ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р.Справа № 922/5759/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Яризька В.О.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши справу

за позовом державного підприємства "Харківський завод шампанських вин", м. Харків,
до товариства з обмеженою відповідальністю "Землемір-проект", м. Харків,
про стягнення 3627,02 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов.),

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ДП "Харківський завод шампанських вин", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, ТОВ "Землемір-проект", про стягнення заборгованості за договором зберігання № 30 від 14.09.2011р. у загальній сумі 3627,02 грн., в т.ч. основна заборгованість - 2988,09 грн., пеня - 1,63 грн., штраф 14,83 грн., 3% річних - 49,21 грн., інфляційні втрати - 473,26 грн. Позивач просить також покласти на відповідача судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача надала письмові пояснення по справі та уточнені розрахунки, в яких зазначає, що загальна сума заборгованості складає 3188,43 грн., в т.ч. 2988,09 грн. основного боргу, 175,02 грн. пені, 22,34 грн. 3% річних, 2,98 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи, що позивачем в порядку ст. 22 ГПК України не подана заява про зменшення розміру позовних вимог, судом розглядаються позовні вимоги, що викладені в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений ухвалою суду, отримання якої підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Суд вважає, що нез'явлення відповідача не перешкоджає розгляду справи, у зв'язку з чим справа розглядається за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

14 вересня 2011 року між Державним підприємством "Харківський завад шампанських вин" (зберігач, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Землемір-проект" (поклажодавець, відповідач) був укладений Договір зберігання № 30.

Згідно п.1 Договору зберігач зобов'язався зберігати товар, що переданий йому поклажодавцем, та повернути товар в стані збереження, в строки і порядку передбаченим цим Договором. Поклажодавець є власником переданого товару, зобов'язується чітко виконувати умови Договору.

Відповідно до п. 2 Договору поклажодавець зобов'язується передати, а зберігач прийняти на зберігання відповідно до актів приймання-передачі товар, а саме: шампанське України в асортименті.

Згідно п. 7 Договору поклажодавець зобов'язаний оплатити зберігачу за зберігання товару з розрахунку 14,00 грн. за 1 кв. м. в місяць, точна кількість займаних метрів або точна кількість піддонів зазначається сторонами в акті приймання-передачі товару на зберігання, який є невід'ємною частиною договору.

Позивачем протягом березня - травня 2015р. надані послуги зберігання на загальну суму 2988,09 грн., що підтверджується актами виконаних робіт № 1 від 31.03.2015р., № 2 від 30.04.2015р., № 3 від 28.05.2015р., які підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Умовами Договору № 30 від 14.09.2011р. не визначений строк оплати поклажодавцем плати за зберігання.

22.07.2015р. позивачем на адресу відповідача направлений лист № 377, в якому позивач наполягає на достроковому розірванні договору № 30 від 14.09.2011р. та вимагає погасити існуючу заборгованість.

Направлення вказаного листа підтверджується копією листа та фіскального чеку пошти про прийняття поштового відправлення цінним листом за № 681.

Згідно інформації, що розміщена на сайті Укрпошти, поштове відправлення з штриховим ідентифікатором 681 повернуто за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання 25.08.2015р.

Згідно позиції, що викладена в п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р., днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Таким чином, відповідач повинен був виконати зобов'язання з оплати послуг зберігання у сумі 2988,09 грн. протягом 7 днів дня складення поштою повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, тобто в строк з 26.08.2015р. по 01.09.2015р.

Відповідачем не були своєчасно виконані зобов'язання з оплати послуг зберігання за березень - травень 2015р. у сумі 2988,09 грн., у зв'язку з чим, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в цій частині нормативно та документально обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач просить стягнути з відповідача штраф у сумі 114,8 грн. та пеню в сумі 1,63 грн., які нараховані на підставі ст. 231 ГК України.

Згідно ч. 2 ст. 231 ЦК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Суд зазначає, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

В даному випадку у відповідача виникло грошове зобов'язання, а отже позивачем неправомірно нараховані штрафні санкції на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України на заборгованість, що виникла у відповідача перед позивачем за договором зберігання № 30 від 14.09.2011р.

На підставі викладеного суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 114,8 грн. та пені в сумі 1,63 грн.

Одночасно позивачем заявлені вимоги про стягнення 3% річних у сумі 49,21 грн. та інфляційних втрат у сумі 473,26 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку, що наведений в позовній заяві позивачем нараховані 3% річних та інфляційних втрат за послуги зберігання, надані в березні 2015р., починаючи з 01.03.2015р., надані в квітні 2015р. - з 01.04.2015р., надані в травні 2015р. - з 01.05.2015р. Нарахування здійснені по 20.10.2015р.

Згідно наданих додаткових письмових пояснень позивачем здійснений перерахунок нарахованих інфляційних втрат та 3% річних та таке нарахування проведено з 22.07.2015р., починаючи з дати пред'явлення вимоги про сплату боргу, по 20.10.2015р.

Суд зазначає, що позивачем невірно визначена дата, з якої можливо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, входячи з умов договору та вимог ст. 530 ЦК України. Як вже наведено судом, відповідач повинен був виконати свої зобов'язання в строк по 01.09.2015р., а отже нарахування 3% річних та інфляційних втрат можливо з 02.09.2015р.

Таким чином вірним є нарахування 3% річних на суму заборгованості 2988,09 грн. за період з 02.09.2015р. по 20.10.20915р. у розмірі 19,65 грн. та інфляційних втрат на суму заборгованості 2988,09 грн. за період вересень - жовтень 2015р. у розмірі 28,99 грн.

Суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 19,65 грн. та інфляційних втрат у сумі 28,99 грн., в задоволенні решти вимог відмовляє як необґрунтовано нараховані.

На підставі ст. 49 ГПК України, враховуючи, що за подачу даного позову сплаті підлягає судовий збір у мінімальному розмірі, а також враховуючи те, що даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за можливе витрати по сплаті судового збору в повному обсязі покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Землемір-проект" (61057, м. Харків, вул. Римарська, 21-а, код 32759503) на користь державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" (61017, м. Харків, вул. Лозівська, 20, код 30590422) основну заборгованість у сумі 2988,09 грн., 3% річних у сумі 19,65 грн., інфляційні втрати в сумі 28,99 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 26.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_2