номер провадження справи 32/37/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015 Справа № 908/1176/15-г

за позовом: Прокурора Заводського району м. Запоріжжя (69067, м. Запоріжжя, вул. Л. Чайкіної, 56) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах

1) Запорізька міська рада (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 206)

2) Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69037, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, буд. 60-Б)

3) Департамент освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради (69096, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, буд. 39-Б)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Фарлеп Інвест (01011, м. Київ, пров. Кутузова, буд. 3)

про визнання договору недійсним та зобовязання звільнити орендоване нежитлове приміщення

Колегія суддів господарського суду Запорізької області у складі: головуючий суддя Колодій Н.А., судді Мірошниченко М.В., Науменко А.О.

Представники:

Від прокуратури ОСОБА_1, службове посвідчення № 026984 від 01.07.2014 р.

Від позивача 1 ОСОБА_2, довіреність № 01/02-17/00839 від 24.03.2015 р.

Від позивача 2 ОСОБА_2, довіреність № 151/01/01-10 від 24.10.2014 р.

Від позивача 3 ОСОБА_3, довіреність № 01.01.-24/60 від 18.09.2015 р.

Від відповідача не зявився

Суть спору:

До господарського суду звернувся прокурор Заводського району м. Запоріжжя в інтересах Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя та Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради, м. Запоріжжя до Приватного акціонерного товариства Фарлеп Інвест про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення № 922 від 18.04.2002 р. та зобовязати ПрАТ Фарлеп-Інвест звільнити і передати за актом приймання-передавання Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради не житлове приміщення загальною площею 11,95 кв.м., розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пров. Економічний, 5, вартістю 16852,00 грн., що перебуває на балансі Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., автоматичним розподілом справ між суддями від 24.02.2015 р., справу № 908/1176/15-г передано на розгляд судді Колодій Н.А.

Ухвалою суду від 26.02.2015 року справу прийнято до розгляду, присвоєно справі номер провадження 32/37/15, судове засідання було призначено на 08.04.2015 р.

Ухвалою суду від 08.04.2015 р., за клопотанням представника відповідача продовжено строк розгляду справи та оголошено в судовому засіданні перерву до 12.05.2015 р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Запорізької області ОСОБА_4 від 12.05.2015р., у звязку з особливою складністю даної справи, справу № 908/1176/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі трьох суддів: головуючий суддя Колодій Н.А., судді Мірошниченко М.В., Науменко А.О.

12.05.2015 р. зазначеною колегією справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 08.06.2015 р.

Ухвалою суду від 08.06.2015 р. розгляд справи відкладено на 22.07.2015 р.

В судовому засіданні 22.07.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 28.07.2015 р. для надання додаткових доказів.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Запорізької області ОСОБА_4 від 27.08.2015р., у звязку з знаходженням судді Мірошниченко М.В. у відпустці, справу № 908/1176/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі трьох суддів: головуючий суддя Колодій Н.А., судді Кагітіна Л.П., Науменко А.О.

27.08.2015 р. зазначеною колегією справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 28.09.2015 р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Запорізької області ОСОБА_4 від 28.09.2015р., у звязку з знаходженням судді Кагітіної Л.П. у відпустці, справу № 908/1176/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі трьох суддів: головуючий суддя Колодій Н.А., судді Мірошниченко М.В., Науменко А.О.

Ухвалою суду від 28.08.2015 р. зазначеною колегією справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 11.11.2015 р.

У судовому засіданні 11.11.2015 р. представник прокуратури підтримав вимоги, заявлені в інтересах Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя та Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, на підставах, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовує ст. ст. 19, 21 Конституції України, ст. ст. 20, 36-1 Закону України Про прокуратуру, ст. ст. 210, 216, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст. 208 Господарського кодексу України, ст. 63 Закону України Про освіту, ст. 44 Закону України Про загальну середню освіту.

Представник позивачів 1, 2 в судовому засіданні не підтримує заявлений в їх інтересах позов вважає, що для предявлення вимоги про визнання недійсним договору оренди № 922 від 18.04.2002 р. сплив строк позовної давності встановлений ст. 71 Цивільного кодексу УРСР.

