ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р. Справа № 914/1322/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Марка Р.І.

Суддів Костів Т.С.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Бішко М.І.

за участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 03.08.2015);

від третьої особи: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс б/н від 06.07.2015 року (вх. № 01-05/3139/15 від 14.07.2015р.).

на рішення господарського суду Львівської області від 19.06.2015р.

у справі № 914/1322/15, суддя Яворський Б.І.

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група, м. Київ,

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс, м. Городок Львівської області,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: не зявився;

про відшкодування шкоди в розмірі 54 010,05 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 19.06.2015р. у справі № 914/1322/15 (суддя Яворський Б.І.) повністю задоволено позов, а саме: присуджено до стягнення з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» 54 010,05 грн. страхового відшкодування та 1'827,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 19.06.2015р. у даній справі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що перебування в стані алкогольного спяніння є недостатнім для того, щоб стверджувати, що особа не керувала своїми діями. Апелянт зазначає, що ОСОБА_4 під впливом вжитого алкоголю перебував у стані, коли не в повній мірі усвідомлював значення своїх дій, тобто дана особа повинна відшкодовувати шкоду на загальних підставах згідно зі ст.. 1166 ЦК України.

В підтвердження своєї позиції скаржник покликається на вимоги норми п.2 ч.1 ст.1186 ЦК України, у відповідності до якої, якщо фізична особа, яка завдала шкоди, сама довела себе до стану, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в результаті вживання нею спиртних напоїв, наркотичних засобів, токсичних речовин тощо, шкода, завдана нею, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно автоматичного розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 14.07.2015р. справу за № 914/1322/15 розподілено до розгляду судді - доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Желік М.Б. та Костів Т.С.

10.11.2015р. розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду вносилися зміни до складу колегії суддів по розгляду даної справи. Відтак, розгляд справи здійснювався колегією суддів у складі головуючого судді Марка Р.І., суддів Костів Т.С., Гнатюк Г.М.. Зазначеному складу колегії суддів відводів не заявляли.

Ухвалою суду від 15.07.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 31.08.2015р.

В порядку ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено до 14.09.2015р. до 26.10.2015р., та до 10.11.2015р. з підстав викладених в ухвалі суду від 31.08.2015р., від 14.09.2015р., та від 26.10.2015р..

В судовому засіданні 26.10.2015р представник скаржника заявив усне клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Танк Транс».

В силу ч.1,2 ст.99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обовязки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обовязки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Розглянувши матеріали справи, беручи до уваги клопотання представника скаржника, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки рішення у даній справі може вплинути на його права або обвязки щодо однієї з сторін спору.

В судове засідання 10.11.2015 року зявився представник відповідача, підтримав свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, висловив свої міркування з питань, що виникли в процесі розгляду спору.

Позивач та третя особа явки повноважних представників у судове засідання 10.11.2015р. не забезпечили. Однак позивач надіслав на адресу суду клопотання вих. № 736 АПС від 13.10.2015р. (вх. № 01-04/6560/15 від 19.10.15) про розгляд справи без участі представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» Українська страхова группа»., відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (п.п. 3.9.1, 3.9.2) встановлено, що за змістом ст. 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки неявка представника третьої особи не перешкоджає вирішенню спору, апеляційний господарський суд вважав за необхідне справу розглянути за його відсутності за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 10.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційній скарзі, дослідивши наявні докази по справі та надавши їм належну оцінку, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 06.06.2012р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик, позивач по справі) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Авакс Проф» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2001-12-00054. Забезпеченим транспортним засобом визначено автомобіль НОМЕР_1.

08.12.2012р. на дорозі М-06 Київ-Чоп (на Будапешт через Львів, Мукачеве, Ужгород) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Land Rover» д.н.з. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5, «Вольво» д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом Kogel д.н.з. НОМЕР_4, та транспортного засобу «Мерседес бенц» з напівпричепом «Techokarez», д.н.з. НОМЕР_5, що належить ТзОВ «Танк Транс», яким керував ОСОБА_6, що підтверджується відомостями про ДТП №9121419 .

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 08.02.2013р. ОСОБА_6 визнано винним за ст.124 КпАП.

11.12.2012 р. ТзОВ «Авакс Проф» подало позивачу заяву, в якій просило виплатити страхове відшкодування шляхом перерахунку коштів на р/р 9976 ТОВ «Авакс Проф» в ПАТ «ПУМБ» МФО 334851 .

18.12.2012р. ТзОВ «Авакс Проф» сплатило ТзОВ «Вінер Автомотів» 104' 010,05 грн. за ремонт автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням №1665 від 18.12.2012 р.

25.12.2012 р. позивачем складено страховий акт № КА-2584, в якому визначено розмір страхового відшкодування у сумі 104' 010,05 грн., та передбачено, що отримувачем коштів є ТзОВ «Авакс Проф», виплата здійснюватиметься шляхом перерахування грошових коштів на рахунок в ПАТ «ПУМБ».

Позивачем перераховано страхувальнику страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №17116 від 25.12.2012 р. на суму 104' 010,05 грн.

Оскільки ОСОБА_6 є працівником ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Танк Транс», позивач відповідно до вимог ст.1172 ЦК України просить стягнути з підприємства 54' 010,05 грн. відшкодування шкоди, заподіяної ДТП.

Доказів погашення суми страхового відшкодування відповідачем не надано.

Відповідно до ст.22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частини 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначають, що джерелом підвищеної небезпеки є - діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що винний у ДТП ОСОБА_6 на час вчинення ДТП працював водієм товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс».

Згідно з ч.2 ст. 1172 ЦК України передбачено, що замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Відповідно до п.38.1 ст. 38 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ч.2 ст. 1186 ЦК України застосовується у випадках, якщо дана особа не усвідомлює значення своїх дій та (або) не може керувати ними. Самого стану спяніння не достатньо для застосування даної норми. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_6 під час ДТП не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Отже твердження апелянта, що дана особа повинна відшкодовувати шкоду на загальних підставах згідно зі ст.. 1166 ЦК України є хибним.

У пункті 6 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013р. №4 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзначається наступне: «Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК України). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у розмірі » 54 010,05 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 19.06.2015р. у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Львівської області від 19.06.2015р. у даній справі в апеляційному порядку покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 19.06.2015р. в справі за номером 914/1322/15 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» б/н від 06.07.2015 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 13.11.2015р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Костів Т.С.

Суддя Гнатюк Г.М.