РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Справа № 906/1135/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №05/68 від 14.01.2015 року)

відповідача 1: не з'явився

відповідача 2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області на рішення господарського суду Житомирської області від 29.09.15 року у справі №906/1135/15 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області (м. Житомир)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пелог" (відповідач 1)

Приватного виробничо-комерційного підприємства "Честа" (відповідач 2)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.04.2008р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області (суддя Сікорська Н.А.) від 29 вересня 2015 року у справі №906/1135/15 було відмовлено у позові ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області (надалі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пелог» (надалі відповідач 1), Приватного виробничо-комерційного підприємства «Честа» (надалі відповідач 2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.04.2008 року /а.с. 137-139/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 22.04.2008 року та на час розгляду справи в суді існує дійсне, ніким не скасоване та не оспорене рішення виконкому Баранівської міської ради №73 від 26.05.2005 року про оформлення права власності та свідоцтво про право власності на будівлю гуртожитку, видане ТОВ "Пелог" на будівлю гуртожитку, розташовану в м.Баранівка, по вул. Дзержинського,118. Таким чином, доводи скаржника про відсутність у відповідача права на відчуження (розпорядження) спірною будівлею гуртожитку, в ході розгляду справи спростовані матеріалами справи.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 29.09.2015 року по справі №906/1135/15 та постановити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області та визнати недійсним договір купівлі-продажу будівлі гуртожитку, що розташований у м.Баранівка, по вул.Дзержинського, 118 від 22.04.2008 року, укладений між ТОВ «Пелог» та Приватним виробничо-комерційним підприємством «Честа», посвідчений приватним нотаріусом Барановського районного нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі під №1439. Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на неповноту зясування господарським судом Житомирської області обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт зазначає, що регіональним відділенням до суду було подано ряд документів, які підтверджують, що ТОВ «Пелог» всупереч нормам чинного законодавства здійснив незаконне відчуження гуртожитку, який був вилучений із статутного капіталу підприємства в процесі приватизації як обєкт державної власності. Про те, що державний житловий фонд вартістю 938813 грн. не був включений до статутного капіталу колективного підприємства «Баранівський агробуд» вбачається з Розділу 3 Плану приватизації державної частки у майні колективного підприємства «Баранівський агробуд», затвердженого наказом регіонального відділення №71-ПП від 30.07.1999 року. Згідно плану приватизації та рішення Загальних зборів засновників колективного підприємства (протокол №1 від 28.10.1999 року) Колективне підприємство «Баранівський агробуд» було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Агробуд». Таким чином, на балансі ВАТ «Агробуд» як обєкт права державної власності, органом управління якого є регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, залишився гуртожиток у м.Баранівка, по вул.Дзержинського, 118. Вищезазначений гуртожиток обліковується в Єдиному державного реєстрі обєктів державної власності. В ході перевірки, проведеної 21.08.2013 року, було встановлено, що ТОВ «Пелог», на балансі якого перебував гуртожиток, без будь-яких повноважень здійснив відчуження вищезазначеного гуртожитку Приватному виробничо-комерційному підприємству «Честа» за договором купівлі-продажу від 22.04.2008 року зареєстрованим в реєстрі за №1439. При цьому, ОСОБА_4 директору Приватного виробничо-комерційного підприємства «Честа», було відомо, що відчужуваний гуртожиток був обєктом права державної власності, оскільки він в свій час був директором ВАТ «Агробуд» та ТОВ «Пелог». Доказами порушення ТОВ «Пелог» законодавства є незаконне відчуження обєкта державної власності. Крім того, апелянт вважає, що неправомірним було оформлення власності на гуртожиток за ТОВ «Пелог», оскільки обєкт належить до права державної власності, регіональним відділення Фонду державного майна України по Житомирській області не видавався перелік нерухомого майна, який на той час був в переліку документів, затвердженого наказом ФДМУ від 25.11.2003 року №2097. Спірний гуртожиток, як обєкт права державної власності, знаходився на балансі товариства. Баланс підприємства є лише формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобовязань на конкретну дату.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28 жовтня 2015 року у справі №906/1135/15 було прийнято до провадження апеляційну скаргу позивача та призначено дату судового засідання на 18 листопада 2015 року /а.с. 144/.

Від відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Пелог» та відповідача 2- Приватного виробничо-комерційного підприємства «Честа» надійшли заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до якого останні вважають оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх заперечень зазначають, що регіональне відділення не надало суду ні одного доказу, який би підтверджував намір сторін договору, які є відповідачами у справі, щодо настання певних наслідків всупереч інтересів держави та суспільства. Крім того, звертають увагу на факт безпідставного пропуску позивачем (апелянтом) строку позовної давності тривалістю у три роки, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України.

