РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015Справа №910/26212/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/26212/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СКАЙСІД»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «ОЙЛ КОМПАНІ»;

про стягнення 75 876,23 грн.

Представники сторін:

від позивача: Сіткевич Є.П., довіреність № 9 від 05.08.2015р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «СКАЙСІД» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ОЙЛ КОМПАНІ» (надалі - відповідач) про стягнення 75 876,23 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки № 28/НР-01 від 28.01.2015р. у визначеному обсязі не поставив позивачу товар, внаслідок чого позивачем нарахована пеня в сумі 75 876,23 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2015р. порушено провадження у справі № 910/26212/15 та призначено її розгляд на 12.11.2015р.

Присутнім у судовому засіданні 12.11.2015р. представником позивача підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, при цьому 12.11.2015р. через відділ діловодства суду від відповідача отримано документи на вимогу суду та клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, в якому також відповідач визнав позовні вимоги.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2015р. між позивачем (за договором - покупець) та відповідачем (за договором - продавець) було укладено договір поставки № 28/НР-01, у відповідності з п.1.1. якого відповідач зобов'язався передати у власність позивача товар, що визначається у відповідній специфікації до даного договору, а позивач зобов'язався прийняти товар і сплатити відповідачу його вартість.

За умовами п.1.2 договору, поставка товару відбувається на підставі Специфікацій до цього договору, які підписуються повноважними представниками сторін, та є невід'ємною частиною цього договору, в яких сторонами узгоджуються ціна, кількість, умови поставки, умови оплати, інші необхідні умови поставки конкретного погодженого об'єму товару.

Кількість товару, що поставляється згідно цього договору, визначається в Специфікаціях до цього договору, які підписуються сторонами щодо кожної партії товару та є невід'ємними частинами цього договору (п.4.1 договору).

Так, сторонами було підписано наступні Специфікації:

- № 2 від 29.01.2015р. про поставку партії товару кількістю 35 тонн, вартість 1 (однієї) тонни товару - 16 100,00 грн., вартість партії товару 563 500,00 грн. з ПДВ;

- № 3 від 02.02.2015р. про поставку партії товару кількістю 35 тонн, вартість 1 (однієї) тонни товару - 16 000,00 грн., вартість партії товару 560 000,00 грн. з ПДВ;

- № 4 від 04.02.2015р. про поставку партії товару кількістю 35 тонн, вартість 1 (однієї) тонни товару - 16 100,00 грн., вартість партії товару 563 500,00 грн. з ПДВ;

- № 5 від 09.02.2015р. про поставку партії товару кількістю 200 тонн, вартість 1 (однієї) тонни товару - 18 600,00 грн., вартість партії товару 3 720 000,00 грн. з ПДВ;

- № 6 від 12.02.2015р. про поставку партії товару кількістю 60 тонн, вартість 1 (однієї) тонни товару - 20 000,00 грн., вартість партії товару 1 200 000,00 грн. з ПДВ;

- № 9 від 25.03.2015р. про поставку партії товару кількістю 70 тонн, вартість 1 (однієї) тонни товару - 19 800,00 грн., вартість партії товару 13 860 000,00 грн. з ПДВ;

Судом встановлено, що відповідачем в порушення взятих на себе зобов'язань за договором згідно видаткових накладних № 85 від 31.01.2015р., № 100 від 04.02.2015р., № 101 від 06.02.2015р., №№ 115, 116, 122 від 10.02.2015р., №№ 117, 124 від 11.02.2015р., № 131 від 12.02.2015р., № 136 від 13.02.2015р., №№ 145, 146 від 14.02.2015р., №№ 215, 216 від 27.03.2015р. було поставлено позивачу товар, однак не в повному обсязі, визначеному згідно з вищевказаними Специфікаціями, а саме:

- згідно Специфікації № 2 поставлено товару на 32,7 тонни, замість 35 тонн;

- згідно Специфікації № 3 поставлено товару на 34,06 тонни, замість 35 тонн;

- згідно Специфікації № 4 поставлено товару на 32,5 тонни, замість 35 тонн;

- згідно Специфікації № 5 поставлено товару на 197,6 тонни замість 200 тонн;

- згідно Специфікації № 6 поставлено товару на 56,88 тонни замість 60 тонн;

- згідно Специфікації № 9 поставлено товару на 59,86 тонни замість 70 тонн.

Умовами п.7.3 договору сторони визначили, що у випадку не поставки або несвоєчасної поставки товару згідно умов договору, відповідач сплачує позивачу на вимогу останнього неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення, від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення.

У зв'язку з чим позивачем нарахована неустойка в сумі 75 876,23 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами п.7.3 договору сторони визначили, що у випадку непоставки або несвоєчасної поставки товару згідно умов договору, відповідач сплачує позивачу на вимогу останнього неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення, від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт несвоєчасної поставки товару позивачу, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми неустойки в розмірі 75 876,23 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою, а тому підлягає задоволенню, відповідно до розрахунку позивача, який, відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, судом перевірений та визнаний обґрунтованим.

Крім того, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Згідно ч. 5 ст. 22 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб (ч. 5 ст. 78 ГПК України).

З огляду на викладені положення законодавства та обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб і, таким чином, суд приймає визнання відповідачем позову, поряд із власними висновками суду, для прийняття рішення про задоволення позову щодо стягнення суми неустойки в розмірі 75 876,23 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОЙЛ КОМПАНІ» (03028, м. Київ, вул. Малокитаївська, 29, оф. 1; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СКАЙСІД» (87556, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 41; ) неустойку в сумі 75 876 грн. 23 коп. та 1218 грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.11.2015р.

Суддя А.І. Привалов