ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р.Справа № 922/2961/15

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Жельне С.Ч.

судді: Аюпова Р.М. , Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Федоровой Т.О.

розглянувши справу

за позовом Заступника прокурора Орджонікідзевського р-ну, м. Харків
до 1. ОК "ЖБК "Домовий", м. Харків , 2. Харківської міської ради, м. Харків
про визнання незаконним та скасування рішення
за участю представників сторін :

Позивач (прокурор): Кондратюк Н.А. (посв. №023324 від 03.12.13р.)

від 1-го відповідача: не з'явився;

від 2-го відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Заступник прокурора Орджонікідзевського району міста Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради (надалі - перший відповідач) та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Домовий" (надалі - другий відповідач), в якому просив суд визнати незаконним та скасувати п.п. 6.1, 6.2 додатку 1 до рішення 31 сесії Харківської міської ради 5 скликання № 14/09 від 25.02.2009 року "Про надання юридичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів".

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на неправомірність та незаконність оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування.

14.05.2015 року автоматизованою системою документообігу господарського суду Харківської області справу № 922/2961/15 призначено для розгляду судді Жельне С.Ч.

Через канцелярію суду 16.06.2015 року (вх. №24477) представником першого відповідача наданий відзив на позовну заяву в якому зазначає, що підстави визнання недійсними спірного п. 6.1., 6.2 додатку 1 до рішення 31 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об`єктів" від 25.02.2009 № 14/9 відсутні оскільки ОК "ЖБК«Домовий» було створено у відповідності до вимог закону, його Статут щодо чисельності членів кооперативу визначено статтями 7, 8, 10 Закону України «Про кооперацію», якими встановлено, що чисельність членів кооперативу не може бути меншою трьох осіб, а відтак вимоги закону при створенні ОК "ЖБК «Домовий» були дотримані. До того ж, представник відповідача1 наголошував на тому, що при винесенні оспорюваного рішення Харківської міської раді від 25.02.2009 № 14/9 Харківська міська рада діяла в рамках визначеної компетенції та наданих повноважень, статут ОК"ЖБК"Домовий» як житлово-будівельного кооперативу було підтверджено належними документами у визначений законом спосіб, а тому підстави для визнання п.6.1., 6.2 додатку до оспорюваного рішення недійсним не відповідають способам захисту порушених прав, визначених статтею 20 Господарського кодексу України. Окремо також відповідач 1 у відзиві просить суд застосувати до позовної заяви строки позовної давності у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Також 16.06.2015 року від представника відповідача 1 надійшла заява про залишення позову без розгляду (вх.№24475). Заяву мотивує тим , що прокурор, як позивач, не є стороною спірних правовідносин, не відноситься до тих державних органів, через які держава реалізує повноваження власника земельних ділянок, в позовній заяві не зазначив позивача в інтересах якого звернувся із позовом, з огляду на характер спірних правовідносин, цим органом є Харківська міська рада, а тому, за таких підстав, заява прокурора подана з порушенням вимог ст.2 ГПК та підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Ухвалою суду від 19.10.2015 року строк розгляду справи було продовжено в порядку ст. 69 ГПК України, розгляд справи відкладено на 09.11.2015 року.

Відповідачі-1,2 в судове засідання 09.11.2015 року своїх представників не направили. Через канцелярію Господарського суду ніяких заяв та клопотань не подавали. Про проведення судових засідань були повідомлені належним чином за адресами свого місцезнаходження.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, колегія суддів вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Судова колегія, розглянувши заяву Харківської міської ради про залишення позову без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України, дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру України покладено представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про прокуратуру" органи прокуратури України вживають заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Формою цього представництва є, зокрема, участь у розгляді судами справ.

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України прокурор є самостійним учасником судового процесу.

Згідно з ч. 2 ст. 29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається у позовній заяві.

