ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"17" листопада 2015 р. Справа № 911/4075/15

за позовом Державного підприємства "Харківський бронетанковий завод"
до Військової частини НОМЕР_1
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Національної гвардії України
за участю Військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України
про стягнення 5 400 668,16 грн.,

Суддя Щоткін О.В.
за участю представників сторін:
позивач Єрьоменко С.В. предст. дов. №8/10/3 від 10.08.2015;
відповідач Онікійчук О.С. предтс. дов. б/н від 01.01.2015;
третя особа Єрмоленко Ю.О. предст. дов. №3/20-432 від 21.08.2015.
прокурор не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:
До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства "Харківський бронетанковий завод" (позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Національної гвардії України про стягнення 5 400 668,16 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач в порушення укладеного договору № 01 від 30.10.2014р. не оплатив в повному обсязі вартість відновлювального ремонту за технічним станом 10 танків Т-64 БВ, Б1 (виробів). За словами позивача, в ході виконання дефектовки виробів, була виявлена велика кількість вибраковки комплектуючих матеріалів, що призвело до підвищення ціни ремонту на 5 400 668 грн. 16 коп., у зв`язку з чим позивачем було направлено на адресу відповідача лист про збільшення вартості Договору та укладання Додаткової угоди про зміну ціни та строків Договору. Оскільки відповіді надано не було, позивач продовжив виконання робіт без отримання відповіді від відповідача, бо вважав за потрібне виконати Договір. Крім того, за його словами, факт збільшення розміру робіт та їх прийняття з боку Військової частини НОМЕР_1 підтверджується підписаними актами прийому-передачі виконаних робіт щодо відновлюваного ремонту представником за довіреністю Прохоровим К.Г.
Ухвалою господарського суду Київської області від 07.09.2015 у справі №911/4075/15 було порушено провадження та призначено до розгляду на 17.09.2015 року.
Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.
В свою чергу, у поданому 17.09.2015р. відзиві на позов відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує та просить відмовити в його задоволенні, оскільки умови договору ним виконані, що підтверджується платіжними дорученнями № 1826 від 13.11.2014р., № 1892 від 20.11.2014р., № 2142 від 15.12.2014р.
Ухвалою суду від 17.09.2015р. розгляд справи було відкладено на 12.10.2015р. та зобов`язано позивача надати докази надіслання відповідачу актів приймання-передачі виконаних робіт за договором, письмові пояснення щодо порядку проведення робіт з дефектовки виробів і погодження між сторонами нової ціни договору № 01 від 30.10.2014р.
07.10.2015р. третя особа надала пояснення на позовну заяву, в якій зазначила, що позов нею не визнається, оскільки обумовлені договором умови виконані, роботи оплачені.
12.10.2015р. позивачем, на вимогу суду, також надані пояснення з приводу процедури зняття грифів секретності договору.
29.10.2015р. від Військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України надійшла заява в порядку статті 29 ГПК України про вступ в справу з метою представництва інтересів держави в особі Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно ч. 1 ст. 29 ГПК України визначено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Вказана норма кореспондується з приписами ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру". Таким чином, справа розглядається за участі Військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України.
В судових засіданнях 12.10.2015р., 19.10.2015р. та 02.11.2015р. оголошувались перерви, про що сторони повідомлялись під розписку в бланку оголошення перерви.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, 17.11.2015 у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, прокурора, суд,

встановив:
30 жовтня 2014 року між Державним підприємством «Харківський бронетанковий завод» (виконавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) було укладено Договір №01, відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги по відновлювальному ремонту за технічним станом танків Т-64БВ, Б1 (вироби), що перебувають у замовника в користуванні. Передані на підприємство виконавця для ремонту вироби є власністю держави.
Відповідно до п.2.1.3. Звіту відомостей, що становлять Державну таємницю, вищевказаному Договору було надано гриф секретності «Таємно», але згодом, на підставі п.160 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженого Постановою КМУ від 18.12.2013 року №939, експортною комісією ДП «Харківський БТЗ» 04.03.2015 року, було складено акт перегляду грифів секретності матеріальних носіїв інформації, як таких, що втратили актуальність, відповідно до якого гриф секретності «Таємно» з Договору №01 від 30 жовтня 2014 року знято, про що свідчить Протокол №1 від 04.03.2015 року та Акт перегляду грифів секретності матеріалів матеріальних носіїв інформації від 04.03.2015 року.
У відповідності до умов договору, номенклатура та кількість виробів, які підлягають відновлювальному ремонту за технічним станом згідно п. 1.1. даного Договору, вказується в Специфікації (Додаток №1), що є невід`ємною частиною даного Договору.
