РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа №910/23141/15
За позовом Науково-дослідного інституту пам"яткоохоронних досліджень

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит Проект"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

від позивача: Харькова М.Д. за дов.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Пред'явлені вимоги про зобов'язання відповідача підписати та передати позивачу Акт виконаних робіт по договору № 12 від 23.04.2015.

Ухвалою суду від 04.09.2015 порушено провадження у справі № 910/23141/15, розгляд справи призначено на 13.10.2015.

13.10.2015 розгляд справи було відкладено на 27.10.2015.

27.10.2015 позивач в судовому засіданні подав документи на вимогу ухвали суду, які суд долучив до матеріалів справи.

27.10.2015 позивач в судовому засіданні подав клопотання про продовження строку вирішення спору в порядку ст. 69 ГПК України, яке суд задовольнив.

Ухвалою суду від 27.10.2015 було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит Проект" відповідно до ст. 27 ГПК України, розгляд справи відкладено на 10.11.2015.

10.11.2015 у судове засідання представник відповідача та третьої особи не з'явилися, про дату та час судового розгляду повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 10.11.2015 розгляд справи відкладено на 17.11.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні 17.11.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач та третя особа своїх представників у засідання суду не направили, про дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, тому справа розглядається за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач вказує, що між ним та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ДБК" була досягнена домовленість щодо виконання відповідачем підрядних робіт, зокрема листом № 127 від 25.03.2015 відповідач звернувся до позивача з проханням розробити історико-архітектурну довідку та історико-містобудівне обґрунтування ділянки за адресою вул.Глибочицька, 73-77 у Шевченківському районі м.Києва з метою подальшого проектування будівництва адміністративно-житлового комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського і торгівельного призначення та підземним паркінгом. Згідно відмітки вхідної кореспонденції № 35, вказаний лист отриманий НДІПД 25.03.2015.

Позивач вказує, що він отримав від відповідача пакет документів, а саме: свідоцтво про державну реєстрацію, Свідоцтво платника ПДВ, Довідку з ЄДРПОУ, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, містобудівний розрахунок, Заключення КП «Інститут генерального плану м.Києва», передпроектні пропозиції з картами та кресленнями, копії яких додані до позовної заяви.

24.04.2015 відповідач перерахував на рахунок НДІ памятникоохоронних досліджень кошти у розмірі 60 213,23 грн. з призначенням платежу: «Оплата за історико-арх. Довідку та містобуд.обгр. буд. Ж.б. Глибочицька, 73-77 згідно договору № 12 від 23.04.2015», що підтверджується копією банківської виписки з рахунку позивача від 24.04.2015.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що позивач стверджує, що на виконання домовленостей з відповідачем ним були виконані роботи з розроблення історико-архітектурної довідки та історико-містобудівного обґрунтування ділянки за адресою вул.Глибочицька, 73-77 у Шевченківському районі м.Києва, результати робіт передані замовнику листом № 221-1 від 12.06.2015 разом з Актом здачі-приймання науково- дослідних послуг від 12.06.2015 по договору № 12 від 23.04.2015 на суму 60 213,23 грн., який залишився останнім не підписаний, відповіді на адресу позивача щодо результатів робіт, зауважень та заперечень на адресу позивача не надходило, натомість відповідач звернувся до суду з вимогами до позивача про повернення коштів та в порушення умов договору № 12 від 23.04.2015 уклав з третьою особою договір уступлення права вимоги № 1/07, що порушує права і законні інтереси позивача, та на думку заявника, є підставою для зобов'язання відповідача вчинити дії щодо підписання та передачі позивачу Акт виконаних робіт по договору № 12 від 23.04.2015 у судовому порядку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 525-527, 599, 638-40 ЦК України, факт прийняття відповідачем пропозиції про укладення договору № 12 від 23.04.2015 та, порушення відповідачем прав позивача на отримання документу, що підтверджує виконання позивачем своїх договірних зобов'язань - Акту здачі-приймання науково дослідних послуг від 12.06.2015 по договору № 12 від 23.04.2015 на суму 60 213,23 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судовому засіданні докази, господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю у зв'язку з їх та необґрунтованістю та недоведеністю, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з вимогами ст. 179 Господарського кодексу України, при укладенні господарських договорів сторони визначають зміст договору на основі вільного волевиявлення, сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 181 ГК України, господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Частиною третьою статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні.

У матеріалах справи наявний лист відповідача № 127 від 25.03.2015, адресований позивачу з проханням розробити історико-архітектурну довідку та історико-містобудівну обґрунтування ділянки за адресою вул.Глибочицька, 73-77 у Шевченківському районі м.Києва з метою подальшого проектування будівництва адміністративно-житлового комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського і торгівельного призначення та підземним паркінгом, докази перерахування коштів у сумі 60 213,23 грн. по договору № 12, проте наданий суду примірник правочину сторонами не підписаний.

