КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2015 р. Справа№ 910/7689/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

від позивача - Лесик М.А.,

від відповідача - Бородкін Д.І.

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України

на рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2015 року

по справі № 910/7689/15-г (суддя - Спичак О.М.)

за позовом державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України

до товариства з обмеженою відповідальністю «З-Т»

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.07.2015 року по справі № 910/7689/15-г відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить господарського суду міста Києва від 13.07.2015 року по справі №910/7689/15-г скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.08.2015р. апеляційну скаргу державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України прийнято до провадження.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015р. змінено склад колегії суддів у зв'язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці, змінено склад колегії, для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Сітайло Л.Г., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015р. апеляційну скаргу державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2015р. змінено склад колегії суддів, у зв'язку з виходом суддів Кропивної Л.В. та Смірнової Л.Г. з відпустки, а також формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, для розгляду даної справи визначено колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2015р. апеляційну скаргу державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю «З-Т» заперечує проти апеляційної скарги, з підстав викладених у письмовому відзиві.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

26.12.2012р. між державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «3-Т» відповідач укладено авторський (ліцензійний) договір № А-15/26.12.12 про надання виключного права на використання комп'ютерної програми, за умовами якого відповідач надає, а позивач отримує право на використання Комп'ютерної програми (ліцензію) в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, та виплачує відповідачу в порядку та на умовах договору, роялті. /а.с. 38/.

Згідно з п. 1.1. договору під терміном «Комп'ютерна програма» для цілей цього договору розуміється об'єкт авторського права (набір інструкцій у вигляді слів, цифр, кодів, схем, символів чи у будь-якому іншому вигляді, виражених у формі, придатній для зчитування комп'ютером, які приводять його у дію для досягнення певної мети або результату), а саме: Комп'ютерна програма «Програмний комплекс «Реєстр суб'єктів Мін'юсту».

З умов договору вбачається наступне:

- Комп'ютерна програма повинна використовуватися позивачем виключно у наступні способи: забезпечення створення (накопичення) бази даних реєстру баз персональних даних, обробки інформації в цій базі даних та формування відомостей з неї (п.3.1.);

- позивачу надано виключне право на використання комп'ютерної програми (ліцензія) виключно у сфері використання комп'ютерної програми, без права внесення змін (модифікацій) до комп'ютерної програми без права декомпілювати, або дизасемблювати комп'ютерну програму (п.п. 3.3.1. пункту 3.3. Договору);

- визначені у пункті 3.3. договору права, що надаються позивачу, поширюються і діють, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі права на використання програми та до кінця строку дії договору (підпункт 3.3.2. пункту 3.3. договору);

- визначені у пункті 3.3. договору права, що надаються позивачу, поширюються і діють на всій території України та не поширюються і не діють за межами території України (пункт 3.4. договору);

- право на використання програми поза сферою використання програми, визначеною договором, залишається за відповідачем, яке така особа здійснює вільно та на власний розсуд, в тому числі має право надавати третім особам права на використання програми в іншій сфері використання, за умови, що така інша сфера використання не співпадає зі сферою використання програми, визначеною договором (пункт 3.5. договору);

- строк дії договору становить з 01.01.2013р. до 30.06.2013р. (пункт 13.1. договору);

- правовідносини, що виникають з договору або пов'язані з ним, у тому числі пов'язані з дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушенням договору, регулюються цим договором та відповідними нормами чинного законодавства України, а також звичаями ділового обороту, які застосовуються до таких правовідносин на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості (пункт 15.1. договору).

Сторони у додатку № 1 до договору узгодили ціну договору, розмір і порядок виплати роялті, а саме: розмір роялті за період з 01.01.2013р. по 31.03.2013р. становить 150 000,00 грн. та сплачується позивачем до 01.05.2013р.; з 01.04.2013р. по 30.06.2013р. - сторони визначать окремою додатковою угодою до договору. /а.с 41/.

26.12.2013р. між сторонами було підписано акт прийняття - надання комп'ютерної програми (ліцензії) до договору, згідно якого відповідачем було передано, а позивачем прийнято:

- примірник інсталяційних файлів комп'ютерної програми та документацію до комп'ютерної програми на електронному носії - флеш картці, наданою позивачем;

- виключне право на використання комп'ютерної програми (ліцензію) виключно у сфері використання комп'ютерної програми, без права внесення змін (модифікацій) до комп'ютерної програми без права декомпілювати, або дизасемблювати комп'ютерну програму;

- право надавати доступ до комп'ютерної програми третім особам виключно у сфері використання комп'ютерної програми, визначеній розділом 3 договору, в обсязі, що не перевищує обсягу прав, передбачених п.п. 3.3.1 договору, без права внесення змін (модифікацій) до комп'ютерної програми, без права декомпілювати, або дизасемблювати комп'ютерну програму. /а.с. 42/.

