РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015Справа №910/24668/14

За позовом: ОСОБА_1;

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ";

до відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП";

до відповідача-3: ОСОБА_2;

про: визнання недійсними рішень.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: ОСОБА_3 - за довіреністю від 09.12.2014 № 3675;

відповідача-1: ОСОБА_4 - за довіреністю від 08.01.2015 № б/н; ОСОБА_5 - за довіреністю від 02.09.2015 № б/н;

відповідача-2: Горкуша В.В. - за довіреністю від 13.08.2015 № 13/08;

відповідача-3: ОСОБА_5 - за довіреністю від 14.01.2015 № 39.

С У Т Ь С П О Р У:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", товариства з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП" та ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень загальних зборів та договору купівлі-продажу корпоративних прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під впливом збігу тяжких обставин позивачем було підписано протокол зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" від 09.11.2011№ 09/11 та протокол зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" від 10.11.2011 № 10. Після підписання зазначених протоколів 10.11.2011 між ОСОБА_1, Товариством з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП" та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав на частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", який на думку позивача, укладений для нього на вкрай невигідних умовах. У зв'язку з тим, що рішення зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", оформлені протоколом від 09.11.2011 № 09/11 та протоколом від 10.11.2011 № 10, а також договір купівлі-продажу корпоративних прав на частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" від 10.11.2011 суперечать вимогам закону, відтак підлягають визнанню судом недійсними.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.01.2015 у справі № 910/24668/14, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.07.2015 вказані вище судові акти скасовано, а дану справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 15.07.2015 № 04-23/967 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/24668/14, за результатами якого зазначену справу передано на розгляд судді Балац С.В.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.07.2015 справу № 910/24668/14 прийнято до провадження судді Балац С.В.

Відповідач-2 в поданих до суду письмових поясненнях з урахуванням вказівок, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 08.07.2015, зазначив, що оскільки предметом оспорюваного договору купівлі-продажу є корпоративні права у розумінні ст. 167 Господарського кодексу України даний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства. Крім того, ОСОБА_1, як продавець частки у статутному капіталі товариства обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" у розмірі 53,8 % був присутній на загальних зборах учасників, був обізнаний про час та місце їх проведення, був головою зборів та ініціатором реалізації частки, приймав участь у обговоренні порядку денного а також поставив особистий підпис у протоколі від 09.11.2011 № 09/11, відтак дані обставини є свідченням того, що дана дія позивача була свідомою. Таким чином права позивача, як учасника товариства обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" жодним чином порушені не були.

Відповідачем-3 та уповноваженим представником відповідача-1 подані до суду заяви про визнання позову.

До господарського суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог. Відповідно до вказаної заяви позивачем заявлена вимога про визнання недійсним нової редакції статуту товариства обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", затвердженого рішенням загальних зборів учасників товариства обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" протокол від 09.11.2011 № 09/11, державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи від 22.02.2012 (номер запису 6001764).

Приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 № 18 встановлено, що, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

З поданої позивачем заяви, зокрема, вбачається, що останнім заявлено додаткову позовну вимогу про визнання недійсним нової редакції статуту товариства обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", затвердженого рішенням загальних зборів учасників товариства обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" протокол від 09.11.2011 № 09/11, державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи від 22.02.2012 (номер запису 6001764).

Враховуючи викладене, заявлена позивачем вказана додаткова вимога судом відхиляється, оскільки дана вимога не була заявлена при подачі позову до суду.

В судовому засіданні 11.11.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення повноважних представників сторін даної справи по суті спору та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд,

В С Т А Н О В И В :

09.11.2011 року були проведені загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", результати яких оформлені протоколом від 09.11.2011 №09/11.

