ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.11.15р. Справа № 904/6409/14
За позовом Приватного акціонерного товариства "ІнтерМікро Дельта, Інк", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АГРО-СОЮЗ", смт.Ювілейне Дніпропетровської області

про стягнення 715 531 грн. 24 коп.

Головуючий колегії ЗАГИНАЙКО Т.В.

Судді НІКОЛЕНКО М.О.

ПЕТРОВА В.І.

Представники:

від позивача: Попсуєва А.В. - представник, дов. від 06.07.2015р.б/н;

від відповідача: Бонь Б.О.- представник, дов. від 18.06.2015р. б/н (був присутній у судових засіданнях 16.09.2015р. та 10.11.2015р.).

СУТЬ СПОРУ:

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні було оголошено перерву до 12.11.2015р.

Позивач звернувся з позовом до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 1 406 571 грн. 75 коп., що складає 1 289 161 грн. 42 коп. - заборгованості за продукцію, поставлену за Договором від 17.08.2012р. №85/12/02 на поставку шин, 70 686 грн. 22 коп. - пені та 46 724 грн. 11 коп - штрафу.

В подальшому позивач у заяві (вх. №68091/14 від 03.11.2014р.) про збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача 1 674 630 грн. 44 коп., що складає 1 289 161 грн. 42 коп. - заборгованості за товар, поставлений відповідно до умов Договору на поставку шин від 17.08.2012р. №85/12/02, 172 252 грн. 25 коп. - пені, 55 221 грн. 12 коп. - штрафу за порушення строку оплати товару понад 15 календарних днів, 60 135 грн. 51 коп. - 3% річних та 97 860 грн. 14 коп. - втрат від інфляції.

Сторони у заяві (вх. №71009/14 від 13.11.2014р.) про затвердження мирової угоди просять затвердити мирову угоду від 12.11.2014р. у справі.

Відповідач у заяві (вх. №47720/15 від 22.07.2015р.) про відмову від заяви про затвердження мирової угоди просить не брати до уваги раніше подану відповідачем (спільно з позивачем) заяву від 12.11.2014р. №1 про затвердження мирової угоди, укладеної 12.11.2014р. між позивачем та відповідачем.

Також відповідач у заяві (вх. №47862/15 від 22.07.2015р.) про поворот виконання рішення і видачу наказу просить зобов'язати позивача повернути відповідачу грошові кошти у сумі 1 708 123 грн. 05 коп., які були ним отримані на підставі ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2014р. у справі №904/6409/14, та видати відповідний наказ.

Позивач у поясненнях (вх. №50981/15 від 04.08.2015р.) з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 16.06.2015р. №904/6409/14 стверджує, що мирова угода у справі №904/6409/14 від 12.11.2014р. в частині нарахування втрат від інфляції у розмірі 97 860 грн. 14 коп. не призводить до виникнення прав і обов'язків у сторін в майбутньому, а тому ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2014р. та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.04.2015р. у справі №904/6409/14 були прийняті у відповідності із чинним законодавством України.

Відповідач у письмових поясненнях (вх. 50619/15 від 04.08.2015р.) щодо розрахунків суми заборгованості пояснює, що відповідачем протягом листопада-грудня 2014р. було здійснено часткову оплату по Договору: - 25.11.2014р. на суму 65 000 грн. 00 коп. - призначення платежу: оплата за шини згідно накладної №1591 від 24.03.2014р.; - 23.12.2014р. на суму 100 000 грн. 00 коп. - призначення платежу: оплата за шини згідно накладної №1538 від 17.03.2014р.; основний номер накладної №1591 від 24.03.2014р. - 15145, а основний номер накладної №1538 - №15082; обидва платежі були здійснені в рамках виконання мирової угоди від 12.11.2014р.; - станом на 04.08.2015р. позивачем не було надано жодної відповіді на лист відповідача від 04.06.2015р. №50/14, в якому відповідач просив повернути надміру сплачені 165 000 грн. 00 коп., як і не було повернуто цих коштів, у зв'язку з чим сума основної заборгованості за договором підлягає зменшенню на 165 000 грн. 00 коп.