Представник позивача 3 в судовому засіданні 11.11.2015 р. підтримав вимоги прокурора та просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засіданні 11.11.2015 р. не зявився, але проти позову заперечив, на підставах викладених у відзиві (міститься в матеріалах справи). Наполягає на письмовій заяві, яка адресована суду щодо застосування строку позовної давності в порядку статті 267 ч.4 Цивільного кодексу України.

У засіданні суду 11.11.2015 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення прокурора, позивача 1, 2, 3, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

На розгляд господарського суду передано спір про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення № 922 від 18.04.2002 р. та зобовязати ПрАТ Фарлеп-Інвест звільнити і передати за актом приймання-передавання Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради нежитлове приміщення загальною площею 11,95 кв.м., розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пров. Економічний, 5, вартістю 16852,00 грн., що перебуває на балансі Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, прокурор вказує на те, що в звязку з нецільовим використанням відповідачем спірного орендованого приміщення, порушуються вимоги норм ч. 5 ст. 63 Закону України Про освіту.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги прокурор посилається на те, що відповідно до п. 1 наказу Управління комунальної власності Запорізької міської ради від 19.02.2002 р. № 053, Товариству з обмеженою відповідальністю ЛюЗа передано в оренду частину нежитлового приміщення загальноосвітньої школи І-ІІІ ступені № 85 по провулку Економічному, 5, площею згідно з експертною оцінкою, для розміщення апаратури звязку з телефонізації, строком на 10 років.

На виконання вказаного наказу, 18.04.2002 р. між Запорізькою міською радою в особі начальника управління комунальної власності Запорізької міської ради (орендодавець), відділом освіти Заводської районної адміністрації та ТОВ ЛюЗа (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 922.

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування не житлове приміщення загальною площею 11,95 кв.м. за адресою м. Запоріжжя, пров. Економічний, 5 загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 85 на І поверсі, яке знаходиться на балансі відділу освіти Заводської районної адміністрації вартість якого визначена згідно з актом оцінки і становить за експертною оцінкою 2075,00 грн., станом на 31.01.2002 р.

Згідно п. 1.2 договору приміщення використовується орендарем на правах оренди для розміщення апаратури звязку з телефонізації.

18.04.2002 р. за актом прийому-передачі зазначене вище майно було передано відповідачу у орендне користування.

Згідно додаткової угоди до договору оренди від 29.04.2011 р. на підставі рішень Запорізької міської ради від 18.02.2011р. № 6 Про структуру виконавчих органів Запорізької міської ради, загальну чисельність апарату Запорізької міської ради та її виконавчих органів, від 06.04.2011р. № 20 Про передачу департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради окремих повноважень щодо управління об'єктами права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя сторони дійшли згоди замінити сторону в договорі оренди нежитлового приміщення, а саме орендодавця з Управління комунальної власності Запорізької міської ради та Відділ освіти Заводської районної адміністрації вибули та замінені на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та Департамент освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради.

Також, змінено назву відповідача замість ТОВ ЛюЗа на Приватне акціонерне товариство Фарлеп-Інвест, про що внесено відповідні зміни до договору шляхом підписання додаткової угоди від 20.01.2012 р.

Додатковою угодою від 06.08.2012р. до п. 3.1. та п. 3.3. розділу 3 договору орендна плата внесено зміни, а саме 3.1. орендна плата збільшилась і склала 6740,80 грн. та п. 3.3. орендна плата перераховується згідно рахунків територіального відділу освіту, молоді та спорту Заводського району управління освіти і науки департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради на розрахунковий рахунок № 4295 ГУДКУ у Запорізькій області м. Запоріжжя, МФО 813015, код ЄДРПОУ 3764443 щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. Місячна орендна плата становить 561,73 грн. х Іінфл (05) гривень згідно з додатком 3 до договору.

Відповідно до додаткової угоди від 06.08.2012 р. сторони визначили, що договір оренди є продовженим до 18.04.2022 р.

Оцінюючи подані прокуратурою докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна встановлено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 18 Закону України Про освіту визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Статтею 61 Закону України «Про освіту» встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 63 Закону України «Про освіту» об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню та використанню не за призначенням.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 29.01.2015 р., основним видом економічної діяльності ПАТ Фарлеп-Інвест є діяльність у сфері проводового електрозвязку.

Як вказує прокурор та встановлено судом, спірне орендоване нежитлове приміщення використовується ПАТ Фарлеп-Інвест для здійснення господарської діяльності та отримання прибутку.

