РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015Справа №910/24356/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС"

до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.06.2015 № 34 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу"

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Левченко М.В. за довіреністю № 02-08.1/2105 від 27.10.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" (позивач, Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (відповідач, Відділення) про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.06.2015 № 34 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі № 877/14-р/887/24-р-02-06-15 (далі - Рішення).

Разом з позовною заявою позивачем подане клопотання про зупинення дії Рішення до моменту розгляду справи по суті.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Відділенням прийняте Рішення, яким визнано Товариство таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринках: надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у межах с. Богданівка, де розташовані діючі мережі, що обслуговуються Товариством (знаходяться на його балансі) з частками 100%; надання експлуатаційних послуг у межах с. Богданівка, де розташоване містечко малоповерхової забудови "Нова Богданівка", що обслуговується Товариством (знаходиться на його балансі) з частками 100%, а також яким визнано дії Товариства порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання експлуатаційних послуг, зокрема, обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання, а саме дії, які призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, а також у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринках надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, у зв'язку з чим на Товариство накладено штрафи та зобов'язано Товариство усунути наслідки вчинених правопорушень.

Позивач вважає, що під час прийняття Рішення Відділенням не було дотримано вимог Конституції України, Законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, у зв'язку з чим не було всебічно, повно і об'єктивно розглянуто обставини справи № 877/14-р/887/24-р-02-06-15 та не було проаналізовано належним чином відносини сторін.

Позивач вважає Рішення таким, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України та вказує на наявність підстав, визначених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", для визнання цього рішення недійсним. При цьому позивач стверджує, що Товариство не вчиняло дій, які можливо було б кваліфікувати як зловживання монопольним становищем, а отже, не було і підстав для застосування штрафу згідно з оскаржуваним рішенням.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2015 порушено провадження у справі № 910/24356/15 та призначено розгляд справи на 05.10.2015 о 10:10 год.

02.10.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло підтвердження про відсутність аналогічного спору.

02.10.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло повідомлення про дату отримання спірного рішення відповідача, відповідно до якого позивач повідомив суд про те, що рішення Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.06.2015 № 34 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" було ним отримане 09.07.2015, про що свідчить запис у журналі вхідної кореспонденції позивача та штемпель на оригіналі даного рішення. В якості додатку позивач надав суду витяг з журналу вхідної кореспонденції.

02.10.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист з додатками на виконання вимог ухвали суду від 15.09.2015, відповідно до якого позивач просив суд долучити до матеріалів справи витяги з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно позивача та відповідача.

02.10.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло нормативно-правове обгрунтування з приводу зупинення дії оскаржуваного рішення відповідача. Зокрема, позивач послався на норми ст.ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України та зазначив, що у випадку не зупинення дії оскаржуваного рішення до розгляду справи по суті, відповідач матиме можливість стягнути з позивача грошові кошти, які будуть перераховані до Державного бюджету України, тоді як у випадку задоволення позовних вимог, позивачу буде складно повернути грошові кошти, що ускладнить виконання рішення господарського суду.

05.10.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов супровідний лист з додатками на виконання вимог ухвали суду від 15.09.2015, відповідно до якого відповідач повідомив про відсутність аналогічного спору та просив суд долучити до матеріалів справи копію свідоцтва про державну реєстрацію; копію виписки з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно відповідача; відзив на позовну заяву; копію листа про направлення копії рішення; копію рекомендованого повідомлення про вручення та копії підтверджуючих документів про направлення копії відзиву з додатками на адресу позивача. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що Рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а всі обставини, які входять до предмету доказування у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також сукупність наведених фактів та доводів свідчать, що оскаржуване Рішення є обгрунтованим та законним, а вимоги позивача необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 05.10.2015, надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні 05.10.2015 проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 05.10.2015 через відділ діловодства суду разом із супровідним листом.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 05.10.2015, та оголосив перерву в судовому засіданні до 02.11.2015 о 09:40 год.

29.10.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог, відповідно до яких позивач зазначив, що Рішення АМК № 34 прийняте Відділенням з порушенням визначеної чинним законодавством компетенції, що повинно мати наслідком визнання господарським судом цього рішення недійсним, у зв'язку з чим просив суд задовольнити позов повністю та визнати недійсним Рішення АМК № 34.

В судове засідання, призначене на 02.11.2015, представники позивача та відповідача з'явилися.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015, надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав з урахуванням додаткових письмових пояснень, поданих 29.10.2015 через відділ діловодства суду.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.11.2015 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 05.10.2015 через відділ діловодства суду разом із супровідним листом.

Представники сторін в судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015, подали спільне клопотання про продовження строку вирішення спору. Клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Враховуючи клопотання сторін про продовження строку вирішення спору та положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 16.11.2015 о 09:40 год.