Позивач у заяві (вх.№50982/15 від 04.08.2015р.) про збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача на користь позивача 715 531 грн. 24 коп., що складає 17 801 грн. 03 коп. - 3 % річних та 697 730 грн. 21 коп. - втрат від інфляції.

Приймаючи до уваги, що:

- відповідно до пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції;

- під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві;

- згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач; отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення;

- таким чином, враховуючи, що позивачем при зверненні з позовом до суду було заявлено до стягнення з відповідача 1 406 571 грн. 75 коп., а в подальшому згідно заяви (вх. №68091/14 від 03.11.2014р.) про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 1 674 630 грн. 44 коп., отже, заява позивача (вх.№50982/15 від 04.08.2015р.) про збільшення позовних вимог та стягнення з відповідача 715 531 грн. 24 коп. розцінюється судом як заява про зменшення позовних вимог.

Також відповідач у додаткових поясненнях (вх. №60745/15 від 16.09.2015р.) до заяви про поворот виконання рішення просить постановити ухвалу про поворот виконання ухвали про затвердження мирової угоди та зобов'язати позивача повернути відповідачу безпідставно стягнуті грошові кошти у сумі 1 879 035 грн. 35 коп., набуті на підставі скасованої ухвали суду про затвердження мирової угоди.

Відповідач у відзиві (вх. №70272/15 від 27.10.2015р.) на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне: - єдино можливим способом підтвердження факту проведення господарської операції - прийняття товарів відповідачем від позивача за договором поставки - є видаткова накладна; - жодна видаткова накладна не була підписана представником відповідача; - додані до матеріалів справи наряди-замовлення підписані неповноважним представником відповідача, оскільки представник, що їх підписав, не мав повноважень на підписання документів, якими відповідач робив замовлення на виготовлення продукції; - позивачем не доведено факт виникнення зобов'язання відповідача оплатити продукцію; - строк виконання зобов'язання не настав, оскільки відповідачем не було отримано від позивача вимогу про виконання зобов'язання. Відповідач також просить постановити ухвалу про поворот виконання ухвали про затвердження мирової угоди та зобов'язати відповідача повернути безпідставно стягнуті 1 879 035 грн. 35 коп.

Також відповідач у клопотанні (вх. №74484/15 від 12.11.2015р.), посилаючись на не володіння російською мовою, просить зобов'язати позивача здійснити переклад Договору від 17.08.2012р. №85/12/02 та усіх долучених до матеріалів справи документів, викладених російською мовою, на державну, українську мову, належним чином завірити без додаткових витрат для сторін процесу.

Суд не вбачає підстав для задоволення зазначеного клопотання відповідача, оскільки:

- мова господарського судочинства визначається статтею 14 Закону України "Про засади державної мовної політики" (стаття 3 Господарського процесуального кодексу України);

- відповідно до частини 3 статті 14 Закону України „Про засади державної мовної політики" сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою; у межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу;

- згідно зі статтею 2 Закону України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин" положення Хартії застосовуються до мов таких національних меншин України: білоруської, болгарської, гагаузької, грецької, єврейської, кримськотатарської, молдавської, німецької, польської, російської, румунської, словацької та угорської.

- відповідно до частини 1 статті 9 Європейської хартії регіональних мов або мов меншин, підписаної від імені України 2 травня 1996 р. та ратифікованої 15 травня 2003 року Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин", сторони зобов'язуються, стосовно тих судових округів, в яких чисельність мешканців, що вживають регіональні мови або мови меншин, виправдовує вжиття заходів, наведених нижче, відповідно до стану кожної з цих мов і за умови, що використання можливостей, які надаються цим пунктом, не перешкоджатиме належному відправленню правосуддя, дозволяти подання документів і доказів регіональними мовами або мовами меншин, у разі необхідності із залученням усних і письмових перекладачів;

