РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"23" листопада 2015 р. Справа № 5/25-38

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу боржника - ОСОБА_1 акціонерного товариства "Орлея"

на ухвалу господарського суду Волинської області від 05.05.15 р.

за заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства "Орлея" про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів №5/25-1 та №5/25-2

у справі № 5/25-38 (суддя Слупко В.Л. )

за позовом Першого заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Державна інноваційна фінансово - кредитна установа в особі Рівненського регіонального відділення

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Орлея"

про звернення стягнення на заставлене майно

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2;

відповідача: ОСОБА_3;

прокуратури: ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

09.02.2007 Перший заступник прокурора Волинської області звернувся до господарського суду Волинської області в інтересах держави в особі ОСОБА_5 державної інноваційної компанії в особі Рівненського регіонального відділення з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Луцький Райагропостач" про звернення стягнення на заставлене майно відповідно до договору застави від 20.07.2001.

Рішенням господарського суду Волинської області від 13.03.2007 у справі № 5/25-38, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.09.2007 та постановою Вищого господарського суду України від 02.07.2008р., позов задоволено.

На виконання рішення господарського суду Волинської області від 13.03.2007 у справі № 5/25-38 судом першої інстанції видано накази №№ 5/25-1, 5/25-2 від 17.10.2007 для пред'явлення до примусового виконання.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 17.08.2011 у справі № 5/25-38 заяву Відкритого акціонерного товариства "Луцький Райагропостач" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Волинської області від 13.03.2007 у справі залишено без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 13.03.2007 у справі № 5/25-38 - без змін.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 19.09.2011 у справі № 5/25-38 заяву Відкритого акціонерного товариства "Луцький Райагропостач" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Волинської області від 13.03.2007 у справі залишено без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 13.03.2007 у справі № 5/25-38 - без змін.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.11.2011 у справі №5/25-38, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.02.2012, ухвалу господарського суду Волинської області від 17.08.2011 та ухвалу господарського суду Волинської області від 19.09.2011 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 24.04.2012 у справі №5/25-38, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.05.2012 та постановою Вищого господарського суду України від 08.08.2012, заяву відповідача про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню залишено без задоволення.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 09.07.2012 у справі №5/25-38, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.01.2013, відмовлено у задоволенні заяви відповідача про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню.

04.12.2013 Публічне акціонерне товариство "Орлея", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Луцький Райагропостач", звернулося до господарського суду Волинської області із заявою про визнання наказів господарського суду Волинської області №№ 5/25-1, 5/25-2 від 17.10.2007 такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 05.05.2014 у справі №5/25-38, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., судді Коломис В.В., Огороднік К.М.), відмовлено у задоволенні заяви. Постановою Вищого господарського суду від 08.10.2015р. ухвалу господарського суду Волинської області від 05.05.2014 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 у справі № 5/25-38 залишено без змін.

24.04.2015р. ПАТ"Орлея" (правонаступник ВАТ"Луцький райагропостач") вчетверте звернулося до господарського суду Волинської області із заявою про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів №5/25-1 та №5/25-2, які видані 17.10.2007р. на виконання рішення господарського суду Волинської області від 13.03.2007р. та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 17.09.2007р. у справі №5/25-38.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 05.05.2015р. у справі №5/25-38 відмовлено ПАТ "Орлея" в задоволенні заяви про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів господарського суду Волинської області від 17.10.2007р. №5/25-1 та №5/25-2.

Не погоджуючись з прийнято ухвалою суду першої інстанції від 05.05.2015р., ПАТ"Орлея" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та винести постанову, якою задоволити заяву про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів №5/25-1 та №5/25-2.

Скаржник вважає, що ухвала господарського суду є незаконною та такою, винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, за недостатньо повного з'ясовання обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору.

На підтвердження своїх вимог, скаржник вказує, зокрема, на таке:

- суд першої інстанції не брав до уваги того, що даною ухвалою решта кредиторських вимог ОСОБА_5 державної інноваційної компанії в особі Рівненського регіонального відділення за недостатністю коштів, одержаних від реалізації майна банкрута, не можуть бути задоволені і вважаються погашеними в розмірі 2 221 223,85 грн;

- у порушення конституційних принципів, суд першої інстанції позбавив заявника можливості брати участь у розгляді справи та скористатися наданими процесуальним законом правами, так як не було вчасно повідомлено про час і місце розгляду заяви, оскільки ухвалу суду від 27.04.2015 року направлено рекомендованим листом та одержано заявником 08.05.2015 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи.