На вказаних зборах вищого органу товариства були присутні учасники, що разом володіють 100% статутного капіталу відповідача-1, а саме ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

Відповідно до змісту протоколу від 09.11.2011 №09/11 на загальних зборах учасників було заслухано ОСОБА_1, що запропонував відступити свою частку в статутному капіталі товариства розміром 53,8% на користь третіх осіб: товариства з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП" (50% статутного капіталу) та ОСОБА_2 (3,8% статутного капіталу). За результатами розгляду вказаного питання (перше питання порядку денного) учасниками, які у сукупності володіють 100 % голосів товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", було прийнято рішення прийняти відступлену частку ОСОБА_1 в статутному капіталі відповідача-1 у розмірі 53,8% на користь третіх осіб.

З другого питання на загальних зборах учасників було також заслухано ОСОБА_1, який подав на розгляд заяви від товариства з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП" та ОСОБА_2 про прийняття до складу учасників та розподілення статутного капіталу товариства. Як свідчать матеріали справи, за результатами розгляду другого питання порядку денного загальними зборами учасників 100 % голосів були прийняті рішення:

- на підставі поданих заяв шляхом відступлення частки учасника ОСОБА_1, яка становить 53,8% прийняти до складу учасників товариства товариство з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП" та ОСОБА_2;

- статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" розподілити наступним чином: ОСОБА_1 з часткою у статутному капіталі - 38,6%, ОСОБА_4 з часткою у статутному капіталі - 3,8%, ОСОБА_7 з часткою у статутному капіталі - 3,8%, товариство з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП" з часткою у статутному капіталі - 50% та ОСОБА_2 з часткою у статутному капіталі 3,8%.

У зв'язку зі зміною складу учасників товариства загальними зборами учасників було прийнято рішення з питання третього порядку денного з приводу викладення статутних документів відповідача-1 у новій редакції та проведення державної реєстрації змін до статутних документів.

10.11.2011 року загальними зборами учасників відповідача-1 було прийнято рішення, яке оформлено протоколом №10 від 10.11.2011 року, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП" наділено правами учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" та правом володіння 50 голосами при вирішенні всіх питань, пов'язаних тільки з активами та пасивами нерухомого майна: приміщення загальною площею 10 134,4 кв.м, розташованого в м. Києві по вул.Великій окружній, 4. При цьому, товариство з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП" не наділено правами учасника товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" при вирішенні всіх питань, пов'язаних з іншими активами та пасивами товариства.

Вказані рішення були прийняті наступним складом учасників: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_2 та товариство з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП".

10.11.2011 року між ОСОБА_1 (продавець), товариством з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП" та ОСОБА_2 (покупці) було укладено Договір купівлі-продажу корпоративних прав на частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ".

Пунктом 1.1 вказаного правочину передбачено, що продавець, який є власником корпоративних прав на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" у розмірі 53,8%, продав, а покупці купили зазначені корпоративні права на частку в статутному капіталі, що в грошовому еквіваленті складає 15 131,25 грн. наступним чином: Товариство з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП" купило 50% корпоративних прав на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", що в грошовому еквіваленті становить 14 062,50 грн., ОСОБА_2 - 3,8% корпоративних прав на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", що в грошовому еквіваленті становить 1.068,75 грн.

Згідно надпису, який міститься на останній сторінці договору купівлі-продажу, вказаний правочин було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. та зареєстровано в реєстрі за номером 1698.

Спір між сторонами судового процесу виник у зв'язку із тим, що, на думку позивача під впливом збігу тяжких обставин позивачем було підписано протокол зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" від 09.11.2011№ 09/11 та протокол зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" від 10.11.2011 № 10. Після підписання зазначених протоколів 10.11.2011 між ОСОБА_1, Товариством з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП" та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав на частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", який на думку позивача, укладений для нього на вкрай невигідних умовах. У зв'язку з тим, що рішення зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", оформлені протоколом від 09.11.2011 № 09/11 та протоколом від 10.11.2011 № 10, а також договір купівлі-продажу корпоративних прав на частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" від 10.11.2011 суперечать вимогам закону, відтак підлягають визнанню судом недійсними.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів

Враховуючи, що предметом оспорюваного договору купівлі-продажу є корпоративні права у розумінні ст. 167 Господарського кодексу України даний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства.