- відповідно до частин 1, 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії; якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього;

- позивачем до позовної заяви додано належним чином засвідчену копію договору від 17.08.2012р. №85/12/02 на поставку шин, викладеного російською мовою;

- згідно з пунктом 7 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002р. №04-5/608 господарський суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом на українську або російську мову з урахуванням вимог статті 21 Закону України "Про мови в Українській РСР";

- крім того, відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості;

- як вбачається договір від 17.08.2012р. №85/12/02 на поставку шин, укладений між позивачем - Приватним акціонерним товариством "ІнтерМікро Дельта, Інк", як постачальником, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "АГРО-СОЮЗ", як покупцем, було підписано з боку відповідача директором - Нестерчук Т.Ф., що діяв на підставі статуту;

- відповідно до розділу 12 договору від 17.08.2012р. №85/12/02 на поставку шин даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими на те особами обох сторін;

- згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною;

- враховуючи, що договір від 17.08.2012р. №85/12/02 на поставку шин підписаний сторонами та вступив в силу з моменту його підписання, отже вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору і застосовували у своїй діяльності;

- до того ж з матеріалів справи не вбачається, що відповідач звертався до позивача з вимогою про здійснення перекладу договору;

- крім того, у клопотанні не зазначено, переклад яких саме документів необхідно здійснити.

Оригінали документів, оглянуті у судових засіданнях, відповідають копіям, залученим до матеріалів справи.

За клопотанням відповідача здійснювався запис розгляду судової справи за допомогою технічних засобів, а саме: автоматизованої системи „Діловодство спеціалізованого суду" на диск CD-R серійний номер 1001172LB11406.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2012р. між позивачем - Приватним акціонерним товариством "ІнтерМікро Дельта, Інк", як постачальником, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "АГРО-СОЮЗ", як покупцем, було укладено Договір на поставку шин №85/12/02 (надалі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник передає у власність, а покупець оплачує та приймає шини, іменовані в подальшому „Продукція", в асортименті, за цінами, ДСТУ та ТУ, згідно Специфікацій (додатків), які є невід'ємною частиною даного договору.

Кількість продукції визначена у специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору, і визначається за товаротранспортними документами (пункт 2.1 Договору).

Згідно з пунктом 4.1 Договору ціни, асортимент та кількість продукції, що постачається, а також строки поставки визначеної кількості продукції узгоджуються сторонами щомісячно шляхом підписання відповідних специфікацій, що складаються на підставі заявки на поставку продукції.

Загальна сума договору складає 60 000 000 грн. 00 коп. (пункт 4.2 Договору).

Відповідно до умов специфікацій, які є додатками до Договору (надалі - Специфікації), сторони узгодили типорозмір, модель, ДСТУ, ТУ, кількість, ціну та вартість продукції, що постачається відповідно до умов Договору (том 1, а.с. 21 - 34).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору в період з 04.09.2012р. по 19.05.2014р. позивачем було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 5 904 775 грн. 52 коп., що підтверджується видатковими накладними та нарядами-замовленнями, доданими до матеріалів справи (том 3, а.с. 93-169).

У пункті 5.1 Договору сторони домовилися, що покупець здійснює 100% передплату кожної узгодженої партії продукції, якщо інше не передбачене у специфікації.

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди від 10.12.2012р. №1 до Договору пункт 5.1 Договору було викладено в наступній редакції: „Оплата за продукцію здійснюється по факту поставки протягом 10 календарних днів".

В подальшому відповідно до Додаткової угоди від 03.02.2014р. №4 до Договору пункт 5.1 Договору було викладено в наступній редакції: „Оплата за продукцію, що постачається за даним договором, здійснюється в національній валюті України і безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника грошових коштів у розмірі вартості поставленої партії продукції протягом 32 календарних днів з моменту поставки партії продукції.".