З огляду на викладені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, скаржник вважає, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні заяви про визнання наказів такими, що не підлягають до виконання за відсутності на те визначених законом підстав, у звязку з чим ухвалу суду першої інстанції слід скасувати.

Від Державної інноваційної фінансово - кредитної установи в особі Рівненського регіонального відділення надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке.

Заявник неодноразово звертався до суду першої інстанції із заявами про визнання наказів такими, що не підлягають до виконання, проте за результатами здійснення судового провадження з розгляду таких заяв судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій, заявнику було відмовлено у їх задоволенні.

Крім того, в обґрунтування своєї позиції скаржник посилається на постанову Вищого господарського суду України від 08.10.2014р. у справі 5/25-38, в якій зазначено про те, що суди попередніх інстанцій правомірно встановили, що ПАТ «Орлея» не надало доказів виконання зобов'язання перед позивачем і на цей раз їх не надає.

До своєї заяви скаржник надав копію платіжного доручення №5 від 15.03.2007р. про часткову сплату кредиторських вимог ТОВ «Авгур» і не надав жодного доказу виконання ним вимог наказу №5/25-1, який передбачає звернення стягнення на заставне майно ВАТ «Луцький райагропостач».

З приводу розгляду судом першої інстанції заяви без участі представника відповідача, то процесуальний опонент скаржника зазначає, що частиною 3 статті 117 ГПК України регламентовано, що такі заяви розглядаються у 10-денний термін, а неявка стягувача чи боржника не є перешкодою для розгляду заяви. Всі сторони по справі судом були належним чином проінформовані про місце і час судового засідання.

За наведеного вище, позивач вважає, що суд першої інстанції правомірно та у встановлені терміни розглянув заяву ПАТ «Орлея» про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів № 5/25-1 та 5/25-2 від 17.10.2007р., без участі заявника, на підставі достатньої кількості матеріалів у справі, оскільки аналогічні заяви боржника з тими ж самими обставинами вже розглядались судами, за результатами чого прийнято відповідні судові рішення, а тому оскаржена ухвала є цілком законною, у звязку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

За результатами апеляційного провадження у даній справі, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 р. у справі №5/25-38 ухвалу господарського суду Волинської області від 05.05.2015 року у справі №5/25-38 залишено без змін, а апеляційну скаргу - ОСОБА_1 акціонерного товариства "Орлея" - без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 р. у справі №5/25-38 оскаржено в касаційному порядку. Так, відповідно до постанови Вищого господарського суду України касаційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства "Орлея" задоволено частково, скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 у справі № 5/25-38, справу № 5/25-38 направлено на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду.

При цьому, суд касаційної інстанції вказав на те, що суд апеляційної інстанції зазначаючи в описовій частині постанови про наведені доводи відповідача щодо неповідомлення місцевим господарським судом його про час та місце розгляду заяви, в порушення вимог ст. 105 ГПК України, не спростував та не відхилив наведених доводів відповідача. Водночас, скаржник у касаційній скарзі зазначив, що ухвалу господарського суду Волинської області від 27.04.2015 про призначення заяви до розгляду на 05.05.2015, вручена йому 08.05.2015, а повідомлення про вручення даної ухвали повернулось до суду першої інстанції 14.05.2015. За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржувану постанову у справі, суд апеляційної інстанції припустився порушення норм процесуального права, а саме не спростував та не відхилив доводів відповідача про неповідомлення його місцевим господарським судом про час і місце засідання суду.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.11.2015р. справу № 5/25-38 прийнято до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 23 листопада 2015 року.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 09.11.2015р. у справі № 5/25-38, від прокуратури та представника позивача 20 листопада 2015 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу відповідача.