16.11.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з хворобою представника юрисконсульта.

В судове засідання, призначене на 16.11.2015, представник відповідача з'явився.

Представник позивача в судове засідання 16.11.2015 не з'явився, про час та місце даного судового засідання був повідомлений належним чином, враховуючи, що представник позивача був присутній в судовому засіданні 02.11.2015, в якому розгляд справи було відкладено на 16.11.2015, що підтверджується протоколом судового засідання від 02.11.2015. Крім того, 16.11.2015 через відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 16.11.2015 судом розглянуте клопотання позивача про відкладення розгляду справи, у зв'язку з хворобою представника позивача. Наведене клопотання судом відхилене як безпідставне, оскільки наведені в ньому обставини не підтверджено жодними належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Водночас, судом враховано, що стаття 28 ГПК України не визначає представників юридичних осіб, повноваження яких підтверджується довіреністю від імені підприємства, організації, як єдиних представників останніх в суді. Безпосередньо представляти інтереси сторони надано керівникам підприємств та організацій, іншим особам, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. Отже, клопотання позивача, підписане директором М.І. Виноград, свідчить про реальну можливість позивача здійснити своє представництво в суді безпосередньо на рівні керівництва, враховуючи при цьому обмежений строк вирішення спору (ст. 69 ГПК України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Як передбачено статтею 77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Як встановлено судом, станом на час судового засідання 16.11.2015 позивач не подавав та не надіслав до суду клопотань (заяв) про зміну позовних вимог або про відмову від позову, а таке свідчить про те, що позивач підтримує позовні вимоги в редакції позовної заяви № 401 від 08.09.2015.

Крім того, судом не встановлено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 п.п. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 16.11.2015 без участі представника позивача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

В судовому засіданні 16.11.2015 також було здійснено розгляд клопотання позивача, поданого разом з позовною заявою, про зупинення дії Рішення до моменту розгляду справи по суті. Відповідно до нормативно-правового обгрунтування з приводу зупинення дії оскаржуваного рішення, поданого позивачем через відділ діловодства суду 02.10.2015, останній обгрунтував своє звернення до суду з відповідним клопотанням приписами ст.ст. 66, 67 ГПК України.

Розглянувши наведене клопотання позивача, суд дійшов висновку про його відхилення з таких підстав.

Приписами статей 66, 67 ГПК України, на які посилається позивач, передбачено право господарського суду за заявою сторони вжити заходів до забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, відповідно до частини 1 статті 67 ГПК України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Перелік заходів забезпечення позову, встановлених ГПК України, є вичерпним, статтею 67 ГПК України встановлено, що не допускається забезпечення позову заходами, не передбаченими цим кодексом.

Водночас, ані в доданому до позовної заяви наведеному клопотанні, ані в поданих 02.10.2015 через відділ діловодства суду нормативно-правових обгрунтуваннях з приводу зупинення дії оскаржуваного рішення, позивач не визначив своє клопотання в якості заяви про забезпечення позову та не звертався до суду про вжиття заходів до забезпечення позову, а фактично просив суд зупинити дію оскаржуваного Рішення до моменту розгляду справи по суті. Крім того, відповідно до п.п. 3 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду заяви про забезпечення позову сплачується судовий збір у розмірі 0,5 розміру мінімальної заробітної плати, тоді як жодні докази сплати позивачем судового збору за подання відповідної заяви суду не надані.

Зважаючи на наведене, подане позивачем клопотання про зупинення дії Рішення до моменту розгляду справи по суті суд розцінює як клопотання в порядку статті 22 ГПК України, підстави для задоволення якого відсутні, оскільки згідно приписів ч. 4 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 вказаного Закону, зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше. Оскільки оскаржуване Рішення прийняте, в тому числі, на підставі ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та матеріали справи не містять доказів того, що органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону визначено інше, то виконання оскаржуваного Рішення зупинене на час розгляду справи про визнання недійсним цього рішення чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду в силу положень ч. 4 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а рівно не потребує з цього приводу вчинення судом відповідних дій.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.11.2015 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 05.10.2015 через відділ діловодства суду разом із супровідним листом.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 16.11.2015 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

25.06.2015 адміністративною колегією Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення, відповідач) прийнято Рішення № 34 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі № 877/14-р/887/24-р-02-06-15, яким:

Визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" (далі - Товариство, позивач) таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринках:

- надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у межах с. Богданівка, де розташовані діючі мережі, що обслуговуються Товариством (знаходяться на його балансі) з частками 100%;

- надання експлуатаційних послуг у межах с. Богданівка, де розташоване містечко малоповерхової забудови "Нова Богданівка", що обслуговується Товариством (знаходиться на його балансі) з частками 100% (пункт 1 резолютивної частини Рішення).

