ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

"18" листопада 2015 р.№ 916/4639/15

Суддя Малярчук І.А., розглянувши матеріали позовної заяви вх.№4881/15 ОСОБА_1

до відповідача: Кредитної спілки „Істок"

про визнання недійсним кредитного договору

ВСТАНОВИВ:

Гр. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до КС „Істок" про визнання недійсним кредитного договору №5 від 29.10.2007р., укладеного між КС „Істок та КС „Ойкокредит, кооперативна спілка всесвітнього розвитку U.A.".

Згідно п.14 Постанови Пленуму ВГСУ №10 від 24.10.2011р. „Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" якщо в законодавчому акті підвідомчість спорів визначена альтернативно: суду чи господарському суду, або зазначено, що спір вирішується в судовому порядку, господарському суду слід виходити з суб'єктного складу учасників спору та характеру спірних правовідносин.

Підвідомчість (підсудність) справ загальним і господарським судам визначається законодавством.У разі відсутності прямої вказівки у законі застосовується принцип розмежування підвідомчості (підсудності) за суб'єктним складом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст.1 цього Кодексу.

За положеннями п.3.1. Постанови Пленуму ВГСУ №10 від 24.10.2011р. „Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Положення ч.1 ст.12 ГПК України визначають, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Відповідно до п.1 Рекомендацій Президії ВГСУ від 28.12.2007р. №04-5/14 „Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин" у вирішенні питання про те, чи є спір таким, що виник з корпоративних правовідносин, та чи підлягає він вирішенню господарським судом, слід виходити з вимог пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України. Пункт 4 частини першої статті 12 ГПК України передбачає такий склад сторін корпоративного спору: 1) учасник (акціонер, засновник) господарського товариства, в тому числі такий, що вибув, та товариство або 2) учасники (акціонери, засновники) господарського товариства у спорі між ними, пов'язаному із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням цього товариства. До виключної компетенції господарських судів відносяться справи у спорах між учасниками (акціонерами, засновниками) господарського товариства та господарським товариством, пов'язані з реалізацією та захистом корпоративних прав.

Згідно до положень ч.ч.1, 2, 3 ст.1 Закону України „Про господарські товариства" №1576-XII від 19.09.1991р. (зі змінами станом на 07.04.2015р.) господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

За положеннями ч.1 ст.1 Закону України „Про кредитні спілки" від 20.12.2001р. №2908-III кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Як вбачається із аналізу вищенаведених положень Закону України „Про кредитні спілки", Закону України „Про господарські товариства" кредитні спілки не є господарськими товариствами, отже, між учасником кредитної спілки та самою спілкою не виникають корпоративні правовідносини, розгляд спорів з яких є компетенцією господарського суду у розумінні ст.12 ГПК України.

Звідси, так як, позивачем у справі є громадянин ОСОБА_1, з підстав чого даний спір за суб'єктним складом не підвідомчий господарському суду та його не належить розглядати за правилами господарського судочинства, з врахуванням ще й того, що, як вище судом було встановлено, даний спір не належить до корпоративних.

Згідно п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах.

Враховуючи те, що позов гр. ОСОБА_1 подано з порушенням вищенаведених норм процесуального закону, суд відмовляє позивачу у його прийнятті до розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 62, 86 Господарського процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити гр. ОСОБА_1 у прийнятті позовної заяви до КС „Істок" про визнання недійсним кредитного договору

2. Додаток: позовна заява з додатком на 42 арк.

Суддя І.А. Малярчук