ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р. Справа № 5015/4737/12

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Новороздільського міського центру зайнятості м. Новий Розділ Львівської області

на ухвалу господарського суду Львівської області від 21.09.2015 р.

на дії та постанови органу державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області

у справі № 5015/4737/12

за позовом: приватного акціонерного товариства Будівельне управління 62 м.Новий Розділ Львівської області

до відповідача: Новороздільського міського центру зайнятості м. Новий Розділ Львівської області

про стягнення 58 517, 70 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявились;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №1552/09 від 28.10.15 р.;

від ДВС: ОСОБА_3 - за довіреність № 09.1-45/В9 від 19.09.2015 р.;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Львівської області від 21.09.2015 р. (суддя Ю.О. Сухович) у задоволенні заяви Новороздільського міського центру зайнятості на дії та постанови органу державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області від 07.08.2015 р. про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 6 002, 54 грн. та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 72, 66 грн. відмовлено. У задоволенні заяви Новороздільського міського центру зайнятості про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що боржником не подано доказів того, що на момент проведення виконавчих дій до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від відповідача надходила інформація щодо повного чи часткового виконання вимог виконавчого документа, пояснення з приводу невиконання судового рішення, повідомлення про обставини, що зумовлюють відкладення виконавчих дій, обовязкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки, зміну способу і порядку виконання рішення. В частині відмови у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову, то рішення обґрунтоване відсутністю поданих належних доказів заявником, які можуть бути підставою для вжиття забезпечення позову.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким скаргу відповідача задовольнити. В своїй апеляційній скарзі апелянт стверджує, що постанови від 07.08.2015р. ВП №47740277 про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій є незаконними, а дії державного виконавця протиправними з огляду на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.06.2015р. була отримана боржником з порушенням терміну для добровільного виконання рішення суду. Порушення державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо надсилання документів виконавчого провадження призвело до порушення прав боржника та позбавило його можливості скористатися своїм правом на добровільне виконання рішення суду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що незважаючи на задоволення скарги відповідача щодо визнання незаконними дій виконавчої служби з несвоєчасного надсилання йому постанови від 08.06.2015 р. про відкриття виконавчого провадження, така постанова не була скасована. А тому боржник не був звільнений від подальшого виконання рішення суду.

Учасники в судове засідання не зявились, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були належним чином повідомлені.

Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними в справі документами, враховуючи положення ст.75 ГПК України.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено Львівським апеляційним господарським судом, постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 08.06.2015р. відкрито виконавче провадження №47740277 з виконання наказу господарського суду від 27.08.2014р. у справі 5015/4737/12. Боржнику надано строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження для самостійного виконання рішення.

Ухвалою суду від 25.08.2015р. було визнано незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо несвоєчасного надсилання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.06.2015р. №47740277, яка отримана боржником 16.06.2015р. та зареєстрована як вхідна кореспонденція 17.06.2015р.

В подальшому, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 07.08.2015 р. винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 72,66 грн., згідно якої, при проведенні виконавчих дій понесено витрати у розмірі 72,66 грн. , а саме: реєстрація ВП у ЄДРВП 12,72 грн., папір формату А-4 3,40 грн., заповнення журналу вхідної кореспонденції 1,70 грн., заповнення журналу вихідної кореспонденції - 1,70 грн., заправка картриджів 2,60 грн., відправка кореспонденції із повідомленням про вручення 22,80 грн., відправка поштової кореспонденції (простий лист) -23,04 грн., конверт С-6 3,50 грн., принтерне виготовлення документів 1,20 грн.

Окрім цього, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 07.08.2015 р. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 6002, 54 грн.

При прийнятті постанови судова колегія виходила з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно ч.2 ст.25, ч.1 ст.27, ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника у строк до п"ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягнення з боржника виконавчого збору і витрат, пов"язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на вищевикладене, випливає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем незалежно від вчинення заходів примусового виконання, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Необхідно також зазначити, що незважаючи на те, що ухвалою суду від 25.08.2015р. було визнано незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо несвоєчасного надсилання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.06.2015р. №47740277, яка отримана боржником 16.06.2015р. та зареєстрована як вхідна кореспонденція 17.06.2015р., останнім не вживались жодні заходи щодо виконання рішення суду у період між отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження та винесенням державним виконавчем оскаржуваних постанов. Вказані постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій винесені державним виконавцем 07.08.2015р., тобто не на наступний день після закінчення строку визначеного у постанові про відкриття виконавчого провадження, а по спливу значного строку. Відтак, у боржника було достатньо часу для добровільного виконання рішення з 17.06.2015р. по 06.08.2015р.

Судова колегія звертає увагу також на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.12, ч.6,7 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, боржником не подано доказів того, що на момент проведення виконавчих дій до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від боржника надходила інформація щодо повного чи часткового виконання вимог виконавчого документа, пояснення з приводу невиконання судового рішення, повідомлення про обставини, що зумовлюють відкладення виконавчих дій, обовязкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки, зміну способу і порядку виконання рішення.

Судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що факт оскарження дій державного виконавця щодо несвоєчасного надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження та прийняття у звязку з цим ухвали суду від 25.08.2015р., жодним чином не позбавляє боржника обовязку виконувати судове рішення.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що державний виконавець прийнявши спірні постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій жодним чином не порушив права та законні інтереси боржника, у звязку з чим подана скарга до задоволення не підлягає.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно ст.ст. 66, 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Одним із заходів до забезпечення позову є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Обовязок доказування наявності обґрунтованих підстав для забезпечення позову покладається на особу, яка звернулась із вказаною заявою, у даному випадку обовязок доказування наявності підстав для забезпечення позову покладається на скаржника.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Однак, скаржником не було надано суду належних доказів, які можуть бути підставою для забезпечення позову. Разом з тим, саме лише припущення про можливість блокування державним виконавцем рахунків центру зайнятості, що може призвести до порушення його роботи, зокрема в частині виплати матеріального забезпечення особам з числа безробітних громадян та виплати заробітної плати працівникам, не є підставою для вжиття заходів до забезпечення позову.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування заходів до забезпечення позову та задоволення заяви у цій частині.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що ухвала прийнята із дотриманням норм чинного законодавства та відповідно до обставин справи, тому підстав для її зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106, 112-2 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Львівської області від 21.09.2015 р. у справі

№5015/4737/12 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20.11.2015 р.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Галушко Н.А.

ОСОБА_1