Визнано дії Товариства, які полягають у стягувані зі споживачів, що уклали прямі договори про користування електричною енергією з ПАТ "Київобленерго", плати за обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання експлуатаційних послуг, зокрема, обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання, а саме дії, які призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 2 резолютивної частини Рішення).

Визнано дії Товариства, які полягають у введенні в дію тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення без дотримання вимог частини п'ятої статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринках надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 3 резолютивної частини Рішення).

3а порушення, зазначене у пункті 2 резолютивної частини Рішення, накладено Товариство штраф у розмірі 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень (пункт 4 резолютивної частини Рішення).

За порушення, зазначене у пункті 3 резолютивної Рішення, накладено на Товариство штраф у розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень (пункт 5 резолютивної частини Рішення).

Зобов'язано Товариство у двомісячний строк з дня отримання рішення адміністративної колегії Відділення, усунути наслідки вчиненого порушення, що зазначене у пункті 2 резолютивної частини Рішення, шляхом:

- здійснення споживачам, що уклали прямі договори про користування електричною енергією з ПАТ "Київобленерго", перерахунку оплати за експлуатаційні послуги без врахування статі "обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання" за період з моменту укладення споживачем договору з ПАТ "Київобленерго" до 01.02.2015 року про, що проінформувати Відділення з наданням підтверджуючих документів;

- розроблення тарифу на експлуатаційні послуги без врахування статті витрат на обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання окремо для споживачів, які уклали прямі договори про користування електричною енергією з ПАТ "Київобленерго" та затвердити відповідно до чинного законодавства, про що проінформувати Відділення з наданням підтверджуючих документів (пункт 6 резолютивної частини Рішення).

Зобов'язано Товариство у двомісячний строк з дня отримання рішення адміністративної колегії Відділення, усунути наслідки вчиненого порушення, що зазначене у пункті 3 резолютивної частини Рішення, шляхом здійснення споживачам перерахунку оплати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період в якому застосовувались тарифи на зазначені послуги без дотримання вимог частини п'ятої статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", про що проінформувати Відділення з наданням підтверджуючих документів (пункт 7 резолютивної частини Рішення).

Зобов'язано Товариство у двомісячний строк з дня отримання рішення адміністративної колегії Відділення, скласти кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання на 2015 рік та подати вказаний кошторис на погодження до відповідного територіального представництва НКРЕКП (пункт 8 резолютивної частини Рішення).

Натомість, позивач вважає Рішення таким, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки відповідачем не було дотримано вимог Конституції України, Законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, у зв'язку з чим не було всебічно, повно і об'єктивно розглянуто обставини справи № 877/14-р/887/24-р-02-06-15 та не було проаналізовано належним чином відносини сторін.

Позивач просить суд визнати Рішення недійсним з огляду на наявність підстав, визначених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", для визнання цього рішення недійсним.

Так, позивач стверджує, що висновки Відділення про те, що дії Товариства, які полягають у стягуванні зі споживачів, що уклали прямі договори про користування електричною енергією з ПАТ "Київобленерго", плати за обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, - не відповідають дійсності. При цьому позивач зазначає, що Товариство та ПАТ "Київобленерго" уклали договір про спільне використання технологічних електричних мереж № UA10-2014-00983/00, згідно з умовами якого здійснювалась компенсація Товариству частки за використання електричних мереж, що в подальшому поверталась споживачам, які уклали прямі договори з ПАТ "Київобленерго" у розмірі пропорційному використаній електроенергії.

Позивач не погоджується з висновком Відділення про те, що Товариство займає монопольне (домінуюче) становище на ринках надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та надання експлуатаційних послуг у межах с. Богданівка з часткою 100 %. Позивач повідомляє, що крім нього на території адміністративного населеного пункту с. Богданівка є комунальне підприємство "Богданівське", що надає ідентичні послуги. Позивач зазначає, що посилання Відділення на те, що мешканці містечка не можуть відмовитись від послуг Товариства та дані послуги не мають товарів замінників, - не відповідає реаліям.

Щодо введення тарифів на водопостачання та водовідведення, позивач зазначає, що проект рішення про підвищення тарифу на водопостачання та водовідведення був оприлюднений Товариством у районній газеті "Нове життя" ще 10 жовтня 2014 року. Рішення про затвердження тарифів на водопостачання та водовідведення було прийняте Богданівською сільською радою 23.12.2014 року, при цьому, в тексті рішення було вказано, що тарифи вступають у силу з 01 січня 2015 року. Позивач також зазначив, що тарифи було повторно оприлюднено в газеті, водночас важливо, що рахунки з новими тарифами почали виставляти лише у перших числах лютого (за минулий розрахунковий період). Крім того, в приватних садибах існує альтернатива отримання водопостачання з власних скважин та водовідведення у септики, вигрібні ями, чим користується деяка частина мешканців, при цьому не отримуючи послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що надає ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС". З огляду на наведене, твердження відповідача про те, що споживачі не мали змоги обрати іншого виробника, і як наслідок, це могло призвести до ущемлення їх інтересів, позивач вважає такими, що не відповідають дійсності.

