України вказується, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 1.2 договору застави право власності на цінні папери підтверджується випискою з рахунку в цінних паперах від 25.02.2013 № 1, виданою зберігачем - ТОВ "Перша фондова брокерська компанія".

Заставлені цінні папери залишаються у зберігача, який здійснює їх блокування на підставі розпорядження заставодавця.

У ході розгляду справи суду не було подано фактичних даних, які б дозволили встановити які саме цінні папери являли собою предмет застави за договором, хто є їх емітентом та зберігачем, адже договір застави не містить повного найменування таких осіб, жодних реквізитів (місцезнаходження, ідентифікаційного коду), а також фактичних даних, які б дозволили встановити обставини передачі зберігачу таких цінних паперів на зберігання та їх перебування на зберіганні на даний час.

Крім того, станом на час вирішення спору позивач не подав суду жодних фактичних даних на підтвердження державної реєстрації обтяження за договором застави від 26.02.2013.

Відсутність таких фактичних даних унеможливлює встановлення істини у спорі, а тому позовні вимоги відхиляються судом у зв'язку з їх повною недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 32-38, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної

скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги

рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи

апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 26.11.2015 р.