В обґрунтування звернення до суду у якості позивача прокурор зазначив, що орган уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах відсутній, оскільки особа, яка наділена територіальною громадою міста відповідними повноваженнями, у даному випадку виступає у якості відповідача (Харківської міської ради).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що згідно з нормами чинного законодавства прокурор є органом, уповноваженим представляти інтереси держави у даних спірних правовідносинах.

За таких обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви відповідача (Харківської міської ради) про залишення позову без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України відмовити.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення прокурора, суд встановив наступне.

Як зазначає прокурор, відповідно до п. 2.1 наказу Генерального прокурора України №6гн від 28.11.2012 року "Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави та їх захисту при виконанні судових рішень", прокуратурою Орджонікідзевського району м. Харкова було проведено перевірку правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок Харківською міською радою.

В ході даної перевірки прокуратурою встановлено, що рішенням 31 сесії ХМР 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об`єктів" № 14/09 (п.6.1., 6.2) від 25.02.2009 року ОК "ЖБК "Домовий" передано функції замовника на будівництво житлового комплексу по вул. Пожарського, 1-а та надано йому у власність земельну ділянку площею 2 , 3673 га, в межах акту встановлення меж земельної ділянки на місцевості від 17.01.2008 №34/08, та площею 1,3600 га, в межах акту встановлення меж земельної ділянки на місцевості від 09.07.2008 №984/08, визначивши загальну площу земельної ділянки, що надається - 3, 7273 га для будівництва та подальшої експлуатації житлового комплексу за кадастровим номером :03:014:0043.

Прокурор просить суд визнати незаконним та скасувати п. 6.1, 6.2 додатку 1 до рішення 31 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об`єктів" від 25.02.2009 року № 14/09.

Прокурор обґрунтовує свій позов недотриманням вимог законодавства щодо чисельності засновників житлово-будівельного кооперативу, відсутністю необхідності поліпшити житлові умови членів кооперативів та їх сімей.

В обґрунтування позовних вимог, прокурор посилається на те, що вказане вище рішення прийнято усупереч вимогам ст.41 земельного кодексу, ст.ст.133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного Кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 186.

Так, всупереч ч.б ст.137 ЖК та абз. 2 п.4 Примірного статуту рішення про створення ОК "ЖБК "Домовий" та список членів кооперативу від 20.02.2008, 02.02.2009, 09.11.2011, затверджений протоколом установчих зборів засновників кооперативу від 20.02.2008, 02.02.2009, 09.11.2011, не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, при тому що статут кооперативу зареєстровано саме у цій місцевій раді.

Всупереч п.5 Примірного статуту, з урахуванням того, що число членів кооперативу не визначено виконавчим комітетом Харківської міської ради, по його членів не повинно бути менше п'яти. При цьому відповідно до переліку членів кооперативу, затвердженому протоколом установчих зборів засновників кооперативу від 20.02.2008, число його членів три.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить суд визнати незаконним та скасувати п. 6.1., 6.2 додатку 1 до рішення 31 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об`єктів" від 25.02.2009 року № 14/09.

Суд, дослідивши матеріали справи та подані учасниками судового процесу докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову щодо визнання незаконними та скасування п. 6.1., 6.2 додатку 1 до рішення 31 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об`єктів" від 25.02.2009 року № 14/09 з наступних підстав.

Як встановлено судом, згідно оспорюваного п.6.1, 6.2 рішення Харківської міської ради № 14/09 від 25.02.2009 земельна ділянка загальною площею 3,7273га (кадастровий номер :03:014:0043), яку передано на будівництво житлового комплексу по вул. Пожарського, 1-а передана у власність ОК"ЖБК "Домовий" безоплатно, у відповідності до ст. 41 Земельного кодексу України.

Згідно статті 41 Земельного кодексу України передбачено, що житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Відповідно до ст. 94 Господарського кодексу України кооперативи як добровільні об'єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).

Законом України "Про кооперацію" визначено, що відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі; а напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо(ч. 2 ст. 6 закону).