Відповідач проти позову заперечує з підстав його необґрунтованості, вважає Рішення № 52/01-р/к законним, обгрунтованим та таким, що повністю відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

До того ж відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду. З огляду на зміст наведеної норми, статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами Господарського процесуального кодексу України (п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" (надалі - Постанова Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 15)).

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно частини 1 ст. 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України утворюється у складі Голови та восьми державних уповноважених. Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України (ч. 7 ст. 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Відповідно до абз. 1, 3 п. 1 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 № 32, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 30.03.2001 за № 129/5482 (далі - Положення про територіальне відділення АМК), територіальне відділення Антимонопольного комітету України є органом у системі органів Антимонопольного комітету України (надалі - Комітет), утвореним для реалізації завдань, покладених на Комітет Законом України "Про Антимонопольний комітет України", іншими актами законодавства про захист економічної конкуренції. Відділення у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", іншими нормативно-правовими актами України, цим Положенням, рішеннями Комітету, наказами Голови Комітету.

Пунктом 11 Положення про територіальне відділення АМК передбачено, що діяльність щодо виявлення, попередження та припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції здійснюється територіальним відділенням з додержанням процесуальних засад, визначених законодавчими актами України, а також Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що затверджуються Комітетом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті ст. 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначені підстави для початку розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за: заявами суб'єктів господарювання, громадян, об'єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції; поданнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; власною ініціативою органів Антимонопольного комітету України

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу тощо.

Зважаючи на наведені норми Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Закону України "Про захист економічної конкуренції", Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, а також враховуючи, що Відділення є органом у системі органів Антимонопольного комітету України (Комітет), утвореним для реалізації завдань, покладених на Комітет, суд повністю відхиляє твердження позивача про те, що оскаржуване Рішення прийняте Відділенням з порушенням визначеної чинним законодавством компетенції. При цьому суд зазначає про безпідставність посилань позивача на пункт 1.2 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Комітету від 05.03.2002 N 49-р (далі - Методика), оскільки вказаний пункт Методики жодним чином не встановлює компетенцію органів Комітету при визначенні монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання з надання послуг, виконання робіт виключно на загальнодержавних та регіональних ринках. Фактично у п. 1.2 Методики зазначено про те, що Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб'єктів господарювання,груп суб'єктів господарювання та споживачів з виробництва,реалізації придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

По матеріалам справи судом встановлено, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним Рішення в межах строку, встановленого ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" для оскарження рішень Антимонопольного комітету України.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначені підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, а саме:

неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно частини другої вищенаведеної статті, порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

При прийнятті рішення по даній судовій справі, суд врахував усні та письмові пояснення представників сторін та дослідив докази, надані сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" є юридичною особою з приватною формою власності, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав, нести обов'язки, бути позивачем і відповідачем в суді, має самостійний баланс, поточні та вкладні (депозитні) рахунки у національні та іноземних валютах в установах банків.

Основними видами діяльності Товариства за КВЕД є, зокрема, 40.13.0 Розподіляння та постачання електроенергії; 41.00.0 Збирання, очищення та розподіляння води.

ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" у розумінні статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є суб'єктом господарювання і до нього можливе застосування норм цього Закону.

Відповідно до пункту 1.6 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2005 № 60, виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно.

Забудовник, яким є ТОВ "Корпорація розвитку Київської області", визначило експлуатуючою організацією, що здійснює утримання та обслуговування житлового масиву "Нова Богданівка" у селі Богданівка Броварського району Київської області, ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС", з яким уклало договір на утримання та обслуговування інженерних мереж та місць загального користування від 30.07.2009 № 1/НБ/09.

В оскаржуваному Рішенні міститься висновок про те, що Товариство (позивач) є таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринках:

- надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у межах с. Богданівка, де розташовані діючі мережі, що обслуговуються Товариством (знаходяться на його балансі) з частками 100%;

- надання експлуатаційних послуг у межах с. Богданівка, де розташоване містечко малоповерхової забудови "Нова Богданівка", що обслуговується Товариством (знаходиться на його балансі) з частками 100%.