25.06.2013р. додатковою угодою сторони розірвали договір з 25.06.2013р. /а.с. 44/.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, згідно ч. 1 ст. 1109 Цивільного кодексу Україні за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Відповідно до ст. 433 Цивільного кодексу України об'єктами авторського права є твори, а саме:

1) літературні та художні твори, зокрема: романи, поеми, статті та інші письмові твори; лекції, промови, проповіді та інші усні твори; драматичні, музично-драматичні твори, пантоміми, хореографічні, інші сценічні твори; музичні твори (з текстом або без тексту); аудіовізуальні твори; твори живопису, архітектури, скульптури та графіки; фотографічні твори; твори ужиткового мистецтва; ілюстрації, карти, плани, ескізи і пластичні твори, що стосуються географії, топографії, архітектури або науки; переклади, адаптації, аранжування та інші переробки літературних або художніх творів; збірники творів, якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності;

2) комп'ютерні програми;

3) компіляції даних (бази даних), якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності;

4) інші твори.

Твори є об'єктами авторського права без виконання будь-яких формальностей щодо них та незалежно від їх завершеності, призначення, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження.

Авторське право не поширюється на ідеї, процеси, методи діяльності або математичні концепції як такі.

Комп'ютерні програми охороняються як літературні твори. Компіляції даних (бази даних) або іншого матеріалу охороняються як такі. Ця охорона не поширюється на дані або матеріал як такі та не зачіпає авторське право на дані або матеріал, що є складовими компіляції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» база даних (компіляція даних) - сукупність творів, даних або будь-якої іншої незалежної інформації у довільній формі, в тому числі - електронній, підбір і розташування складових частин якої та її упорядкування є результатом творчої праці, і складові частини якої є доступними індивідуально і можуть бути знайдені за допомогою спеціальної пошукової системи на основі електронних засобів (комп'ютера) чи інших засобів;

виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом;

комп'ютерна програма - набір інструкцій у вигляді слів, цифр, кодів, схем, символів чи у будь-якому іншому вигляді, виражених у формі, придатній для зчитування комп'ютером, які приводять його у дію для досягнення певної мети або результату (це поняття охоплює як операційну систему, так і прикладну програму, виражені у вихідному або об'єктному кодах).

Комп'ютерна програма не є самим реєстром, а лише забезпечує його ведення та може бути змінена іншою комп'ютерною програмою, яка за своїми властивостями буде придатна для виконання таких функцій.

Крім того, на момент укладення договору діяли Закон України «Про захист персональних даних» та Положення про Державний реєстр баз персональних даних та порядок його ведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011р. № 616.

Статтею 1 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що цей Закон регулює правові відносини, пов'язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв'язку з обробкою персональних даних. Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначено наступні терміни:

- база персональних даних - іменована сукупність упорядкованих персональних даних в електронній формі та/або у формі картотек персональних даних;

- володілець персональних даних - фізична або юридична особа, якій законом або за згодою суб'єкта персональних даних надано право на обробку цих даних, яка затверджує мету обробки персональних даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом;

- Державний реєстр баз персональних даних - єдина державна інформаційна система збору, накопичення та обробки відомостей про зареєстровані бази персональних даних;

- персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Пунктом 1 Положення визначено, що Державний реєстр баз персональних даних (далі - Реєстр) як єдина державна інформаційна система збору, накопичення та обробки відомостей про зареєстровані бази персональних даних ведеться з метою реалізації державної політики у сфері захисту персональних даних.

Згідно пунктів 2, 3 Положення Держателем Реєстру є ДСЗПД, яка забезпечує його створення та ведення. Адміністратором Реєстру є державне підприємство «Інформаційний центр» Мін'юсту, що забезпечує технічне і технологічне створення та супроводження програмного забезпечення Реєстру, надання реєстраторам доступу до нього, збереження і захист даних, що містяться у Реєстрі.

Основною метою діяльності позивача є технічне, технологічне забезпечення створення та супроводження автоматизованих систем єдиних та держаних реєстрів, що створюються відповідно до законодавства України, забезпечення збереження та захисту даних, що містяться в автоматизованих системах єдиних та державних реєстрів.

Таким чином, реєстр є базою даних, що містить інформацію, а не є інформаційно-телекомунікаційною системою.

Реєстр є державною інформаційною системою збору, накопичення та обробки відомостей про зареєстровані бази персональних даних, і щодо якої не встановлено умови щодо її обов'язкового перебування у державній власності. А тому посилання апелянта на рішення господарського суду міста Києва у справі №5011-72/9190-2012 є недоречним, оскільки пунктом 5 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2006 року №740, в ред. від 23.09.2009р., встановлено, що програмне забезпечення реєстру, розроблене на замовлення ДСА та/або придбане нею, база даних реєстру є власністю держави в особі ДСА.

Щодо порушення порядку використання державних коштів, то як свідчить фінансовий план позивача на 2013 рік, витрати на операцію оренду та роялті були заплановані.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

У відповідності до п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. у справі №910/7689/15-г.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. у справі №910/7689/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/7689/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Л.В. Кропивна

Л.Г. Смірнова