Так, прокурор, на спростування доводів скаржника, вказує на те, що доводи останнього стосовно того, що зобов'язання за цим наказом припинені не внаслідок його сплати, а внаслідок припинення такого зобов'язання в силу вимог закону, не підтверджені нормами господарсько - процесуального законодавства, а є лише суб'єктивним переконанням апелянта. При цьому, заяви наведеного змісту були неодноразово предметом судового розгляду, за результатами якого суди вказували на те, що ліквідація боржника за основним договором не є підставою для визнання такими, що не підлягають виконанню наказів суду про звернення стягнення на майно за договором застави, оскільки накази суду не відносяться до зобов'язань в розумінні зобов'язального права. Окрім того, твердження скаржника про припинення зобов'язань відповідача у зв'язку з ліквідацією ТзОВ "Авгур" не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняються у зв'язку з ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншим нормативно - правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що згідно з п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» дата судового засідання, в якому вирішуватиметься питання про виправлення помилки, допущеної при оформленні або видачі наказу, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, має встановлюватись з урахуванням того, що передбачений частиною третьою статті 117 ГПК десятиденний строк визначається з наступного дня після винесення ухвали про призначення відповідного судового засідання. З огляду на зазначене, наголошує на тому, що всім сторонам по справі судом завчасно було надіслано рекомендованим листом ухвалу від 27.04.2015р., де вказувалися місце і час судового засідання. Дану ухвалу своєчасно отримали Державна інноваційна фінансово-кредитна установа у м. Києві (отримано 30.04.2015р.), Західне регіональне представництво ДІФКУ у м. Рівне (отримано 30.04.2015р.) та Прокуратура Волинської області у м. Луцьку (отримано 29.04.2015р.). У разі наявності додаткових доказів, відповідач не був позбавлений права завчасно надіслати їх до суду. Суд першої інстанції правомірно та у встановлені терміни, керуючись частиною 3 ст. 117 ГПК України, розглянув заяву ПАТ «Орлея» про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів № 5/25-1 та 5/25-2 від 17.10.2007р., без участі заявника, на підставі наявних матеріалів справи, оскільки аналогічні заяви боржника з тими ж самими обставинами вже розглядались судами, за результатами чого прийнято відповідні судові рішення, які набули чинності.

23 листопада 2015 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник скаржника підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали було порушено норми матеріального та процесуального права. Зауважує, що судом першої інстанції в порушення вимог закону розглянуто заяву боржника у порядку ст. 117 ГПК України за відсутності доказів належного повідомлення останнього про дату, час та місце судового засідання. Між тим, зазначає, що підстави для відмови у задоволенні заяви боржника відсутні, оскільки рішення, на виконання якого видано судові накзи, набрали законної сили після ліквідації боржника. З огляду на вказане, вважає, що ухвалу господарського суду Волинської області від 05.05.2015 р. у справі № 5/25-38 належить скасувати та прийняти постанову, якою задоволити заяву про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів №5/25-1 та №5/25-2.

Прокурор та представник стягувача в судовому засіданні заявили, що з доводами апелянта не погоджуються, вважають їх безпідставними, а оскаржену ухвалу такою, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. Між тим, прокурор зауважила, що ліквідація боржника не звільняє поручителя у порядку закону від виконання зобов'язання. З огляду на зазначене, просять суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задоволити частково, оскаржену ухвалу скасувати, а в задоволенні заяви боржника відмовити, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що 24.04.2015р. ПАТ"Орлея" (правонаступник ВАТ "Луцький райагропостач") вчетверте звернулося до господарського суду Волинської області із заявою про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів №5/25-1 та №5/25-2, які видані 17.10.2007р. на виконання рішення господарського суду Волинської області від 13.03.2007р. та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 17.09.2007р. по справі №5/25-38.

Отже, предметом судового розгляду у справі №5/25-38 є розгляд заяви боржника про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів №5/25-1 та №5/25-2.

Заява боржника мотивується за тих підстав, що рішення господарського суду Волинської області від 13.03.2007р. у справі №5/25-38, на підставі якого було видано накази, набуло законної сили 17.09.2007р. згідно постанови Львівського апеляційного господарського суду від 17.09.2007р. ТОВ"Авгур", за борги якого було видано оскаржувані накази, ухвалою господарського суду Волинської області від 02.07.2007р. у справі №4/79Б визнано банкрутом, а 17 липня 2007 р. проведено державну реєстрацію припинення товариства як юридичної особи. Вказує на те, що рішення суду про стягнення із заставодавця заставного майна набуло законної сили, коли заборгованості за інноваційним договором вже не було, оскільки всі зобовязання були припиненні на підставі ст.609 ЦК України. Окрім того, як зазначає боржник, платіжним дорученням №5 від 15.03.2007 року на суму 134 561,72 грн. ТОВ"Авгур" погашено заборгованість стягувачу, а за недостатністю коштів, одержаних від реалізації майна банкрута, не можуть бути задоволені і вважаються погашеними кредиторські вимоги ОСОБА_5 державної інноваційної компанії в особі Рівненського регіонального відділення в розмірі 2 221 223,85 грн. Договір застави є похідним від основного зобовязання, боржником по якому було ліквідоване 17.07.2007р. ТОВ"Авгур", то в силу положень п.1 ч.1 ст.593 та ст. 609 ЦК України припинилося зобовязання за договором застави. Про припинення зобовязань ВАТ"Луцький райагропостач" за Договором застави від 20.07.2001 р. констатував у своїй постанові Вищий господарський суд України від 10.07.2013р. у справі №5011-37/16267-2012 за позовом ПАТ"Орлея" до ОСОБА_5 державної інноваційно-фінансової кредитної установи про припинення правовідносин за договором застави від 20.07.2001р.

