ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2015 р.Справа № 916/3406/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Принцевської Н.М.,

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 180-401-268834 від 6.10.15р.;

від відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю № 3-131100 від 22.09.15р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Регіональне управління в Україні Російського морського регістру судноплавства", м. Одеса

на рішення господарського суду Одеської області від 13.10.2015року

по справі № 916/3406/15

за позовом скаржника

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі філії "Одеське регіональне управління" АТ Банк "Фінанси та кредит"

про розірвання договору та зобовязання вчинити певні дії,

/повна фіксація судового процесу здійснювалась відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України/

встановив:

В червні 2015р. Приватне акціонерне товариство (далі по тексту ПрАТ) "Регіональне управління в Україні Російського морського регістру судноплавства" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) "Банк "Фінанси та кредит" в особі Філії "Одеське регіональне управління" АТ "Банк "Фінанси та кредит" з вимогою про розірвання договору банківського вкладу Класичний №121 від 08.09.2014р. та зобовязання відповідача перерахувати грошові кошти в сумі 190 000 дол. США на поточний рахунок позивача в іншому банку. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані приписами ст.ст. 525, 526, 1058-1060 ЦК України та тим, що відповідач порушив умови договору банківського вкладу від 08.09.2014р. за №121 щодо здійснення повернення грошових коштів.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.10.2015 року (суддя Волков Р.В.) позов задоволено частково, розірвано договір банківського вкладу "Класичний" № 121 від 08.09.2014 р. між ПрАТ "Регіональне управління в Україні Російського морського регістру судноплавства" та ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в особі філії "Одеське регіональне управління" АТ Банк "Фінанси та кредит", в решті позову відмовлено, на користь позивача стягнуто 1218 грн. сплаченого ним судового збору.

Не погоджуючись з вище вказаним рішенням місцевого господарського суду, ПрАТ "Регіональне управління в Україні Російського морського регістру судноплавства" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2015р. в частині відмови щодо зобовязання перерахувати грошові кошти на поточний рахунок позивача в іншому банку в сумі 190 000 дол. США скасувати, постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 13.10.2015р. в цій частині є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права.

Скаржник наголошує на тому, що місцевий суд прийшов до хибного висновку про те, що правовідносини сторін регулюються ЗУ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки відповідно до п.п. 3.1 та 4.2 договору сторін відповідач зобов'язаний був повернути вкладені транші після закінчення строку їх розміщення, тобто після 26.01.2015р. та 13.02.2015р. відповідно.

Крім того, скаржник стверджує, що після закінчення строку розміщення вищевказаних 4-х траншів позивач нових траншів не розміщав і термін дії договору до 08.12.2015р. не впливає на зобовязання відповідача повернути вкладені транші, оскільки їх строк розміщення скінчився.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, але в судовому засіданні представник позивача спростовував доводи апеляційної скарги та просив залишити без змін оскаржене рішення, як законне та обгрунтоване.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого рішення, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 08.09.2014р. між ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит (Банк) в особі Заступника керуючого філії „Одеське РУ АТ „Банк „Фінанси та Кредит ОСОБА_3 та ПрАТ "Регіональне управління в Україні Російського морського регістру судноплавства" (Клієнт), в особі директора ОСОБА_4, уклали договір банківського вкладу Класичний за №121, за яким клієнт надає банку суми грошових коштів у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а банк виплачує клієнту таку суму та відсотки, нараховані на неї /п.п. 1.1/ (а.с. 11).

Згідно п.п. 1.2 вклад складається з вкладних траншів, що розміщені клієнтом згідно з умовами цього договору. Вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених цим договором та додатками, укладеними в рамках цього договору і які є його невідємною частиною, надалі Додатки.

У відповідності до п.п. 1.3 цей договір діє до 08.12.2015р.. Внесення коштів на вкладний рахунок відбувається протягом строку дії цього договору.

П.п. 2.1, 4.1 визначено, що на суму вкладу в розрізі вкладних траншів банк нараховує відсотки, розмір яких обумовлюється сторонами в додатках, що є невід'ємною частиною цього договору.

Сторони узгодили, що при закінченні строку розміщення вкладного траншу повернення вкладного траншу здійснюється банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта. Повернення вкладного траншу може бути здійснено також на інший поточний рахунок клієнта, що вказаний в листі клієнта про повернення коштів /п.п. 3.1,4.2 /.

Сторони між собою підписали додатки, в яких встановлювали строк надання грошових коштів клієнтом банку та розмір відсотків (а.с. 13-23).

Зокрема у додатку № 121-1 від 08.09.2014р. сторони визначили, що сума грошових коштів, у розмірі 40 000 дол. США, надана клієнтом банку на строк до 10.10.2014р. та на дану суму нараховується відсотки виходячи із відсоткової ставки у розмірі 10 % річних.

У додатку № 121-1/1 від 10.10.2014р. сторони визначили, що сума грошових коштів, надана клієнтом банку на строк до 10.11.2014р. та на дану суму нараховується відсотки виходячи із відсоткової ставки у розмірі 10,3 % річних.

Додатком № 121-1/2 від 10.11.2014р. сторони визначили, що сума грошових коштів, надана клієнтом банку на строк до 10.12.2014р. та на дану суму нараховується відсотки виходячи із відсоткової ставки у розмірі 11 % річних.

У додатку № 121-1/3 від 10.12.2014р. сторони визначили, що сума грошових коштів, надана клієнтом банку на строк до 13.02.2015р..