Статус житлово-будівельного кооперативу закріплено в Житловому кодексі України, порядок його створення, організації, порядок вступу до кооперативу, хто може бути членом кооперативу.

Згідно статей 133, 137 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті.

Житлово-будівельні кооперативи організовуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях.

Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства України.

Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу і зареєстрованого в установленого порядку. Кількість членів кооперативу повинна бути відповідною кількості квартир у будинку. Квартири, які надаються членам кооперативу повинні відповідати граничному розміру жилої площі, сумі пайового внеску та кількості членів сім'ї.

В пункті 1 розділу 1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу встановлено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Судом встановлено, що всупереч ч.6 ст. 137 ЖК України та абз.2 п.4 Примірного статуту рішення про створення ОК "ЖБК"Домовий" (протокол №1 установчих збоірв засновників ві 20.02.2008 р.) список членів кооперативу від 20.02.2008 не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, проте статут кооперативу зареєстрован саме у цій місцевій раді. У подальшому зміни, які відбулися відповідно до протоколу установчих зборів засновників від 02.02.2009 р. та список членів кооперативу від 02.02.2009 р., протокол установчих зборів засновників від 09.11.2011 (остання редакція) та список членів кооперативу від 09.11.2011 також не були затверджені виконавчим комітетом Харківської міської ради.

Так, всупереч вимогам ст. 135 ЖК України та абз.1 п.8 Примірного статуту в матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували обставини потреби поліпшення житлових умов членів кооперативу Босенко К.В., Босенко О.С., Авраменко К.М., Вовк Ю.О., Гостіщева Н.В., Шевченко О.М., Устименко А.В., Устименко В.П., Утименко Г.В.

Відповідно до п.3.1. Статуту ОК "ЖБК "Домовий" метою діяльності кооперативу є забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного житлового будинку (будинків), або одно-чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу, або багатоквартирного житлового будинку (будинків) з надвірними будівлями, тоді як згідно з абзацом 2 п. 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу при будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, не може бути менше 5 чоловік.

При створенні ОК "ЖБК "Домовий" його засновниками (членами) виступили 3 особи (протокол установчих зборів засновників від 20.02.2008 р.), що суперечить наведеним вимогам Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Також судом встановлено, що всупереч ст. 133 ЖК України та абз. 1 п.8 Примірного статуту в статуті ОК "ЖБК "Домовий" не зазначено, що члени кооперативу повинні постійно проживати у місті Харкові і потребувати поліпшення житлових умов.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Так, на час розгляду справи ОК "ЖБК "Домовий" не оформило державний акт право власності на земельну ділянку у відповідності до положень ст.126 Земельного кодексу України , дані обставини підтверджуються Повідомленням Держземагенства у м. Харкові Харківської області від 26.05.2015 р. (а.с. 90) про відсутність відповідних відомостей у державному земельному кадастрі на Запит прокуратури Харківської області Орджонікідзевського району м. Харкова від 17.06.2015 р.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наведені обставини свідчать, що ОК ЖБК "Домовий" не створювався як житлово-будівельний кооператив відповідно до Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, а відповідно не мав права на отримання безоплатно земельних ділянок у власність відповідно до ст. 41 Земельного кодексу України.

Також, суд враховує і ту обставину справи щодо наявності правомірності створення та реєстрації юридичної особи ОК"ЖБК"Домовий", але ОК"ЖБК"Домовий" набув статусу юридичної особи у встановленому порядку, за організаційно-правовою формою є обслуговуючим кооперативом, його правовий статус регулюється Господарським кодексом України, Законом України "Про кооперацію", натомість виходячи з положень закону, зокрема ст. 41 Земельного кодексу України при врахуванні мети створення житлово-будівельного кооперативу, земельна ділянка такому кооперативу надається саме для будівництва будинку (будинків) для членів кооперативу та членів їх сімей.

