ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Справа № 915/1642/15

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi судді Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.

представника позивача: Салюк В.П. - довіреність №7 від 07.09.2015,

представника відповідача: ОСОБА_2, - договір від 07.11.2015,

відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський м'ясокомбінат"

(62500, Харківська обл., м.Вовчанськ, вул.Новоселівська, 1),

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

(54031, АДРЕСА_1),

про: стягнення 70325,3 грн., -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 суму основного боргу в розмірі 70325,3 грн. за товар поставлений по видатковим накладним №ЧПцб001775 від 08.02.2015, №ЧПцб001788 від 08.02.2015, №ЧПцб002006 від 12.02.2015, №ЧПцб002134 від 15.02.2015, №ЧПцб002039 від 15.02.2015, №ЧПцб002322 від 18.02.2015.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 було отримано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вовчанський м'ясокомбінат» ковбасні вироби на загальну суму 70325,3 грн., проте розрахунок за поставлений товар відповідачем здійснений не був.

Відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечує, вказуючи на те, що з підприємством позивача ніколи не співпрацював; по вказаним видатковим накладним ковбасні вироби на загальну суму 70325,3 грн. не отримував; доручень та довіреностей на отримання вказаного товару нікому не видавав; підписи на наданих суду позивачем видаткових накладних йому не належать; з січня 2014 року він перебуває на загальній системі оподаткування, а його підприємницька діяльність призупинена.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову.

У судовому засіданні 10.11.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на здійснення поставки відповідачу товарів по наступних видаткових накладних: №ЧПцб001775 від 08.02.2015 на суму 219,91 грн., №ЧПцб001788 від 08.02.2015 на суму 15241,63 грн., №ЧПцб002006 від 12.02.2015 на суму 18652,95 грн., №ЧПцб002134 від 15.02.2015 на суму 21843,66 грн., №ЧПцб002039 від 15.02.2015 на суму 400,8 грн., №ЧПцб002322 від 18.02.2015 на суму 13966,35 грн. товар на загальну суму 70325,3 грн. (а.с.7-12).

Направлена на адресу відповідача вимога №2307 від 23.07.2015 щодо сплати боргу у розмірі 70325,3 грн. за поставлений товар в період з 08.02.2015 до 18.02.2015.(а.с.13, 14) задоволена не була, що стало підставою звернення позивача до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Згідно п.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Між сторонами також можуть виникнути правовідносини з усної угоди постави чи купівлі-продажу, підтвердженням якої, в будь-якому випадку, мають бути видані постачальником (продавцем) документи, які містять відомості про кількість товару, ціну та загальну суму поставки.

Відповідно до ст.ст.1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999 (із змінами та доповненнями) (надалі - Закон №996-ХІV) первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.п.2.1, 2.2. 2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 (із змінами та доповненнями) (надалі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, фактом підтвердження отримання товару або послуг є виключно первинні документи, які відображаються в регістрах бухгалтерського обліку відповідно до вимог діючого законодавства.

До первинних документів, які підтверджують виконання договору або наявність яких є обов'язковою, згідно зі змістом договору купівлі-продажу (поставки) відносяться: накладні, акти приймання-передачі товару, специфікація, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, які свідчать про реальність здійснення операції.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до приписів ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надані позивачем видаткові накладні №ЧПцб001775 від 08.02.2015, №ЧПцб001788 від 08.02.2015, №ЧПцб002006 від 12.02.2015, №ЧПцб002134 від 15.02.2015, №ЧПцб002039 від 15.02.2015, №ЧПцб002322 від 18.02.2015 у графі підстави поставки містять посилання на договір №ЧП-16-08/13Ш від 16.08.2013.

Вимоги ухвали суду від 19.10.2015 щодо зобов'язання позивача надати суду договір №ЧП-16-08/13Ш від 16.08.2013, виконані не були. У судовому засіданні представник позивача пояснив це втратою примірника договору та наполягає на бездоговірному характері поставки товару.

При цьому, відповідачем факт укладання будь-якого договору з позивачем або отримання товару по вказаних видаткових накладних категорично заперечується.

Видаткові накладні №ЧПцб001775 від 08.02.2015, №ЧПцб001788 від 08.02.2015, №ЧПцб002006 від 12.02.2015, №ЧПцб002134 від 15.02.2015, №ЧПцб002039 від 15.02.2015, №ЧПцб002322 від 18.02.2015 не містить посади і прізвища особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку відповідача, особистого чи електронного підпису такої особи та печатки підприємця, що суперечить приписам ст.ст.1, 9 Закону №996-ХІV, п.п.2.1, 2.2. 2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та п.5.23 «Національного стандарту України. Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Держспоживстандарту України №55 від 07.04.2003, що позбавляє вказані документи доказової сили.

Довіреностей на отримання відповідачем або уповноваженою ним особою товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 70325,3 грн. позивачем суду також не надано.

Надані позивачем письмові пояснення, що заборгованість відповідача підтверджується даними бухгалтерського обліку позивача, без надання належних доказів здійснення господарської операції, суд вважає недоречними. Це ж стосується і наданої позивачем копія Додатку №5 до податкової декларації з ПДВ від 19.08.2015, яка не містить ідентифікуючих даних контрагента.

Оскільки позивачем не доведено факт здійснення поставки товару, позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу у сумі 70325,3 грн. задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, в позові слід відмовити.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 821, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 16 листопада 2015 року

Суддя М.В.Мавродієва