Додатком № 121-2 від 08.09.2014р. сторони визначили, клієнт не пізніше 10.09.2014р. здійснює перерахування грошових коштів на свій рахунок у банку у розмірі 50 000 дол. США, сума грошових коштів, надана клієнтом банку на строк до 10.11.2014р. та на дану суму нараховується відсотки виходячи із відсоткової ставки у розмірі 11 % річних.

Згідно додатку № 121-2/1 від 10.11.2014р. сторони визначили, що сума грошових коштів, надана клієнтом банку на строк до 11.12.2014р..

Згідно додатку № 121-2/2 від 10.12.2014р. сторони визначили, що сума грошових коштів, надана клієнтом банку на строк до 13.02.2015р..

Додатком № 121-3 від 08.09.2014р. сторони узгодили, що клієнт не пізніше 10.09.2014р. здійснює перерахування грошових коштів на свій рахунок у банку у розмірі 50 000 дол. США, сума грошових коштів, надана клієнтом банку на строк до 10.12.2014р. та на дану суму нараховується відсотки виходячи із відсоткової ставки у розмірі 12 % річних.

У додатку № 121-3/1 від 10.12.2014р. сторони узгодили, що сума грошових коштів, надана клієнтом банку на строк до 13.02.2015р. та на дану суму нараховується відсотки виходячи із відсоткової ставки у розмірі 11 % річних.

У додатку № 121-4 від 23.10.2014р. сторони узгодили, що клієнт не пізніше 27.10.2014р. здійснює перерахування грошових коштів на свій рахунок у банку у розмірі 50 000 дол. США, сума грошових коштів, надана клієнтом банку на строк до 25.11.2014р. та на дану суму нараховується відсотки виходячи із відсоткової ставки у розмірі 10,3 % річних. У додатку № 121-4/1 від 25.11.2014р. сторони узгодили, що сума грошових коштів, надана клієнтом банку на строк до 26.01.2015р. та на дану суму нараховується відсотки виходячи із відсоткової ставки у розмірі 11 % річних.

Позивач свої зобовязання згідно договору банківського вкладу Класичний за №121 від 08.09.2014р. та підписаних додатків виконав та розмістив вклад на суму 190 000 дол. США.

У листах: від 06.04.2015р. (отриманий банком 07.04.2015р.), 17.04.2015р. (отриманий банком 17.04.2015р.), від 28.05.2015р. (отриманий банком 28.05.2015р.), /а.с. 25-27/ позивач просив повернути 190 000 дол. США на поточний рахунок позивача за №0368 в ПАТ Промінвестбанк МФО 300012. Оскільки відповідач означених вимог не виконав ПрАТ "Регіональне управління в Україні Російського морського регістру судноплавства" звернулося з відповідним позовом.

У своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що вимога позивача про розірвання договору банківського вкладу є обгрунтованою та такою, що ґрунтуються на приписах чинного законодавства і з означеним погоджуються обидві сторони. Щодо вимоги позивача про зобовязання відповідача перерахувати грошові кошти в сумі 190 000 дол. США місцевий суд відмовив у її задоволенні та послався на приписи п.1 ч.5 ст.36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки згідно постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015р. № 612 Про віднесення ПАТ БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 17 вересня 2015р. за № 171 Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку. Згідно зазначеної постанови у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно п.1 ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник це лише фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Таким чином, на вклади юридичних осіб та суб'єктів підприємницької діяльності поширюється заборони, встановлені ст.36 даного Закону, тим більше, що вони є кредиторами банку в процедурі його виведення з ринку. Крім того, відповідно до Закону кошти юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, яким було відкрито поточні рахунки в ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", є активами банку, які включаються до ліквідаційної маси ОСОБА_5, та за рахунок яких здійснюється задоволення вимог кредиторів ОСОБА_5 у порядку, передбаченому ст.52 ЗУ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб в позасудовому порядку.

Таким чином, задовольняючи позов частково суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач по відношенню до ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" має правовий статус кредитора і вірно зазначив, що вимоги до відповідача, як до банку, що ліквідується, є за своєю правовою природою майновою вимогою, яка підлягає задоволенню виключно в межах ліквідаційної процедури банку-відповідача в порядку та в черговості, визначених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а твердження скаржника, що він не є вкладником в розумінні ЗУ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб судовою колегією відхиляються з огляду на приписи ст. ст. 36, 52 зазначеного закону.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України від 16 вересня 2014 року по справі № 910/7157/14, від 08 жовтня 2014 року в справі № 910/7221/14, від 18 лютого 2015 року в справах № 910/9229/14, №910/3508/14, 910/9803/01, від 1.04.2015р. в справі №910/9231/14 та у постановах Верховного Суду України від 04.01.2015р. в справі №910/5560/14, від 25.03.14р. в справі № 910/9232/14 та від 1.04.15р. в справах №910/9231/14 та №910/5560/14.

Судова колегія зазначає, що у звязку з прийняттям рішення про тимчасову адміністрацію ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", вимоги кредиторів, кошти яких знаходяться на рахунках у банку, задовольняються відповідно до ст.52 ЗУ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб в позасудовому порядку.

Таким чином, апеляційну скаргу ПрАТ "Регіональне управління в Україні Російського морського регістру судноплавства" слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 13.10.2015 року по справі без змін.

Згідно із ст.49 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст.49, 99,101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від 13.10.2015 року, по справі №916/3406/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Регіональне управління в Україні Російського морського регістру судноплавства" без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її проголошення.

Відповідно до ст. 110 ГПК України постанова може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 26.11.15 р.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя С.І. Колоколов

Суддя Н.М. Принцевська