Оскарженою ухвалою господарського суду Волинської області від 05.05.2015р. у справі №5/25-38 відмовлено ПАТ "Орлея" в задоволенні заяви наведеного вище змісту.

Переглядаючи вищевказану ухвалу суду першої інстанції на предмет відповідності вимогам діючого законодавства, суд апеляційної інстанції зважає на таке.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 106 ГПК України окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про внесення виправлень до наказу, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно з ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Стаття 115 Господарського процесуального кодексу України визначає, що рішення господарського суду, які набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили. Накази про стягнення судового збору надсилаються до місцевих органів державної податкової служби.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, в тому числі наказів господарських судів.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви господарський суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за наказом, а також витребувати наказ.

Згідно з п. 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті: якщо його видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Досліджуючи питання щодо наявності визначених законом підстав для задоволення заяви боржника у порядку ст. 117 ГПК України, колегія суддів ураховує, що наявними в матеріалах справи доказами стверджується той факт, що скаржник неодноразово звертався до суду із заявами наведеного змісту.

При цьому, з Єдиного державного реєстру судових рішень України, бази даних «Діловодство спеціалізованого суду», матеріалів справи № 5/25-38 колегія суддів суду апеляційної інстанції встановила, що ухвалою господарського суду Волинської області від 24.04.2012 року заяву ВАТЛуцький райагропостач про визнання наказів №5/25-1 та №5/25-2 від 17.10.2007 року такими, що не підлягають виконанню, залишено без задоволення. Зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін за результатами апеляційного та касаційного провадження. В той же час, судами було звернуто увагу на ту обставину, що право стягувана (позивача) на звернення стягнення на майно відповідача підтверджено судовими рішеннями та наказами на їх виконання. Водночас, ст. 26 Закону України "Про заставу" передбачає єдиною підставою для припинення звернення на заставне майно - виконання основної вимоги.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 09.07.2012 року у справі №5/25-38, залишеною без змін відповідно до постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 22.01.2013 року у справі №5/25-38, відмовлено у задоволенні заяви Відкритого акціонерного товариства Луцький райагропостач про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню, яку було подано 08.05.2012р. Наведені судові рішення є чинними. Між тим, суд апеляційної інстанції зауважив, що обставини припинення зобов'язання майнового поручителя ВАТ "Луцький райагропостач" внаслідок банкрутства ТОВ "Авгур", про які зазначає скаржник як про підставу для визнання наказів такими, що не підлягають виконанню, вже були досліджені господарськими судами всіх інстанцій, і висновки судів не можуть бути переоцінені в даному апеляційному провадженні. При цьому колегією суддів звертається увага, що відповідно до преамбули та статті б параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що основним елементом верховенства права є принцип правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В подальшому, 04.12.2013р. боржник повторно звернувся із заявою про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню, проте, у її задоволенні відмовлено відповідно до ухвали господарського суду Волинської області від 05.05.2014 року у справі №5/25-38, залишеної без змін за результатами апеляційного та касаційного провадження.

З'ясовуючи доводи заявника на предмет обгрунотованості та відповідності вимогам Закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги висновки Вищого господарського суду України, відображені у постанові від 08.08.2012 р. у справі № 5/25-38, згідно з якими частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно з ч. 2 ст. 543 Цивільного кодексу України кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 № 8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій встановивши, що ВАТ "Луцький райагропостач" не надало доказів виконання зобов'язання перед позивачем, дійшли правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню.

Відтак, доводи заявника, за яких мотивуються вимоги щодо визнання наказів такими, що не підлягають виконанню, були предметом неодноразового дослідження в судовому порядку, за результатами чого не віднайшли свого підтвердження та були визнані судами як безпідставні.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що платіжним дорученням №5 від 15.03.07р. стверджується лише факт часткової сплати кредиторських вимог ТОВ Авгур, натомість факт виконання боржником - ПАТ "Орлея" (правонаступник ВАТ Луцький райагропостач) вимог наказу №5/25-1, який передбачає звернення стягнення на заставне майно ВАТ Луцький райагропостач, залишається недоведеним.