Замовник бере на себе зобов`язання прийняти й оплатити ці послуги в розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами цього Договору.
Однак, за словами позивача, в ході виконання дефектовки виробів, була виявлена велика кількість вибраковки комплектуючих матеріалів, що призвело до підвищення ціни ремонту на 5 400 668 грн. 16 коп., у зв`язку з чим позивачем було направлено на адресу відповідача лист про збільшення вартості Договору та укладання Додаткової угоди про зміну ціни та строків Договору. Зважаючи на те, що відповіді на лист не надійшло, позивач змушений був продовжити виконання робіт без отримання відповіді від відповідача, у зв`язку з чим поніс додаткові витрати на ремонт в розмірі 5400668,16 грн., які і просить стягнути на свою користь, як неоплачену за договором роботу.
В свою чергу, заперечення відповідача та третьої особи ґрунтуються на тому, що обумовлена договором вартість робіт в повному обсязі оплачена, будь-яких додаткових угод сторонами не укладалось, а тому договір є виконаним, а зобов`язання, які були встановлені договором, в порядку статті 599 Цивільного кодексу України, слід вважати припиненими.
Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).
Статтею 629 Цивільного кодексу України також передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
У відповідності до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
З аналізу вищезазначених норм законодавства та матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли господарські зобов`язання по виконанню підрядних робіт, відповідно до яких одна сторона - виконавець (позивач) надала послуги з ремонту, а інша сторона - замовник (відповідач) має оплатити вказані послуги на підставі і в порядку передбаченими договором.
За укладеним між сторонами договором, сторони визначили, що вартість відновлювального ремонту виробів за технічним станом на час укладання Договору визначається згідно з Протоколом узгодження лімітної ціни (Додаток 2 до Договору) та складає 4 999 992,00 грн.
Позивач починає роботи з відновлювального ремонту виробів після підписання сторонами Договору, отримання позивачем ремонтного фонду виробів та одержання від відповідача попередньої оплати у розмірі 100% ціни Договору (пункти 2.2, 3.2 Договору в редакції додаткової угоди від 08.12.2014 до Договору).
Як вбачається з матеріалів справи, 30.10.2014 року та 01.12.2014 року за відповідними актами прийняття-передачі відповідачем були передані вироби позивачу.
В свою чергу, на виконання умов договору, в строк 26.12.2014р. відповідачем були перераховані позивачеві кошти попередньої оплати на загальну суму 4 999 992,00 грн.
Як зазначає позивач, роботи з виконання ремонту 5 танків Т-64БВ почались 21.11.2014р. і 05.12.2014р. відповідачу було передано 5 відремонтованих одиниць, про що свідчить акт прийняття-передачі, підписаний та скріплений печатками сторін. Ремонт вказаних виробів, за словами позивача, склав 2 714 063, 34 грн., в т.ч. ПДВ 452343,89 грн.
В подальшому, після отримання всієї суми передоплати, дефектування іншої частини виробів проводилось з 29.12.2014р. по 20.01.2015р., про що складені акти дефектовки танків. В ході виконання дефектовки виробів, була виявлена велика кількість вибраковки комплектуючих матеріалів, що призвело до підвищення ціни ремонту на 5 400 668 грн. 16 коп. Дане збільшення вартості Договору відбулося через заміну комплектуючих матеріалів на танках. Вказані твердження підтверджуються наданими позивачем актами технічного стану об`єктів.
Зі слів позивача, після проведення дефектовки, до відповідача було направлено лист про збільшення вартості Договору та укладання Додаткової угоди про зміну ціни та строків Договору, однак на зазначений лист відповіді надано не було. Позивач продовжив виконання робіт без отримання відповіді від відповідача, бо вважав за потрібне виконати Договір в найкоротші терміни, для підтримки обороноздатності держави.
Згідно ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.
Частинами першими статті 651 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Умовами Договору не передбачено зміну його умов в односторонньому порядку.
Разом з тим, у випадку перевищення позивачем витрат на виконання робіт за Договором над сумою Договору, сума перевищення узгоджується сторонами шляхом підписання додаткової угоди (пункт 3.1 Договору).
Слід зазначити, що на сьогодні між сторонами за правочином не підписано додаткової угоди до Договору щодо відшкодування відповідачем додаткових витрат позивача у розмірі 5 400 668,16 гри. під час виконання відновлювального ремонту виробів,
У відповідності до приписів статті 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.
Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Так, позивач зазначає, що ним було направлено на адресу відповідача листи з вимогою укласти Додаткову угоду. Однак, з наявних в матеріалах справи листів адресованих саме відповідачеві за № 4/28/9 від 28.04.2015р., № 3/6/6 від 06.03.2015р., № 3/5/5 від 05.03.2015р., № 2/13/10 від 13.02.2015р., № 12/31/4 від 31.12.2014р. вбачається, що прохання про укладення Додаткової угоди мало місце, але з вимогою укласти Додаткову угоду про зміну строку дії Договору, а не зміну ціни Договору.
Крім того, до вказаних листів проекту Додаткової угоди не надавалось, а тому слід зазначити, що процедура внесення змін не додержана, у зв`язку з чим вказані листи в силу ст. 34 Господарського процесуального кодексу України не можуть вважатись належними та допустимими доказами звернення позивача по відповідача з проханням укласти Додаткову угоду.
Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Зважаючи на те, що лімітована вартість відновлювальних робіт була остаточною, сторонами не переглядалась та зміни до договору не вносились, Договір є виконаним, а збільшення вартості робіт без згоди замовника не є правомірним.
При цьому, як на підставу своїх заявлених позовних вимог, позивач також посилається на той факт, що перевищена вартість виробів була підтверджена представником відповідача за довіреністю Прохоровим К.Г., так як ним було підписано акти приймання - передачі виконаних робіт на останні 5 одиниць танків, з вказаною остаточною ціною.
Судом надано правову оцінку актам приймання-передачі та з`ясовано, що у пункті 5.7 Договору сторони погодили, що після закінчення робіт та підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт виріб видається особі, уповноваженій відповідачем на його отримання.
Уповноважений на отримання виробів з ремонту представник відповідача зобов`язаний також прийняти виконані позивачем роботи з ремонту та підписати Акт приймання-передачі виконаних робіт. Про надання повноважень на прийняття виконаних позивачем робіт та підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт відповідачем повинен бути зроблений запис в довіреності (пункт 5.7.1 Договору).
З матеріалів справи вбачається, що 05.12.2014 між позивачем та відповідачем (командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України) було підписано акт приймання-передачі виконаних робіт щодо відновлюваного ремонту 5 танків Т-64БВ на загальну суму 2 714 063,34 грн. та відповідний акт-приймання передачі виробів.
30 січня 2015р., 04 березня 2015 року та 10 березня 2015 року відповідачем була видана довіреність за №№ 35, 82, 85 Прохорову К.Г. на отримання від позивача матеріальних цінностей за Договором.
В подальшому, 06 лютого 2015р., 05 березня 2015 року та 12 березня 2015 року між позивачем та представником відповідача за довіреністю (Прохоровим К.Г.) були підписані акти приймання-передачі виконаних робіт щодо відновлювального ремонту 5 танків Т-64БВ на загальну суму 7 686 596,82 грн. та акти-приймання передачі виробів.
Слід зазначити, що питання представництва регулюються, зокрема, положеннями Глави 17 Цивільного кодексу України.
Так, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (частини перша, третя статті 237 Цивільного кодексу України).
Згаданими довіреностями відповідачем уповноважено Прохорова К.Г. лише на отримання матеріальних цінностей за Договором та не надано повноважень щодо укладання правочину щодо приймання виконаних позивачем робіт, зміни ціни Договору або погодження додаткової вартості відновлювальних робіт Виробів.
Тобто, підписуючи акти приймання-передачі, уповноважена особа лише засвідчила факт приймання від позивача товару, що ніяким чином не можна розцінювати як узгодження між сторонами нової ціни позову.
Крім того, у відповідності до Положення про військові частини оперативного призначення Національної гвардії України, зареєстрованого Міністерством юстиції України 03.07.2014р. за № 730/25507, питання фінансового та матеріального забезпечення, які включають в себе надходження коштів та його витрати покладається на командира військової частини.
Оскільки додаткової угоди про збільшення вартості робіт (за підписом командира) укладено не було, витрати понесені позивачем з відповідачем не узгоджені, виконання умов договору з боку відповідача підтверджується платіжними дорученнями № 1826 від 13.11.2014р., № 1892 від 20.11.2014р., № 2142 від 15.12.2014р. про сплату встановленої Протоколом узгодження лімітної ціни, вартості робіт за договором в повному обсязі, а акти приймання-передачі, за своєю правовою природою, не є доказом погодження ціни, доводи позивача викладені в позовній заяві та встановлені на їх підставі обставини, не підтверджують позовні вимоги.
З урахуванням вищезазначених обставин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в задоволенні позову покладається на позивача.
Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 32-34, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:
Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Дата підписання повного тексту рішення:24.11.2015р.

Суддя О.В. Щоткін