Позивачем не доведено та не надано доказів надсилання відповідачу для підписання примірника договору про надання науково-дослідних послуг № 12 від 23.04.2015 з додатками.

За змістом ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною першою ст. 887 ЦК України передбачено, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

У відповідності до ч. 1 ст. 888 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов'язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації.

Перебування у розпорядженні позивача, як виконавця робіт пакету документів, про які він вказує у позовній заяві: свідоцтво про державну реєстрацію, Свідоцтво платника ПДВ, Довідку з ЄДРПОУ, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, містобудівний розрахунок, Заключення КП «Інститут генерального плану м.Києва», перед проектні пропозиції з картами та кресленнями, копії яких додані до позовної заяви, не свідчать про виконання замовником дій в розумінні ст.ст. 640, 888 ЦК України, на підтвердження укладення вказаного договору, погодження істотних умов договору, зокрема ціни, етапів, строків виконання робіт та ін.

Таким чином, позивачем не доведено, що сторони дійшли згоди щодо укладення договору про надання науково-дослідних послуг № 12 від 23.04.2015.

Акт здачі-приймання науково дослідних послуг від 12.06.2015 по договору № 12 від 23.04.2015 на суму 60 213,23 грн., на який посилається позивач, як на доказ виконання робіт по договору, відповідачем не підписаний.

Позивач стверджує, що листом № 221-1 від 12.06.2015 вказаний акт разом з результатами робіт був надісланий на адресу ТОВ «ДБК», проте відповідач безпідставно ухиляється від його підписання, чим порушує права виконавця на отримання документа, що підтверджує виконання ним своїх зобов'язань.

Як вже встановлено судом, сторонами договір № 12 від 23.04.2015, на який є посилання в спірному Акті, укладений не був, при цьому кошти у розмірі 60 213,23 грн. сплачені із призначенням платежу, як оплата за історико-арх. Довідку та містобуд.обгр. буд. Ж.б. Глибочицька, 73-77 згідно договору № 12 від 23.04.2015.

З матеріалів справи вбачається, що 10.06.2015 відповідач претензією № 161 звернувся до позивача з проханням повернути безпідставно отримані (набуті) кошти в розмірі 60 213,23 грн. відповідно до ст. 1212 ЦК України, оскільки зазначене перерахування було здійснено помилково за відсутності підписаного договору, узгодження його істотних умов.

Тобто, лист № 221 від 12.06.2015, на який позивач посилається як доказ надсилання відповідачу для підписання Акта приймання здачі-приймання науково дослідних послуг від 12.06.2015 на суму 60 213,23 грн. з переліком документів, вказаному у листі, датований вже після звернення відповідача із вимогою повернення коштів за неукладеним договором.

Крім того, позивачем не надано належних доказів надсилання вказаного листа за № 221 від 12.06.2015 на адресу ТОВ «ДБК».

Так відповідно до п.61 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Надана позивачем копія опису в цінний лист не містить жодної відмітка поштового відділення, фіскальний чек про відправлення кореспонденції на адресу ТОВ «ДБК» не додано.

Судом також прийнято до уваги, що предметом даного спору є вимога позивача про зобов'язання відповідача підписати та передати позивачу Акт виконаних робіт по договору № 12 від 23.04.2015, тобто фактично позивач просить визнати обумовлені у листі № 127 від 23.03.2015 роботи щодо розроблення історико-архітектурної довідки та історико-містобудівного обґрунтування ділянки за адресою вул.Глибочицька, 73-77 у Шевченківському районі м.Києва за договором № 12 від 23.04.2015 виконаними та прийнятими відповідачем.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Це право кореспондується з повноваженнями суду щодо захисту цих прав та охоронюваних законом інтересів, які передбачені Законом України "Про судоустрій України".

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з якими кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Приписи даної норми кореспондуються із ст. 20 ГК України, якою також закріплені способи захисту суб'єктом господарювання та споживачем своїх прав і законних інтересів.

Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення, а не встановлення судом факту, встановлення якого не призводить до поновлення порушеного права позивача, і, відповідно, не може самостійно розглядатися в окремій господарській справі, в даному випадку - встановлення факту виконання позивачем своїх зобов'язань перед відповідачем за Актом приймання виконаних робіт, що є предмет позову у даній справі.

Згідно вимог статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст.33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести факт порушення його права відповідачем та надати відповідні докази.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивач не надав суду належних доказів, які б свідчили, що відповідач порушив його право чи охоронюваний законом інтерес.

Посилання позивача на порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача шляхом ухилення від підписання вказаного акта, наявність судового позову про стягнення з позивача безпідставно отриманих коштів за виконані роботи, вказані у спірному акті та укладення відповідачем з третьою особою договору про відступлення права вимоги № 1/07 не звільняє позивача від обов'язку доказування обгрунтованості підтвердження своїх вимог.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя О.М.Ярмак