За приписами статті 1 Закону України "Про господарські товариства" господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належить, зокрема, товариство з обмеженою відповідальністю, яке діє на підставі статуту.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

З матеріалів справи вбачається що на момент прийняття оспорюваних рішень діяв статут товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" в редакції, яка затверджена рішенням загальних зборів учасників, що оформлене протоколом № 6 від 24.12.2004 року.

За змістом пункту 2.1, пункту 8.1 статуту відповідача-1 у вказаній редакції учасниками товариства були ОСОБА_1 з часткою у статутному капіталі - 92,4%, а також ОСОБА_4 з часткою у статутному капіталі - 3,8% та ОСОБА_7 з часткою у статутному капіталі - 3,8%.

Статтею 97 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

При зверненні до суду з розглядуваним позовом, позивачем повинно бути доведено факт порушення його прав та законних інтересів, як учасника господарського товариства внаслідок прийняття спірних рішень зборів вищого органу товариства.

Виходячи зі змісту позовної заяви, підставою визнання рішень загальних зборів учасників відповідача-1 недійсними позивачем визначено, зокрема, те, що їх прийняття було здійснено під впливом збігу тяжких обставин (наявністю заборгованості відповідача-1 перед третіми особами).

ОСОБА_1, як продавець частки у статутному капіталі товариства обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" у розмірі 53,8 % був присутній на загальних зборах учасників, був обізнаний про час та місце їх проведення, був головою зборів та ініціатором реалізації частки, приймав участь у обговоренні порядку денного, голосував «за» по питанням порядку денного, заперечень не мав, про що власноруч поставив особистий підпис у протоколі від 09.11.2011 № 09/11.

Таким чином права позивача в результаті прийняття рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", оформлених протоколами від 09.11.2011 № 09/11 та від 10.11.2011 № 10 жодним чином порушені не були, а лише надана можливість позивачу скористатися своїм правом щодо відчуження належної йому частини частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" третім особам.

Позивач в якості окремої підстави для визнання недійсності рішення загальних зборів учасників зазначає про те, що вони суперечать ст.ст. 40, 41, 42, 45, 59, 60 Закону України "Про господарські товариства", п. 10.1.5 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", оскільки повідомлення про проведення порядку денного загальних зборів на адресу учасників товариства не надсилались, рішення прийняті з питань не включених у порядок денний і учасникам не надавалася інформація про зміну статутного капіталу.

Відповідно до п. 19 Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.08 № 13 суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Пунктом 21 вказаної постанови визначено, що права учасника (акціонера) товариства можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Як вбачається із змісту протоколів від 09.11.2011 № 09/11 та від 10.11.2011 № 10 на зборах були присутні всі учасники Товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", сукупна кількість голосів яких становить 100 %, тобто на зборах також приймав участь позивач, самостійно вносив пропозиції, голосував за питання, що були поставлені на голосування.

Відтак, враховуючи приписи статей 58, 60 Закону України "Про господарські товариства", суд констатує, що загальні збори учасників Товариства, які відбулися 09.11.2011 та 10.11.2011, були правомочними вирішувати питання порядку денного, так як в них взяли участь учасники, що мають відповідно до статуту товариства більш як 60 відсотків голосів.

Виходячи з вищенаведених доказів і обставин, учасниками було дотримано процедуру скликання загальних зборів учасників Товариства, встановленого ст. 61 Закону "Про господарські товариства".

Твердження позивача про невідповідність прийнятих рішень порядку денному спростовується протоколом загальних зборів від 09.11.2011, а також у відповідності до цього ж протоколу зміни статутного капіталу (збільшення чи зменшення) не відбувалося.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.11.2011 року між ОСОБА_1 (продавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Маквіс Груп" та ОСОБА_2 (покупці) було укладено Договір купівлі-продажу корпоративних прав на частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ".

Пунктом 1.1 вказаного правочину передбачено, що продавець, який є власником корпоративних прав на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ" у розмірі 53,8%, продав, а покупці купили зазначені корпоративні права на частку в статутному капіталі, що в грошовому еквіваленті складає 15 131,25 грн. наступним чином: Товариство з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП" купило 50% корпоративних прав на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", що в грошовому еквіваленті становить 14 062,50 грн., ОСОБА_2 - 3,8% корпоративних прав на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "БОЕДЕМ", що в грошовому еквіваленті становить 1068,75 грн.