Позивач заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринках водопостачання, водовідведення та надання експлуатаційних послуг у межах с. Богданівка з часткою 100%.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо:

на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Відповідно до частини 2 наведеної статті Закону України "Про захист економічної конкуренції", монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Суд враховує, що згідно пункту 15 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 визначено, що у вирішенні спірних питань, пов'язаних з визначенням органами Антимонопольного комітету України монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на певних ринках товарів, господарським судам слід мати на увазі, зокрема, таке:

Установлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об'єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища (підпункт 15.1 пункту 15).

Обов'язок з доведення в суді факту зайняття суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі. Водночас за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції (підпункт 15.4 пункту 15).

Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 N 49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку (підпункт 15.5 пункту 15).

Під час розгляду справи № 877/14-р/887/24-р-02-06-15, у відповідності до вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, Відділенням здійснено дослідження становища ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" на ринках надання експлуатаційних послуг та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з урахуванням пункту 2.2 зазначеної Методики та відповідно до статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, зокрема, таке.

За інформацією, отриманою Відділенням від ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС", мешканцям Містечка (малоповерхова забудова "Нова Богданівка" у селі Богданівка) Товариством надаються наступні послуги:

1. Житлово-комунальні послуги:

- послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

2. Експлуатаційні послуги:

- технічне обслуговування зовнішніх систем водопостачання та водовідведення;

- обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання;

- організація та обслуговування диспетчерської служби;

- прибирання місць загального користування та очищення дощових приямків;

- озеленення території загального користування, поливання території та газонів містечка;

- освітлення місць загального користування;

- забезпечення роботи дощової каналізаційно-насосної станції.

3. Послуги, організацію яких забезпечує ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" через постачальників комунальних послуг та які підлягають відшкодуванню експлуатуючій організації:

- вивезення твердих побутових відходів;

- організація охорони містечка.

Стаття 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачає розподіл житлово-комунальних послуг залежно від функціонального призначення.

Так, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Таким чином, товарами (послугами), щодо яких визначається монопольне (домінуюче) становище є:

- експлуатаційні послуги;

- послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Товарними межами ринків, що визначені шляхом формування груп взаємозамінних товарів, у межах яких споживач, за звичайних умов, може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого, є надання послуг:

- централізованого водопостачання;

- централізованого водовідведення;

- експлуатаційних послуг, зокрема, обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання.

Оскільки, послуги централізованого водопостачання та водовідведення полягають у необхідності застосування певних інженерних мереж та, відповідно до статті 5 Закону України "Про природні монополії", віднесені до сфери діяльності суб'єктів природної монополії, то ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" здійснює свою діяльність на ринках, що перебувають у стані природної монополії.

Відділенням зазначено, що вищезазначені послуги за споживчими властивостями не мають товарів замінників.

Щодо бар'єрів вступу (виходу) на ринок.

Характерною рисою експлуатаційних послуг є те, що кожний окремий споживач, який мешкає у Містечку, не може отримати ці послуги від іншого суб'єкту господарювання, окрім ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС", так як Товариству забудовником Містечка передані на утримання та обслуговування інженерні мережі та місця загального користування.

Окрім того, згідно із абзацом третім статті 24 Житлового Кодексу Української PCP, жилий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Якщо для експлуатації будинків відомчого або громадського житлового фонду не може бути створено житлово-експлуатаційну організацію, експлуатація будинків здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією.

Бар'єрами вступу на ринки централізованого водопостачання і водовідведення та централізованого опалення є адміністративні, економічні та організаційні обмеження, пов'язані із необхідністю отримання дозвільних документів, побудови (модернізації) відповідної інфраструктури, що потребує значних капіталовкладень та тривалого часу.

ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення споживачам Містечка на підставі ліцензії (серія АВ № 582483), виданої Київською обласною державною адміністрацією.

При визначенні територіальних меж ринків централізованого водопостачання і водовідведення враховано мінімальну територію, за межами якої придбання товарів для споживачів послуг є неможливим. Нею є містечко малоповерхової забудови "Нова Богданівка" у с. Богданівка Броварського району Київської області.

Отже, територіальними (географічними) межами ринків:

- централізованого водопостачання та водовідведення є територія с. Богданівка, де розташовані діючі мережі, що обслуговуються Товариством (знаходяться на його балансі);

- експлуатаційних послуг є територія с. Богданівка, де розташоване Містечко, що обслуговується Товариством (разом з інженерними мережами, які знаходяться на його балансі).

Згідно документів, що наявні у Відділенні, вказані послуги на території Містечка надає лише ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС".

Часовими межами ринків визначено період, протягом квітня 2011 - 01.02.2015 років, проміжок часу, протягом якого відповідна сукупність товарно-грошових відносин між продавцями (постачальниками, виробниками) і споживачами утворює ринок товару із сталою структурою.