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, строк оплати за продукцію, поставлену позивачем відповідачу за Договором в період з 04.09.2012р. по 19.05.2014р., є таким, що настав.

Як вбачається з розрахунку позивача та не заперечується відповідачем, відповідач до звернення позивача з позовом до суду частково сплатив за продукцію за Договором на суму 4 615 614 грн. 10 коп.

Станом на момент звернення позивача з позовом до суду - 26.08.2014р. - заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становила 1 289 161 грн. 42 коп.

В подальшому справи сторонами було укладено мирову угоду 12.11.14р., відповідно до пункту 1.2 якої відповідач зобов'язався сплатити позивачеві: 1 289 161 грн. 42 коп. - заборгованості за поставлену продукцію; 172 252 грн. 25 коп. - пені за порушення відповідачем строку оплати продукції; 55 221 грн. 12 коп. - штрафу за порушення відповідачем строку оплати продукції понад 15 календарних днів; 60 135 грн. 51 коп. - три процента річних від суми заборгованості відповідача за поставлену продукцію; 33 492 грн. 61 коп. - судового збору; у разі порушення строків вказаних в пункті 2.1.1. даної мирової угоди 97 860 грн. 14 коп. - втрати позивача від інфляції внаслідок прострочення відповідачем оплати продукції.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2014р. у справі №904/6409/14 мирову угоду, укладену 12.11.14р. між Приватним акціонерним товариством "ІНТЕРМІКРО ДЕЛЬТА, ІНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "АГРО-СОЮЗ" було затверджено; провадження у справі № 904/6409/14 припинено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.04.2015р. ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2014 року у справі №904/6409/14 залишено без змін.

14.05.2015р. на виконання ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2014р. у справі №904/6409/14 відповідачем було сплачено 1 879 035 грн. 35 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 14.05.2015р. №200/3 (том 2, а.с. 169).

В подальшому постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2015р. у справі №904/6409/14 скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01 квітня 2015 року та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року; справу № 904/6409/14 передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Отже, як вбачається заборгованість відповідача перед позивачем за Договором у сумі 1 289 161 грн. 42 коп. було сплачено згідно платіжного доручення від 14.05.2015р. №200/3 на виконання мирової угоди.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно пункту 2 Додаткової угоди від 03.02.2014р. №4 до Договору розділ 6 „Санкції та рекламації" Договору було доповнено пунктом 6.8 в наступній редакції: „6.8. За порушення строку оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості не сплаченої або несвоєчасно сплаченої продукції за кожний день прострочення оплати/неоплати; за порушення строку оплати продукції більше ніж на 15 календарних днів покупець додатково до пені, не виключаючи її, сплачує постачальнику штраф у розмірі 3% вартості своєчасно не оплаченої продукції.

Отже, згідно наданого розрахунку пеня складає 172 252 грн. 25 коп. (з 05.09.2012р. по 02.12.2014р.), а штраф за порушення строку оплати продукції більше ніж на 15 календарних днів - 55 221 грн. 12 коп.

Як вбачається згідно платіжного доручення від 14.05.2015р. №200/3 відповідачем було сплачено пеню у розмірі 172 252 грн. 25 коп. та штраф у розмірі 55 221 грн. 12 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку інфляційні нарахування складають 795 590 грн. 35 коп. (з листопада 2012 року по травень 2015 року), а річні - 77 936 грн. 54 коп. (з 05.09.2012р. по 18.05.2015р.).

Як вбачається відповідачем згідно платіжного доручення від 14.05.2015р. №200/3 було сплачено 97 860 грн. 14 коп. - інфляційних нарахувань та 60 135 грн. 51 коп. - річних.

Отже, інфляційні нарахування становлять 697 730 грн. 21 коп., а річні - 17 801 грн. 03 коп.