Відповідно до ч. 2 ст.44 Закону України «Про загальну середню освіту» вимоги до матеріально-технічної бази загальноосвітніх навчальних закладів визначаються відповідними будівельними і санітарно-гігієнічними нормами і правилами.

Згідно з п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Ці норми затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001 року та розповсюджуються на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІІІ ступенів, спеціалізовані школи І, II, III ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості.

Враховуючи наведені норми законодавства, в тому числі положення абзацу 5 частини 4 статті 61 Закону України «Про освіту», згідно яких додатковими джерелами фінансування навчальних закладів, заснованих, в тому числі на комунальній власності, є також доходи від надання в оренду приміщень, суд зазначає, що оренда приміщень у них дозволяється лише у випадках, якщо об'єкт оренди використовується за цільовим призначенням - для навчально-виховного процесу.

Таким чином, судом встановлено, що спірне нежитлове приміщення використовується відповідачем не за призначенням, а саме, для розміщення апаратури звязку з телефонізації та отримання прибутку, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 63 Закону України Про освіту.

Прокурор, звертаючись із даним позовом та посилаючись на приписи ч. 1 ст. 203 ЦКУ, підставою визнання недійсним спірного договору визначив його невідповідність зазначеним приписам.

За приписами ст. 204 ЦКУ правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав передбачених законом. Підставою для визнання судом недійсності правочину за змістом ст. 215 ЦКУ є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього ж кодексу.

Відповідно до приписів ст. 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

З огляду на фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що спірний договір оренди укладено всупереч наведених приписів законодавства, оскільки передача в оренду майна, що є об'єктом освіти здійснена без урахування його призначення - для навчально-виховного процесу, освітньої діяльності. Так, з договору вбачається, що майно передане в оренду товариству для розміщення апаратури звязку з телефонізації.

Доводи відповідача, що забезпечення телекомунікаціційними послугами широкосмугового доступу до мереж Інтернет навчальних закладів (шкіл) також є складовою навчально-виховного процесу, а розміщення апаратури звязку з телефонізації на даній площі жодним чином цьому процесу не заважає, судом до уваги не приймаються, оскільки не дають належних підстав для ухилення від імперативних приписів законодавства виключно цільового використання приміщень шкіл.

За таких обставин підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним спірного договору, оскільки зміст його суперечить приписам вищезазначеного законодавства щодо недопустимості перепрофілювання або використання не за призначенням майна - об'єкта освіти та вимоги щодо звільнення товариством орендованого приміщення як правовий наслідок недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК України.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за доцільним його задовольнити, з огляду на наступне:

Як вбачається з постанови Верховного Суду України № 15/089 від 13.05.2015 по справі № 903/543/14, останній прийшов до висновку, що відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави для зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і ст.ст. 78-79 ЦК Української РСР.

За змістом ст.ст. 71, 75, 80 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки. Закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України зазначено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

У звязку з викладеним суд вважає за доцільним застосувати норми Цивільного кодексу України чинного на час розгляду справи.

Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 2 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Відповідач надав господарському суду Запорізької області заяву про застосування строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів вбачається, що за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові в зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів вбачається, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Судом встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом, прокурором було пропущено загальний строк позовної давності, протягом якого він мав право звернутися до суду, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, суд приймає заяву про застосування строку позовної давності в порядку ст. 267 ч. 4 Цивільного кодексу України.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Прокуратурою не доведено поважності причин пропуску строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, клопотання прокуратури про поновлення строку позовної давності подання позовної заяви не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного, господарський суд Запорізької області відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог прокурора Заводського району м. Запоріжжя в інтересах Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя та Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради, м. Запоріжжя до Приватного акціонерного товариства Фарлеп Інвест про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення № 922 від 18.04.2002 р. та зобовязати ПрАТ Фарлеп-Інвест звільнити і передати за актом приймання-передавання Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради не житлове приміщення загальною площею 11,95 кв.м., розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пров. Економічний, 5, вартістю 16852,00 грн., що перебуває на балансі Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради відмовити повністю.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 16 листопада 2015 р.

Головуючий Н.А. Колодій

Судді М.В. Мірошниченко

ОСОБА_5

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.