РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015Справа №910/28693/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аварон»

До Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія

«Гарант-Авто»

Про стягнення 17 537,50 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Положенцева Є.А. - по дов. № б/н від 18.11.2015

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аварон» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» 17 537,50 грн., з яких: 8 424,78 грн. пені, 8554,89 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 557,83 грн. - 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 14.02.2014 внаслідок транспортної пригоди відбулося зіткнення транспортного засобу Мітсубісі Аутлендер д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2. та та транспортного засобу Ауді A4 д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 Зіткнення відбулося з вини водія ОСОБА_2, що встановлено постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 № 308/2331/14-п. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2015 задоволено позов ТОВ «Аварон» та стягнуто з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» суму страхового відшкодування в розмірі 16 473,16 грн. та з ОСОБА_4 суму франшизи в розмірі 1 000,00 грн. Дане рішення суду набрало законної сили 03.02.2015. Листом № 4974/8 від 15.07.2015 відповідачем повідомлено позивача про прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, проте відповідачем станом на 02.11.2015 не сплачено суми заборгованості, чим порушено (прострочено) виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 порушено провадження у справі № 910/28693/15 та призначено справу до розгляду на 19.11.2015.

Позивач в судовому засіданні 19.11.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 19.11.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 10.11.2015 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 19.11.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

З постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2014 у справі № 308/2331/14-п вбачається, що 14.02.2014 о 12:40 годині водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки Мітсубісі Аутлендер д/н НОМЕР_1 рухаючись по вул. Кармелюка в м. Ужгороді наближаючись до перехрестя рівнозначних доріг, в порушення вимог п. 16.12 Правил дорожнього руху України не надала дорогу автомобілю марки Ауді A4 д/н НОМЕР_2 що наближався до праворуч неї з вул. Добродянського, в результаті чого відбулося зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Даною постановою суду ОСОБА_4 визнано винним за вчинене правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки Ауді A4 д/н НОМЕР_2, який належить позивачу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2015 у справі № 308/13010/14-ц встановлено, що між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» укладено поліс № АС/8614668 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким застраховано на строк до 17.11.2014 належний страхувальнику транспортний засіб марки Мітсубісі Аутлендер д/н НОМЕР_1.

Також зазначеним рішенням суду встановлено, що внаслідок ДТП позивачу було завдано майнову шкоду у розмірі 17 473,16 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2015 у справі № 308/13010/14-ц позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аварон» задоволено частково та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» 16 473,16 грн. відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки; стягнуто з ОСОБА_4 1 000,00 грн. франшизи.

Позивач 18.06.2014 звертався до відповідача із заявою про відшкодування витрат на ремонт пошкодженого автомобіля марки Ауді A4 д/н НОМЕР_2 в сумі 17 473,16 грн.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідач лише листом № 4974/8 від 15.07.2015 повідомив позивача про прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування в розмірі 16 473,16 грн. (за вирахуванням франшизи в сумі 1 000,00 грн.).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач суми страхового відшкодування у визначений строк не виплатив.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 8 424,78 грн. пені задоволенню не підлягають з огляду на наступне

Як вбачається з матеріалів справи, даний господарський спір виник з правовідносин відшкодування шкоди в порядку регресу, а не з договірних зобов'язань.

Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (спеціальними законами), які застосовуються до спірних правовідносин, не передбачено розмір неустойки (пені) у разі звернення власника з регресним позовом до страхової компанії, відповідальної за шкоду, заподіяну винною у ДТП особою, а договірні відносини між сторонами відсутні, а відтак, відсутні і правові підстави для стягнення пені.

Відповідно до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Однак, правові підстави для стягнення суми пені відсутні, оскільки розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних регресних правовідносинах сторін не визначено.

Разом з цим, згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Отже, положення п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не розповсюджується на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки у вищевказаній нормі чітко йдеться про обов'язок страховика сплатити саме на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодонабувача пеню в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

Крім того, відповідно до ст. 992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 992 Цивільного кодексу України та п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на стягнення пені у розмірі, встановленому законом або договором, належить лише страхувальнику або вигодонабувачу.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним з видів забезпечення виконання зобов'язань є неустойка (ч. 1 ст. 546, ч. 1, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Однак, ні Цивільним кодексом України, ні Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не встановлено, що виконання регресного зобов'язання відповідальної особи забезпечується неустойкою (пенею).

За таких обставин, для позадоговірних (регресних) зобов'язань у сфері страхування чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання таких зобов'язань шляхом встановлення неустойки, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні.

В зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання по виплаті страхового відшкодування позивач просить на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача 8 554,89 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 557,83 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Оскільки, у відповідності до ст. 979 Цивільного кодексу України зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим.

Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання майнової шкоди іншій особі, а отже між сторонами у справі існує грошове зобов'язання, яке виникло з позадоговірних відносин - делікту. При цьому. грошове зобов'язання у деліктних (регресних) правовідносинах не є окремим видом зобов'язання, а є способом виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явленням вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено вище, позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити страхове відшкодування та відповідач після прийняття рішення про його виплату коштів не перерахував, а отже мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 8 554,89 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 557,83 грн. - 3% річних. (за обґрунтованими розрахунками).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аварон» обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аварон» (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Підградська, 59, ) 8 554 (вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 89 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 557 (п'ятсот п'ятдесят сім) грн. 83 коп. - 3% річних, 632 (шістсот тридцять дві) грн. 89 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 24.11.2015.

Суддя В.В.Сівакова