Згідно надпису, який міститься на останній сторінці договору купівлі-продажу, вказаний правочин було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. та зареєстровано в реєстрі за номером 1698.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як на підставу для визнання Договору недійсним позивач вказує на те, що він укладений на вкрай невигідних для позивача умовах.

Відповідно до статті 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу України, якщо його вчинено особою:

1) під впливом тяжкої для неї обставини;

2) на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Для кваліфікації правочину за статтею 233 Цивільного кодексу України необхідна обов'язкова наявність обох зазначених умов.

Такий правочин має ваду волі і вчиняється особою добровільно (без помилки та обману) за таких обставин, коли особа змушена вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Зі змісту вказаних норм слідує, що законом передбачена можливість визнання недійсними правочинів (договорів), вчинених особою під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, саме для цієї особи, а не іншої, як вважає позивач.

Встановивши фактичні обставини у справі, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір не містять ознак правочину, що підпадає під дію статті 233 Цивільного кодексу України.

За приписами статті 50 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства несуть відповідальність в межах їх вкладів.

Таким чином, приватні інтереси учасника товариства не можуть вважатись частиною інтересів товариства, незалежно від ступеню контролю учасника за товариством, а тому твердження позивача про те, що тяжкі обставини, які на його думку були у відповідача-1 мають правове значення та можуть бути підставою для визнання Договору-купівлі продажу недійсним в силу статті 233 Цивільного кодексу України суперечить цій правовій нормі, за якою правові наслідки можуть настати лише у разі наявності на час вчинення правочину тяжкої обставини, для особи, яка під впливом цих обставин вчинила правочин на вкрай невигідних для неї умовах.

Твердження позивача про те, що нотаріусом не перевірено факт здійснення покупцями розрахунків з позивачем за оспорюваним договором, а відповідачем-2 не надано жодних доказів - первинних розрахункових документів на підтвердження факту здійснення розрахунків судом відхилені, оскільки пунктом 4.1 оспорюваного договору передбачено, «сторони засвідчують, що на момент нотаріального засвідчення цього Договору сума зазначена в п. 3.1 продавцем отримана повністю ще до підписання цього Договору».

Позивач зазначає, що оскаржувані договір купівлі-продажу корпоративних прав на частку у статутному капіталі відповідача-1 від 10.11.2011 посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Башлай Д.І., зареєстрований в реєстрі за № 1698 та рішення загальних зборів від 09.11.2011 та від 10.11.2011 підписані з боку відповідача-2 не уповноваженою особою - ОСОБА_9, що є самостійною підставою для визнання вказаного договору та рішень загальних зборів недійсними.

Вказані твердження позивача судом відхилені, оскільки в матеріалах справи наявні витяги з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з яких вбачається, що керівником товариства з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП" (03150, м. Київ, Голосіївський район, вулиця Червоноармійська, будинок 114, офіс 1; ідентифікаційний код: 36058846) в період з 08.11.2011 по 11.11.2011 є ОСОБА_9.

З урахуванням викладеного вбачається, що права та законні інтереси позивача жодним чином порушені не були, оскільки останнім було самостійно прийняте рішення щодо продажу належної йому частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем", про що позивач повідомив на загальних зборах учасників з пропозицією продати дану частку товариству з обмеженою відповідальністю "МАКВІС ГРУП" та ОСОБА_2, вказана пропозиція підтримана повним складом учасників товариства, що володіють 100 % статутного капіталу, жодних заперечень з боку позивача та інших учасників під час прийняття рішення не виникало, договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства відповідає вимогам закону, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Визнання позову відповідачами 2 та 3 не можуть бути прийняті судом на підставі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, оскільки порушують права відповідача-2.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, згідно ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20 листопада 2015 року

Суддя С.В. Балац