Безпосередньо в судовому засіданні 18 листопада 2015 року представник позивача повністю підтримав вимоги і доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, водночас в запереченні на апеляційну скаргу відповідачі просили розглядати апеляційну скаргу позивача без їх участі.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області від 12.10.1998 року №194-ДП за згодою недержавних засновників було прийнято рішення про приватизацію державної частки у майні Баранівського районного міжгосподарського об'єднання по агропромисловому будівництву "Райагробуд" /а.с. 9/.

30.11.1998 року наказом ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області № 205-ПК створено комісію з приватизації державної частки у складі ЦМК, що знаходиться на балансі КП "Баранівський агробуд" /а.с. 72/.

Наказом ОСОБА_2 відділення Фонду Державного майна України по Житомирській області від 07.06.1999 року №3а-АО затверджено акт оцінки вартості майна цілісного майнового комплексу КП "Баранівський агробуд" згідно інвентаризаційного опису станом на 01.04.1999 року /а.с 10-13/.

Відповідно до Акту оцінки вартості майна цілісного майнового комплексу колективного підприємства Баранівський агробуд", з вартості майна цілісного майнового комплексу /а.с.11-12/, у відповідності до вимог Методики оцінки вартості майна, була виключена вартість державного житлового фонду загальною сумою 938813 грн /а.с. 12/.

Як вбачається з Плану приватизації КП "Баранівський агробуд", затвердженого 30.07.1999 року заступником начальника РВ ФДМУ по Житомирській області, державний житловий фонд вартістю 938813 грн. був вилучений з переліку майна, вартість якого ввійшла до статутного капіталу ВАТ "Баранівський райагрохім" /а.с. 14-17/.

Згідно довідки Колективного підприємства Баранівський агробуд від 01.03.1999 року, до переліку об'єктів державного житлового фонду, в тому числі, входив гуртожиток 1966 року побудови, залишковою вартістю 113822 грн. /а.с.13/.

Відповідно до рішення Загальних зборів засновників колективного підприємства (протокол №1 від 28.10.1999 року), Колективне підприємство Баранівський Агробуд, було перетворено у Відкрите акціонерне товарне Агробуд /а.с. 18, 19/.

За даними позивача в процесі реорганізації ВАТ "Агробуд", було створено ТзОВ "Пелог" /а.с. 75/.

Засновниками ТзОВ "Пелог" виступили Приватне виробничо-комерційне підприємство "Честа" та Регіональне відділення Фонду державного майна України в Житомирській області /а.с. 46-50/.

21.04.2006 року позивачем на виконання наказу Фонду державного майна України від 09.06.1999 року № 1077 "Про забезпечення збереження, контролю за використанням та реалізацією пропозицій інвентаризаційних комісій щодо державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але залишилось у них на балансі" було проведено перевірку стану утримання, зберігання та використання державного майна, яке при приватизації не увійшло до статутного фонду ВАТ "Агробуд".

В результаі перевірки від 21.04.2006 року складено Акт повторної перевірки утримання, зберігання та використання державного майна, яке при приватизації не увійшло до статутного фонду ВАТ "Агробуд /а.с. 75/.

Згідно пункту 3 вищевказаного акта, перевіркою встановлено, що на виконання наказу ФДМ України від 21.08.2004 року №1729 та наказу регіонального відділення від 29.10.2004 року №603 проведена інвентаризація державного майна, яке не увійшло до статутного фонду ВАТ "Агробуд станом на 31.10.2004 року (копії протоколу засідання інвентаризаційної комісії та Інвентаризаційний опис основних засобів, які були складені в процесі вищевказаної інвентаризації, містяться в матеріалах справи /а.с. 20-22/. Згідно з даними інвентаризації на балансі господарського товариства рахується майно, яке не увійшло до статутного фонду господарського товариства, а саме:

- 16- квартирний будинок по вул.Дзержинського, 79;

- 25-квартирний будинок по вул.Леніна, 9а;

- гуртожиток по вул.Дзержинського, 60.

Гуртожиток по вул.Дзержинського, 118 передано на баланс ТОВ "Пелог" (без згоди регіонального відділення) /а.с. 75/).