Також колегія суддів зауважує, що позов про звернення стягнення на заставлене майно ВАТ "Луцький райагропостач" по договору застави від 20.07.2001р. (справа № 5/25-38) подано до визнання ТОВ Авгур банкрутом. Відтак, рішення господарського суду Волинської області від 13.03.2007р. про звернення стягнення на заставлене майно винесено, а відповідні судові накази № 5/25-1, № 5/25-2 від 17.10.2007р. видано до припинення вказаної юридичної особи.

Більше того, встановлені факти у даній справі свідчать про недобросовісне користування боржником своїми процесуальними правами, оскільки з моменту прийняття у 2007 році рішення у справі № 5/25-38 по даний час ВАТ "Луцький райагропостач" неодноразово намагався переглянути дане рішення за нововиявленими обставинами. Так, ухвалою господарського суду Волинської області від 19.09.2011р. у справі № 5/25-38 відмовлено ВАТ "Луцький райагропостач" в перегляді за нововиявленими обставинами вищевказаного рішення та встановлено, що рішення суду по справі № 5/25-38 про звернення стягнення на предмет застави по договору від 20.07.2001р. винесено судом 13.03.2007р., а фірму "Авгур" виключено з ЄДРПОУ - 17.07.07р. - через чотири місяці після винесення судом рішення. Ухвала залишена в силі за результатами апеляційного та касаційного провадження.

Між тим, щодо встановлення підстав для задоволення заяви боржника у порядку ст. 117 ГПК України, варто відзначити, що за результатами здійснення судового провадження у даній справі судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій з приводу розгляду заяви наведеного змісту, у відповідних судових рішеннях, які набрали законної сили, було відзначено, що припинення боргових зобовязань за кредитним договором з ТзОВ «Авгур» у звязку із його ліквідацією не є підставою для припинення зобов'язань ВАТ Луцький райагропостач (правонаступник - ПАТ "Орлея") за договором застави.

Наведені висновки на спростування доводів апеляційної скарги щодо встановлення підстав для задоволення заяви про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню, зазначені і в постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 р. у справі №5/25-38, відповідно до якої ухвалу господарського суду Волинської області від 05.05.2015 року у справі №5/25-38 залишено без змін.

Зазначену постанову суду апеляційної інстанції скасовано за результатами касаційного провадження з наступним направленням справи на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду. При цьому, Вищий господарський суд України у постанові від 21.10.2015 р. у даній справі вказав як підставу для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції лише ту обставину, що суд апеляційної інстанції, зазначаючи в описовій частині постанови про доводи відповідача щодо неповідомлення місцевим господарським судом його про час та місце розгляду заяви, в порушення вимог ст. 105 ГПК України, не спростував та не відхилив наведених доводів відповідача.

Відтак, висновки суду апеляційної інстанції щодо встановлення підстав для відмови у задоволенні заяви боржника у порядку ст. 117 ГПК України, що віднайшли своє відображення у постанові РАГС від 04.06.2015р. у справі №5/25-38, є такими, що відповідають фактичним обставинам справи із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції не встановила правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 акціонерного товариства "Орлея" (вх. № 01-70/13/15) від 24.04.2015р. про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів господарського суду Волинської області від 17.10.2007р. №5/25-1 та №5/25-2.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-7 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Нормою, визначеною ч. 1 ст. 111-12 ГПК України, передбачено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

За таких умов, на виконання вказівок суду касаційної інстанції, апеляційний господарський суд з приводу доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо невчасного повідомлення відповідача про розгляд його заяви у порядку ст. 117 ГПК України та, як наслідок, здійснення її розгляду за відсутності представника останнього, то колегія суддів зважає на таке.

Статтею 117 ГПК України унормовано, що господарський суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Аналіз наведеної вище норми процесуального Закону свідчить про те, що норма ГПК України містить застереження, за якого розгляд заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, здійснюється лише за умови повідомлення стягувача та боржника про час та місце судового засідання. При цьому, вказівка у Законі на те, що неявка стягувача та боржника у судове зсідання не є перешкодою для розгляду заяви, не позбавляє суду обов'язку вжити заходів щодо належного повідомлення стягувача та боржника про судове засідання та не надає права здійснювати розгляд такої заяви за відсутності доказів належного повідомлення останніх.

Згідно з п. 2.6.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013, повідомлення з відміткою про вручення процесуальних документів адресатові долучаються до матеріалів справи.

