ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2015 р.Справа № 922/5676/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Консалтингова фірма "АРС", м. Харків
до ТОВ "Торговий Дім Продресурс ЛТД", м. Харків
про стягнення 76849,81 грн.
за участю представників:

позивача - Живушко О.С., довіреність б/н від 01.07.2015 року;

відповідача - Тараніна О.В., довіреність б/н від 08.01.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Консалтингова фірма "АРС" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ТОВ "Торговий Дім Продресурс ЛТД" інфляційні втрати в сумі 70621,27 грн., 3% річних в сумі 6228,54грн. у зв`язку з простроченням відповідачем сплати за договором надання послуг №2-БУ від 01.11.12р. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 15.10.15р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

11.11.15р. представник позивача надав заяву з письмовими поясненнями по справі та документи для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

11.11.15р. представник відповідача надав заяву про визнання позову та документи для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 11.11.15р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.11.15р. проти наявності боргу перед позивачем не заперечував, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

01 листопада 2012 року між TOB сторонами було укладено договір надання послуг № 2-БУ.

У відповідності до умов зазначеного договору Відповідач (у якості Замовника) надає завдання, а Позивач (у якості Виконавця) приймає на себе обов'язки у відповідності із завданням Замовника надавати останньому оплатні консалтингові та інші бухгалтерські та аудиторські послуги (передбачені п.п.1 Договору).

У відповідності до розділу третього зазначеного договору, за фактично наданими послугами Позивачем Відповідачу, складається Акт наданих послуг та їх загальна вартість.

Таким чином, доказами належного виконання Позивачем перед Відповідачем своїх зобов'язань за договором є підписані з обох сторін Акти наданих послуг, а також акт звірки взаємних розрахунків від 30 червня 2015 року (копії актів здавання-приймання наданих послуг а також акту звірки взаємних розрахунків додані Позивачем до позовної заяви).

У відповідності до умов зазначеного договору Відповідач (у якості Замовника) надавав завдання, а Позивач (у якості Виконавця) приймав на себе обов'язки у відповідності із завданнями Замовника і надавав останньому оплатні консалтингові та інші бухгалтерські та аудиторські послуги (передбачені п. 1.1. Договору).

У відповідності до розділу третього зазначеного договору, за фактично наданими послугами Позивачем Відповідачу, складається Акт наданих послуг та їх загальна вартість.

Таким чином, доказами належного виконання Позивачем перед Відповідачем своїх зобов'язань за договором слугують підписані з обох сторін Акти наданих послуг, а також акт звірки взаємних розрахунків від 30 червня 2015 року.

Позивач свої зобов'язання по договору про надання послуг виконав в повному обсязі.

Згідно п. 4.3. договору про надання послуг, виплата плати за надання послуг Замовником Виконавцю здійснюється шляхом переказу коштів на банківський рахунок Виконавця. Зазначений в договорі, або готівкою у касу підприємства Виконавця протягом 90 банківських днів після підписання Акта здавання-приймання наданих послуг обома Сторонами.

Рішенням господарського суду Харківської області (суддя Прохоров С.А.) 08.09.15р. стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Продресурс ЛТД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова фірма "АРС" - 403088,33 грн. заборгованості за відповідним договором. Дане рішення набрало законної сили 22.09.15р. та видано відповідні накази.

У зв`язку з простроченням відповідачем щодо виконання своїх зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 6228,54 грн. та інфляційних втрат в розмірі 70621,27 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 6228,54 грн.

Що стосується заявленої вимоги Позивача про стягнення з відповідача 70621,27 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 70621,27грн.

Згідно ч.5 ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Оскільки відповідач визнав вимоги, які були заявлені позивачем, суд приходить до висновку, про те, що, зважаючи на те, що дії відповідача не суперечать законодавству, не порушують прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, заява відповідача (а.с. №58) приймається судом, тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 525, 598, 610-612, 625, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 49, ч.5 ст.78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Продресурс ЛТД" (Код 38383623, 61010, м. Харків, Основ'янська, 55) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова фірма "АРС" (Код 38384564, 61096, м. Харків, вул. Ньютона, 143, кв. 56) інфляційні втрати в сумі 70621,27 грн., 3% річних в сумі 6228,54 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.11.2015 р.

Суддя Л.В. Шарко