Отже, відповідно до абзацу другого частини першої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" за результатами діяльності протягом квітня 2011 - червня 2015 років займає монопольне (домінуюче) становище на ринках:

- надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у межах с. Богданівка, де розташовані діючі мережі, що обслуговуються Товариством (знаходяться на його балансі) з частками 100%;

- надання експлуатаційних послуг у межах с. Богданівка, де розташоване Містечко, що обслуговується Товариством (разом з інженерними мережами, які знаходяться на його балансі) з частками 100%.

Враховуючи вищезазначене, Відділення визначило територіальні межі Містечка, що розташовані у селі Богданівка, а не межі села Богданівка, тобто позивачем неправильно трактується оскаржуване Рішення Відділення.

Як наслідок, доводи позивача про те, що крім Товариства на території адміністративного населеного пункту с. Богданівка є комунальне підприємство "Богданівське", що надає ідентичні послуги, судом відхиляються як безпідставні. Так, предмет розгляду справи стосується надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, надання експлуатаційних послуг, зокрема, у межах Містечка, що розташоване у с. Богданівка. Відділенням встановлено, що зазначені послуги надає лише Товариство. Таким чином, кожен окремий споживач, який мешкає у Містечку, не може отримати ці послуги від іншого cуб'єкта господарювання, окрім Товариства, так як Товариству забудовником Містечка передані на утримання та обслуговування інженерні мережі,в тому числі водопровідні та каналізаційні мережі. До того ж, як вище зазначалось, існують бар'єри вступу на ринки централізованого водопостачання і водовідведення та централізованого опалення для інших суб'єктів господарювання.

Зважаючи на наведене, посилання Відділення на те, що мешканці містечка не можуть відмовитись від послуг Товариства та дані послуги не мають товарів замінників, суд вважає підставними, тоді як заперечення позивача з цього приводу судом не приймаються до уваги.

Як зазначалось, обов'язок з доведення в суді факту зайняття суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі. Водночас, за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

Таким чином, факт зайняття Товариством монопольного (домінуючого) становища на ринках водопостачання, водовідведення та надання експлуатаційних послуг у межах с. Богданівка з часткою 100% доведено Відділенням і не спростовано позивачем шляхом подання ним відповідних належних і допустимих доказів.

Позивач стверджує про невідповідність дійсності висновків Відділення про те, що дії Товариства, які полягають у стягуванні зі споживачів, що уклали прямі договори про користування електричною енергією з ПАТ "Київобленерго", плати за обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції. При цьому позивач зазначає, що Товариство та ПАТ "Київобленерго" уклали договір про спільне використання технологічних електричних мереж № UA10-2014-00983/00, згідно з умовами якого здійснювалась компенсація Товариству частки за використання електричних мереж, що в подальшому поверталась споживачам, які уклали прямі договори з ПАТ "Київобленерго" у розмірі пропорційному використаній електроенергії.

Зазначені твердження позивача не беруться судом до уваги з огляду на таке.

Електрозабезпечення житлового масиву "Нова Богданівка" (Містечко) здійснюється згідно з договором про постачання електричної енергії № 2394/220041225 від 14.06.2011, укладеним між ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" та ПАТ "Київобленерго".

Пунктом 1.1. договору про постачання електричної енергії зазначено предмет, який полягає у наступному:

Постачальник (ПАТ "Київобленерго") продає електричну енергію Споживачу (ТОВ «"АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС") для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю 400+400 кВА, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього Договору.

Відповідно до умов зазначеного договору сторони мають обов'язки щодо постачання електричної енергії та оплати вартості отриманої електричної енергії.

Однак, 53 власники будинків житлового масиву "Нова Богданівка" мають прямі договори про користування електричною енергією, укладені з ПАТ "Київобленерго". Розрахунки за спожиту електричну енергію ними здійснюються з ПАТ "Київобленерго" за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку відповідно до положень пунктів 19, 20, 21, 22, 30 та 38 Правил користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.96 № 28, зареєстрованими в міністерстві юстиції України 02.08.96 за № 417/1442 зі змінами і доповненнями (далі - ПКЕЕ). Умовами даних договорів не передбачено, що споживачі, крім спожитої електричної енергії, мають оплачувати утримання технологічних електричних мереж спільного використання.

Усі витрати, які пов'язанні з наданням послуг з постачання електричної енергії, що надаються суб'єктами господарювання, в тому числі ПАТ "Київобленерго", закладені до тарифу на електроенергію.

При цьому, згідно з пунктом 6.29 ПКЕЕ, електропередавальні організації, які використовують електричні мережі інших власників електричних мереж, сплачують останнім плату за спеціальне використання технологічних електричних мереж, яка визначається відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 № 691 (далі - Методика).