Таким чином враховуючи положення ст. 41 Земельного кодексу України згідно з якими житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність, при вирішенні питання щодо надання безоплатно земельної ділянки слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 127 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), продаж земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам здійснюється на конкурентних засадах (аукціон).

Зазначене не виключає набуття права на земельну ділянку правомірно створеною зареєстрованою, як ОК"ЖБК"Домовий", юридичною особою, однак в загальному порядку на конкурентних засадах.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки підстави набуття ОК"ЖБК"Домовий" згідно п.6.1, 6.2 рішення Харківської міської ради № 14/09 від 25.02.2009 земельна ділянка загальною площею 3,7273га (кадастровий номер :03:014:0043), яку передано на будівництво житлового комплексу по вул. Пожарського, 1-а - не відповідають вимогам законодавства щодо підстав набуття земельних ділянок житлово-будівельними кооперативами, а тому оспорюване рішення суперечить ст. 41 Земельного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч. 2 ст. 144 Конституції України, ч. 3 ст. 152 ЗК України, ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" в судовому порядку.

Проте прийнявши до уваги заяву першого відповідача про застосування до позову строків позовної давності судова колегія приходить до висновку у її задоволенні у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог на підставі ч.3 ст. 267 ЦК України відмовляє позивачу.

ВІдповідно до приписів ст. 256 ЦК України позовна давність - це строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Згідно приписів частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд, визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про інформацію", інформація державних органів та органів місцевого самоврядування - це офіційна документована інформація, яка створюється в процесі поточної діяльності законодавчої, виконавчої та судової влади, органів місцевого та регіонального самоврядування. Основними джерелами інформації органів місцевого і регіонального самоврядування є акти органів місцевого та регіонального самоврядування.

Інформація органів місцевого самоврядування доводиться до відома заінтересованих осіб шляхом опублікування її в офіційних друкованих виданнях, опублікування її в інших засобах масової інформації або публічного оголошення через аудіо та аудіовізуальні засоби масової інформації.

Згідно з вимогами статті 21 Закону України "Про інформацію", рішення Харківської міської ради та її органів розміщуються на офіційному сайті Харківської міської ради (www.kharkov.ua), публікуються в газеті "Харьковские известия", Бюлетенях міської ради.

Відповідно до статті 3 Регламенту Харківської міської ради, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 31 травня 2006 року №17/06 (зі змінами від 25 квітня 2007 року №113) сесії міської ради, засідання постійних комісій, тимчасових контрольних комісій, робочих груп проводяться гласно, крім випадків передбачених чинним законодавством.

У ході відкритого засідання міської ради в залі засідань мають право бути присутніми, крім депутатів, міського голови, секретаря міської ради, посадові особи органів виконавчої влади, посадові особи виконавчих органів міської ради, акредитовані журналісти, що здійснюють телевізійну та фотозйомку, члени делегацій, що знаходяться в міській раді з офіційним візитом, громадяни, а також особи, запрошені до участі в засіданні сесії міської ради в порядку, визначеному статтею 7 цього Регламенту.

Відкритість засідань міської ради забезпечується шляхом доступу на них представників засобів масової інформації, у яких кожен громадянин України має можливість ознайомитися з питаннями, що розглядаються міською радою, та з прийнятими нею рішеннями.

Гласність засідань міської ради забезпечується шляхом її трансляції по телебаченню і радіо, обов'язкової публікації рішень міської ради, в тому числі прийнятих на закритих засіданнях (при закритому розгляді окремих питань порядку денного), в офіційному друкованому виданні Харківської міської ради газеті "Харьковские известия" або в іншому друкованому засобі масової інформації, визначеному відповідним рішенням міської ради, та розміщення на офіційному сайті Харківської міської ради в мережі Інтернет.

За таких умов, судом встановлено, що оскаржуване рішення Харківської міської ради було опубліковано та є таким, що доведено до відома зацікавлених осіб.