За привилами, визначеними ст. 87 ГПК України, повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Відповідно до п. п. 3.9, 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду (пункт 2 частини другої статті 11110 ГПК). Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Натомість у порушення наведених вище норм процесуального Закону та роз'яснень ВГСУ, в матеріалах справи відсутні докази належного та завчасного повідомлення боржника про час та місце судового засідання, в якому відбудеться розгляд заяви про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню.

При цьому, як убачається з матеріалів справи, у справі наявні докази належного повідомлення лише стягувача, якому, згідно з повідомленнями про вручення поштового відправлення, копію ухвали суду першої інстанції від 27.04.2015р. у справі № 5/25-38 було вручено 30 квітня 2015 року (Т. 16, а.с. 217-218). Тоді як боржник отримав копію означеної ухвали лише 8 травня 2015 року, а повідомлення про вручення даної ухвали повернулось до суду першої інстанції 14.05.2015р., що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (Т.16, а.с. 234).

Відтак, суд першої інстанції не врахував відсутності доказів щодо належного повідомлення боржника про час та місце судового засідання, у зв'язку з чим у порушення вимог процесуального Закону здійснив розгляд заяви у порядку ст. 117 ГПК України за відсутності боржника та доказів його належного повідомлення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

За таких підстав, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить задоволити частково, а ухвалу господарського суду Волинської області від 05.05.2015 року у справі №5/25-38 - скасувати, в задоволенні заяви боржника заяви про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів господарського суду Волинської області від 17.10.2007р. №5/25-1 та №5/25-2 відмовити.

Також колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що у вступній частині ухвали господарського суду Волинської області від 05.05.2015 р. у справі № 5/25-38 суд зазначив назву позивача (стягувача) як ОСОБА_5 державна інноваційна компанія в особі Рівненського регіонального відділення, а назву відповідача (боржника) - як ОСОБА_6 акціонерне товариство Луцький райагропостач.

При цьому, з матеріалів справи суд апеляційної інстанції встановив, що у постанові РАГС від 22.01.2013р. у даній справі, яка є чинною, суд з урахуванням ст. 95 ЦК України та Положення про Рівненське регіональне відділення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи (Т.11, а.с.54-56), зазначив, що Рівненське регіональне відділення є відокремленим підрозділом Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, не є юридичною особою, діє від імені та в інтересах Установи на підставі Положення. Відповідно до п.3.1 Положення відділення має право за дорученням Дирекції Установи представляти інтереси Установи в судах, виступати позивачем та відповідачем у суді. Державна інноваційна фінансово-кредитна установа є правонаступником ОСОБА_5 державної інноваційної компанії відповідно до постанови КМУ від 13.04.2000 р. № 654, що було встановлено судами у даній справі та у справі № 5004/2261/11 за позовом ВАТ "Луцький райагропостач" до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про визнання недійсним договору застави від 20.07.2001 р.

В абз. 2 п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відособлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.

Відтак, назва сторони (стягувача) у даній справі змінилася, а тому правильним є зазначати назву позивача (стягувача) як Державна інноваційна фінансово - кредитна установа в особі Рівненського регіонального відділення.

Окрім того, відповідно до постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 22.01.2013 року у справі №5/25-38 замінено відповідача ОСОБА_6 акціонерне товариство «Луцький райагропостач» правонаступником ОСОБА_1 акціонерним товариством "Орлея".

З огляду на наведене, суд першої інстанції допустив помилку при зазначенні назв стягувача та боржника у вступній частині оскарженої ухвали, а тому в силу дії ст. 89 ГПК України суд не позбавлений права за своєю ініціативою виправити допущені в ухвалі описки.

За таких умов, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити назву позивача: "ОСОБА_5 державна інноваційна компанія в особі Рівненського регіонального відділення" на назву: "Державна інноваційна фінансово-кредитна установа в особі Рівненського регіонального відділення".

Керуючись ст. ст. 86, 99, 101, 103-106, 117 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Змінити назву позивача ОСОБА_5 державна інноваційна компанія в особі Рівненського регіонального відділення на Державна інноваційна фінансово-кредитна установа в особі Рівненського регіонального відділення.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства "Орлея" задоволити частково.

3. Ухвалу господарського Волинської області від 05.05.2015 року у справі №5/25-38 скасувати.

4. В задоволенні заяви ОСОБА_1 акціонерного товариства "Орлея" (вх. № 01-70/13/15) від 24.04.2015р. про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів господарського суду Волинської області від 17.10.2007р. №5/25-1 та №5/25-2 - відмовити.

5. Справу №5/25-38 повернути в господарський суд Волинської області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.