Суд не приймає до уваги заперечень відповідача щодо недоведеності факту поставки продукції, оскільки:

- позивач на підтвердження факту поставки товару за Договором посилається на накладні на відпуск готових виробів зі складу та наряди-замовлення на відпуск готових виробів зі складу, які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи (том 3, а.с. 93-169);

- відповідно до частин 1-3 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення; для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції;

- вищезазначені накладні на відпуск готових виробів зі складу та наряди-замовлення на відпуск готових виробів зі складу оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та містять всі необхідні реквізити, а відповідач отримав товар без будь-яких зауважень щодо кількості, якості чи інших умов поставки;

- отже, накладні на відпуск готових виробів зі складу та наряди-замовлення на відпуск готових виробів зі складу, копії яких долучені до матеріалів справи (том 3, а.с. 93-169), є належними доказами поставки товару за Договором;

- до того ж позивачем на вимогу господарського суду, викладеного в ухвалі господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2015р. у справі №904/6409/14, не було надано довідку, підписану керівником та головним бухгалтером підприємства, про неотримання (від Приватного акціонерного товариства "ІнтерМікро Дельта, Інк") та неоприбуткування шин у період з 04.09.2012р. по 19.05.2014р. на суму 5 904 775 грн. 52 коп.

Що стосується заяви відповідача про поворот виконання ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2014р. у справі №904/6409/14, то вона не підлягає задоволенню, оскільки:

- відповідно до частини 1 статті 122 Господарського процесуального кодексу України якщо виконані рішення або постанова змінені чи скасовані і прийнято нове рішення про повну або часткову відмову в позові, або провадження у справі припинено, або позов залишено без розгляду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за зміненими чи скасованими у відповідній частині рішенням, постановою;

- оскільки суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а суми, сплачені відповідачем за мировою угодою, яку не визнано у встановленому законом порядку недійсною, сплаченими за Договором, отже, підстави для повороту виконання ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2014р. у справі №904/6409/14 відсутні.

Щодо оплати відповідачем позивачу суми у розмірі 165 000 грн. 00 коп. відповідно до платіжних доручень від 25.11.2014р. №116 та від 23.12.2014р. №429, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

- як вбачається відповідачем було сплачено позивачу 65 000 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення від 25.11.2014р. №116 на суму 65 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу „оплата за шини зг. накл. №1591 від 24.03.2014, ПДВ 20% = 10 833 грн. 33 коп.";

- також в подальшому 23.12.2014р. відповідачем було сплачено позивачу 100 000 грн. 00 коп. відповідно до платіжного доручення від 23.12.2014р. №429 на суму 100 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу „оплата за шини зг. накл. №1538 від 17.03.2014, ПДВ 20% = 16 666 грн. 67 коп.";

- з матеріалів не вбачається, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість, пеню, штраф, річні або інфляційні нарахування, що виникли за накладними від 17.03.2014р. №1538 та від 24.03.2014р. №1591, а відповідачем не доведено, що накладна №1538 є накладною №15145 та накладна №1591 є накладною 15082

- отже, доказів на підтвердження того, що відповідачем згідно платіжних доручень від 25.11.2014р. №116 та від 23.12.2014р. №429 було сплачено позивачу заборгованість за Договором, яка є предметом розгляду у даній справі, матеріали справи не містять, відповідачем не доведено.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116, 122 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АГРО-СОЮЗ" (52005, смт. Ювілейне Дніпропетровської області, вул. Нижньодніпровська, 1; ідентифікаційний код 25008215) на користь Приватного акціонерного товариства "ІнтерМікро Дельта, Інк" (49033, м. Дніпропетровськ, вул. Бориса Кротова, 24; ідентифікаційний код 19133330) 697 730 грн. 21 коп. - інфляційних нарахувань, 17 801 грн. 03 коп. - річних та 14 310 грн. 23 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АГРО-СОЮЗ" про поворот виконання ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2014р. у справі №904/6409/14.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

ГОЛОВУЮЧИЙ КОЛЕГІЇ Т.В. ЗАГИНАЙКО

СУДДІ М.О. НІКОЛЕНКО

В.І. ПЕТРОВА

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

„17„ листопада 2015р.