Відповідно до ст. 6 Регламенту Харківської міської ради 6 скликання, персональні робочі місця в залі засідань відводяться для учасників засідання: депутатів міської ради, Харківського міського голови, секретаря міської ради. Персональні робочі місця відводяться також для першого заступника та заступників міського голови, співробітників Департаменту організаційної роботи та Юридичного департаменту міської ради. Персональні робочі місця передбачаються також для запрошених: голови обласної державної адміністрації та його заступників, голови обласної ради, представників прокуратури м. Харкова, правоохоронних органів м. Харкова, голів Адміністрацій районів м. Харкова. Також передбачаються місця для інших осіб, що мають право бути присутніми згідно з чинним законодавством.

Тобто, суд дійшов висновку, що прокурор був присутній на засіданні Харківської міської ради під час прийняття оскаржуваного рішення, що підтверджується протоколом 25.02.2009 р. 31 сесії Харківської міської ради 5 скликання, а тому був повідомлений про прийняття Харківською міською радою рішення від 25.02.2009року про надання земельних ділянок ОК "ЖБК "Домовий" з моменту його винесення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Від позивача до суду не надходило клопотання щодо поновлення пропущенного строку.

Згідно ст.123 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими Радами, їх виконавчими органами, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів, відповідно до ст.19 Закону України "Про прокуратуру", є: 1) відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам; 2) додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі і гідності, якщо законом не передбачений інший порядок захисту цих прав; 3) додержання законів, що стосуються економічних, міжнаціональних відносин, охорони навколишнього середовища, митниці та зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ч.2 ст.19 Закону України "Про прокуратуру" - перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про прокуратуру", при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право:1) безперешкодно за посвідченням, що підтверджує займану посаду, входити у приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, підпорядкованості чи приналежності, до військових частин, установ без особливих перепусток, де такі запроваджено; мати доступ до документів і матеріалів, необхідних для проведення перевірки, в тому числі за письмовою вимогою, і таких, що містять комерційну таємницю або конфіденційну інформацію. Письмово вимагати подання в прокуратуру для перевірки зазначених документів та матеріалів, видачі необхідних довідок, в тому числі щодо операцій і рахунків юридичних осіб та інших організацій, для вирішення питань, пов'язаних з перевіркою. Отримання від банків інформації, яка містить банківську таємницю, здійснюється у порядку та обсязі, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність"; 2) вимагати для перевірки рішення, розпорядження, інструкції, накази та інші акти і документи, одержувати інформацію про стан законності і заходи щодо її забезпечення; 3) вимагати від керівників та колегіальних органів проведення перевірок, ревізій діяльності підпорядкованих і підконтрольних підприємств, установ, організацій та інших структур незалежно від форм власності, а також виділення спеціалістів для проведення перевірок, відомчих і позавідомчих експертиз; 4) викликати посадових осіб і громадян, вимагати від них усних або письмових пояснень щодо порушень закону.

Згідно ч.1 ст.21 Закону України "Про прокуратуру" - протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до вищестоящого органу. У такому ж порядку приноситься протест на незаконні рішення чи дії посадової особи.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.2 ст.20 Закону України "Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право: опротестувати акти Прем'єр-міністра України, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих Рад, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також рішення і дії посадових осіб; вносити подання або протест на рішення місцевих Рад залежно від характеру порушень.

З аналізу наведених норм, вбачається, що прокурор має право вносити подання або протест на рішення місцевих Рад при виявленні порушень закону.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази внесення прокурором протесту стосовно спірного рішення Харківської міської ради.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 4.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор.

Таким чином, в даному випадку, судовий збір покладається на прокурора, а оскільки, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" органи прокуратури звільнено від сплати судового збору, то судовий збір не стягується.

Керуючись ст. 33, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 16.11.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя С.Ч. Жельне Р.М. Аюпова Н.М. Кухар