Відповідно до пункту 2 пропозицій, які викладено в акті перевірки від 21.04.2006 року, керівнику ТОВ "Пелог" ОСОБА_5 запропоновано надати підтверджуючі документи щодо передачі гуртожитку по вул. Дзержинського, 118 на баланс ТОВ Пелог" під час реорганізації ВАТ "Агробуд" /а.с. 75/.

Як вбачається колегією суддів з матеріалів справи, 20.02.2008 року ТОВ "Пелог" на підставі рішення виконкому Баранівської міської ради №73 від 26.05.2005 року отримало свідоцтво про право власності на будівлю гуртожитку, що розташований в м. Баранівка, вул. Дзержинського, 118 /а.с. 129 -130/.

22.04.2008 року ТОВ "Пелог" та ПВКП "Честа" укладено договір купівлі-продажу, за умовами пункту 1 якого ВАТ "Пелог" (продавець) передає (продає) у власність, а Приватне виробничо-комерційне підприємство "Честа" приймає у власність (купує) будівлю гуртожитку, загальною площею 593,1 кв.м, номер 118, що знаходиться в м. Баранівка, вул. Дзержинського Житомирської області /а.с 24/.

У цьому ж пункті вказано, що будівля гуртожитку належить ТОВ "Пелог" на підставі свідоцтва про право власності на будівлю гуртожитку, виданого Баранівською міською радою від 20.02.2008 року.

08.05.2008 року Приватному виробничо-комерційному підприємству "Честа" на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу від 22.04.2008 року Новоград-Волинським міжміським бюро технічної інвентаризації видано реєстраційне посвідчення на спірну будівлю гуртожитку /а.с.91/.

Як вказував позивач у суді першої інстанції, про факт відчуження гуртожитку по вул. Дзержинського, 118 у м. Баранівка йому стало відомо в ході перевірки, проведеної 21.08.2013 року на виконання наказу ФДМ України від 16.12.2009 року №1998 "Про забезпечення збереження, контролю за використанням та реалізацією пропозицій інвентаризаційних комісій щодо державного майна, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але залишилось у них на балансі" /а.с.25, 26/

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про приватизацію державного майна" в редакції, що діяла на момент приватизації державного підприємства, не підлягають приватизації, об'єкти державного земельного та житлового фондів, а також об'єкти соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, приватизуються.

Виходячи з положень статті 4 Житлового кодексу УРСР до складу житлового фонду входять жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях.

Відповідно до статей 127-131 Житлового кодексу УРСР та пункту 3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208 гуртожитки відносяться до об'єктів державного житлового фонду.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області як орган уповноважений управляти державним майном, з метою захисту порушено права звернувся з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.04.2008 року.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 - 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як передбачено частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що рішенням виконкому Баранівської міської ради №73 від 26.05.2005 року було оформлено право власності та видано свідоцтво про право власності ТзОВ "Пелог", зокрема, на будівлю гуртожитку.

Витяг про державну реєстрацію прав №18387215 свідчить, що на підставі свідоцтва про право власності від 20.02.2008 року Державним комунальним підприємством "Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації" 04.04.2008 року здійснено державну реєстрацію права приватної власності ТзОВ "Пелог" на вищевказаний об'єкт, частка 1/1 /а.с. 122/.

Відповідно до частин 1, 4 статті 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (частина 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року).

У відповідності до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 22.04.2008 року та на час розгляду справи в суді як першої так і апеляційної інстанції існує дійсне, ніким не скасоване та не оспорене рішення виконкому Баранівської міської ради №73 від 26.05.2005 року про оформлення права власності та свідоцтво про право власності на будівлю гуртожитку, видане ТОВ "Пелог" на будівлю гуртожитку, розташовану в м.Баранівка, по вул.Дзержинського, 118.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, доводи скаржника про відсутність у відповідача права на відчуження (розпорядження) спірною будівлею гуртожитку, в ході розгляду справи спростовані матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що наведені ОСОБА_2 відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області в обгрунтування його вимог обставини не можуть бути підставами для визнання договору недійсним.

Крім того, зважаючи на той факт, що в ході розгляду справи суди дійшли висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оскаржуваного договору, не приймаються до уваги заперечення відповідача, що стосуються порядку приватизації.

Доводи відповідачів стосовно факту безпідставного пропуску позивачем (апелянтом) строку позовної давності тривалістю у три роки, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України, про що було заявлено у доповненні до відзиву на позовну заяву від 29.09.2015 року та запереченнях на апеляційну скаргу не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У зв'язку з тим, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви.

Аналогічні положення містяться в пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 29.09.15 року у справі №906/1135/15 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 906/1135/15 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.