Враховуючи зазначене, обслуговування електрощитових та мереж енергопостачання покладено на енергопостачальні компанії, а, отже, вартість цих послуг не повинна перекладатись на споживачів - мешканців Містечка, з якими укладено прямі договори про користування електричною енергією.

В той же час, ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" застосовує тариф, який містить вартість утримання, обслуговування електричних мереж.

23.02.2013 між ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" та ПАТ "Київобленерго" укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж № UA 10-2013-00339/00 (надалі - Договір).

Спільне використання технологічних електричних мереж відповідно до Договору передбачає відшкодування вартості послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання енергопостачальною організацією власнику мереж.

Згідно з договором № UA 10-2013-00339/00 від 23.02.2013 ПАТ "Київобленерго" зобов'язується своєчасно сплачувати вартість послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання.

Таким чином, споживачі, які уклали прямі договори з ПАТ "Київобленерго", сплачують лише за спожиту електричну енергію без вартості утримання електричних мереж, так, як ПАТ "Київобленерго" відповідно до договору про спільне використання електричних мереж компенсує Товариству утримання цих мереж, у відсотковому співвідношенні з кількістю споживачів, що перейшли на прямі договори. Відповідно споживачі, які не уклали прямі договори з ПАТ "Київобленерго" сплачують Товариству вартість спожитої електричної енергії та обслуговування, утримання електрощитових та мереж енергопостачання.

В ході розгляду справи Відділенням встановлено, що ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" після укладення договору про спільне використання технологічних електричних мереж з ПАТ "Київобленерго" продовжує стягувати зі споживачів, які уклали прямі договори про користування електричною енергією з ПАТ "Київобленерго", плату за обслуговування електрощитових мереж енергопостачання у розмірі 112,73 грн. із одного споживача.

Наведене безпосередньо підтверджує Товариство. Так, у листі від 04.03.2015 № 80 (вх. Відділення № 01-11-455 від 11.03.2015) Товариство зазначає, що продовжувало виставляти рахунки за послугу "обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання" споживачам, які уклали прямі договори про користування електричною енергією з ПАТ "Київобленерго" у зв'язку з тим, що витрати на обслуговування електрощитових та мереж енергопостачання, які несе ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" у декілька разів перевищують відшкодування, які проводить ПАТ "Київобленерго" згідно договору про спільне використання мереж енергопостачання. ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" має право на відшкодування своїх витрат згідно укладених договорів із споживачам, понесених у ході господарської діяльності.

Отже, Товариство, отримуючи відшкодування від ПАТ "Київобленерго" згідно договору про спільне використання мереж енергопостачання, продовжувало стягувати зі споживачів, які уклали прямі договори про користування електричною енергією з ПАТ "Київобленерго", плату за обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання, що призвело до ущемлення інтересів споживачів села Богданівка, а саме споживачів, які уклали прямі договори про користування електричною енергією з ПАТ "Київобленерго".

Відділенням також встановлено, що Товариство (після укладення з ПАТ "Київобленерго" Договору) продовжувало щомісячно стягувати із 53 споживачів, які перейшли на прямі договори з ПАТ "Київобленерго", плату за "обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання" протягом 1 року (квітень 2014 - квітень 2015) у розмірі - 122,73 грн. Таким чином, із одного споживача протягом року необгрунтовано стягнуто плату за "обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання" близько 1472,76 грн.

При цьому суд вважає правомірним висновок Відділення, що такі дії Товариства були б неможливими за умови зазнання ним значної конкуренції на ринку надання експлуатаційних послуг, зокрема, обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання, адже в такому випадку споживач мав би можливість обирати між кількома виконавцями, і, у разі ущемлення його інтересів, обрав би іншого виконавця.

У випадку ж відсутності конкуренції на відповідному ринку, і, як наслідок, відсутності у споживача Товариства альтернативи щодо придбання експлуатаційних послуг, зокрема, обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання, інакше ніж у Товариства, вищезазначені дії призвели до настання негативних для споживача наслідків.

Щодо введення в дію тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення без дотримання вимог частини п'ятої статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", то Товариство вважає, що такі його дії не могли призвести до ущемлення інтересів споживачів, а рівно не є порушенням Товариством законодавства про захист економічної конкуренції

Зазначені твердження позивача не беруться судом до уваги з огляду на таке.

Відповідно до приписів частини 2 статті 31 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Згідно з частиною п'ятою статті 32 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" у разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів (в чинній редакції Закону наведена частина є шостою частиною статті 32).

Рішенням виконавчого комітету Богданівської сільської ради від 23 грудня 2014 року № 70 "Про затвердження тарифів на водопостачання та водовідведення по житловому масиву "Нова Богданівка", вирішено:

1. Затвердити тарифи на водопостачання та водовідведення по житловому масиву Нова Богданівка для першої групи споживачів, а саме:

водопостачання - 10, 489 грн/м3.;

водовідведення -21, 846 грн/м3.

2. ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" довести тарифи до відома споживачів;

- з 01.01.2015 року проводити розрахунки зі споживачами за затвердженими тарифами.

Водночас, в газеті "НОВЕ ЖИТТЯ" № 35 (10401) від 10.10.2014 було опубліковано проект рішення "Про затвердження тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення для 1-ої групи споживачів" та "Повідомлення про оприлюднення" за редакцією ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС".

Однак, як вірно зазначає відповідач, відповідно до приписів частини п'ятої статті 32 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" виконавець/виробник має повідомити споживачів про зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги посилаючись на рішення відповідних органів, а не на проект рішення, оскільки ці документи можуть відрізнятись.

Крім того, Товариство повідомило Відділення, що здійснює розрахунки зі споживачами за затвердженими тарифами за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з 01 січня 2015 року.

Тобто, вищезазначене Рішенням виконавчого комітету Богданівської сільської ради від 23 грудня 2014 року № 70 вступило в силу через 8 днів після його прийняття, тоді як виходячи з приписів частини п'ятої статті 32 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", споживачі мали бути повідомлені про введення у дію тарифів за надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за 15 днів, однак ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРІВС» не дотрималась зазначеного строку і ввело їх у дію з 01.01.2015 року, що не заперечується позивачем.

При цьому суд зазначає, що посилання позивача на те, що тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення було повторно оприлюднено в газеті, фактично не підтверджується жодними доказами, які б свідчили про дотримання позивачем вимог частини п'ятої статті 32 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", а тому таке посилання позивача не береться судом до уваги.

Не береться судом до уваги також і зазначення позивача про те, що в приватних садибах Містечка існує альтернатива отримання водопостачання з власних скважин та водовідведення у септики, вигрібні ями, чим користується деяка частина мешканців, не отримуючи послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що надає Товариство. Таке зазначення позивача не спростовує висновків Відділення, до того ж, не підтверджується жодними доказами.

При цьому суд вважає правомірним висновок Відділення, що дії Товариства, які полягають у введенні в дію тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення без врахування вимог частини п'ятої статті 32 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", були б неможливими за умови зазнання ним значної конкуренції на ринку, адже в такому випадку споживач послуг з централізованого водопостачання та водовідведення мав би можливість обирати між кількома виконавцями, і, у разі ущемлення його інтересів, обрав би іншого виконавця.

У випадку ж відсутності конкуренції на відповідному ринку, і, як наслідок, відсутності у споживача Товариства альтернативи щодо придбання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення інакше ніж у Товариства, вищезазначені дії призвели до настання негативних для споживача наслідків.

Так, наведені дії Товариства призвели до того, що споживачі Містечка були змушені оплачувати послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за новими тарифами, які були введені в дію без дотримання терміну, визначеного частиною п'ятою статті 32 Закону України "Про житлово - комунальні послуги".

Таким чином, з огляду на положення чинного законодавства України та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідачем в оскаржуваному Рішенні правомірно визнано Товариство таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринках: надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у межах с. Богданівка, де розташовані діючі мережі, що обслуговуються Товариством (знаходяться на його балансі) з частками 100%; надання експлуатаційних послуг у межах с. Богданівка, де розташоване містечко малоповерхової забудови "Нова Богданівка", що обслуговується Товариством (знаходиться на його балансі) з частками 100%.

Суд також дійшов висновку, що відповідачем в оскаржуваному Рішенні правомірно кваліфіковано дії Товариства як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання експлуатаційних послуг, зокрема, обслуговування електрощитових, мереж енергопостачання, а саме дії, які призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, а також у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринках надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи № 877/14-р/887/24-р-02-06-15 та повноту їх встановлення в оскаржуваному Рішенні, суд дійшов висновку про те, що відповідачем дотримано вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90299, у зв'язку з чим всебічно, повно і об'єктивно розглянуто обставини справи № 877/14-р/887/24-р-02-06-15, досліджено подані документи, належним чином проаналізувало відносини сторін.

Викладені в оскаржуваному Рішенні № висновки відповідача відповідають фактичним обставинам справи № 877/14-р/887/24-р-02-06-15, нормам матеріального права, є законними та обґрунтованими.

Натомість, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду по суті судової справи № 910/24356/15.

Отже, рішення Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.06.2015 № 34 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі № 877/14-р/887/24-р-02-06-15 відповідає вимогам чинного законодавства України.

Зважаючи на встановлене, господарський суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ТОВ "АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС" слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.11.2015.

Суддя Гумега О.В.