ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2015 року Справа № 915/1597/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Дельта Банк, вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133 () в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ Дельта Банк ОСОБА_2, вул. Дружби народів, 38, м. Київ, 01104

до відповідача ОСОБА_3 підприємства АСВ, вул. Московська, 31, к. 7, м. Миколаїв, 54001 ()

до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю ІНКА МИКОЛАЇВ, вул. Московська, 31, к. 1, м. Миколаїв, 54001 ()

про стягнення заборгованості за кредитним договором № НКЛ-2003281 від 15.11.2011 року в розмірі 1 140 739, 32 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_5, довіреність від 16.10.2015 року;

від відповідача ПП АСВ: ОСОБА_6, довіреність від 15.09.2015 року;

від відповідача ОСОБА_7 ІНКА МИКОЛАЇВ: представник не з'явився.

Публічне акціонерне товариство Дельта Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ Дельта Банк ОСОБА_2 звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_3 підприємства АСВ та відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю ІНКА МИКОЛАЇВ про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № НКЛ-2003281 від 15.11.2011 року в розмірі 1 140 739, 32 грн., яка складається з: 232 026, 64 грн. - суми заборгованості за кредитом простроченої; 40 793, 72 грн. розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту; 158, 91 грн. розміру пені за несвоєчасне погашення процентів; 3 835, 67 грн. суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту; 21, 00 грн. - суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів; 863 903, 38 грн. - штрафу відповідно до п. 4.2 кредитного договору.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.09.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 16.09.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 16.09.2015 року у звязку з неявкою представника відповідача ОСОБА_7 ІНКА МИКОЛАЇВ розгляд справи було відкладено на 06.10.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 06.10.2015 року у звязку з неявкою представника відповідача ОСОБА_7 ІНКА МИКОЛАЇВ та необхідністю витребування у позивача нових доказів розгляд справи було відкладено на 28.10.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28.10.2015 року у звязку з неявкою представника відповідача ОСОБА_7 ІНКА МИКОЛАЇВ та неподанням позивачем витребуваних судом доказів строк розгляду справи продовжено на 15 днів та відкладено розгляд справи на 11.11.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.11.2015 року у звязку з неявкою представника відповідача ОСОБА_7 ІНКА МИКОЛАЇВ та неподанням позивачем витребуваних судом доказів відкладено розгляд справи на 13.11.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.11.2015 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України залишено позов без розгляду в частині стягнення 863 903, 38 грн. - штрафу відповідно до п. 4.2 кредитного договору.

В судовому засіданні 13.11.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

10.11.15 року до господарського суду Миколаївської області від відповідача ОСОБА_7 ІНКА МИКОЛАЇВ надійшло клопотання про зупинення розгляду справи (арк. 123), в якому останній просив суд зупинити розгляд даної справи № 915/1597/15 в господарському суді Миколаївської області до набрання чинності рішення по справі № 910/28595/15, яка розглядається в господарському суді м. Києва.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.11.2015 року розгляд клопотання судом було відкладено до наступного судового засідання, у зв'язку з неподанням доказів на його підтвердження.

Розглянувши в судовому засіданні 13.11.2015 року подане клопотання, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами.

Відповідачем ОСОБА_7 ІНКА МИКОЛАЇВ» в порушення ст. 33, 79 ГПК України не подано суду жодних доказів на підтвердження клопотання, а саме: копії позовної заяви з відміткою суду про прийняття, копії ухвали про порушення провадження у справі тощо, що унеможливлює перевірку та встановлення судом як самого факту наявності в провадженні іншого суду справи, так і факту яким чином є повязаними справи, на які посилається відповідач, та в чому полягає неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої. Станом на 13.11.2015 року інформація про наявність в провадженні господарського суду м. Києва справи № 910/28595/15 в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі судом відмовлено.

Представник позивача в судовому засіданні 13.11.2015 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. По суті спору представник позивача матеріалами справи не володів, не зміг пояснити суду підстав та періодів нарахування заборгованості та штрафних санкцій, підстав стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_7 ІНКА МИКОЛАЇВ, в умовах договорів не орієнтувався. Поважних причин невиконання ухвал суду не пояснив суду.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначено наступне.

15.11.2011 року між АТ Дельта Банк та ПП АСВ був укладений кредитний договір № НКЛ-2003281 з наступними змінами та додатками до нього.

Відповідно до п. 1.1.3 кредитного договору позичальнику надаються кредитні кошти з максимальним невідновлювальним лімітом заборгованості в сумі 2 399 731, 62 грн. зі сплатою 12 % річних за користування кредитом.

Додатковою угодою № 4 до кредитного договору сторони погодили, що кінцевий строк погашення кредиту 28.12.2012 року.

На підставі п. 3.3, п. 4.2, п. 4.3 кредитного договору банком нараховано пеню за несвоєчасне повернення кредиту та процентів, суму 3 % річних та штраф.

В якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору між АТ Дельта Банк та ОСОБА_7 «ІНКА МИКОЛАЇВ» був укладений договір поруки № НКЛ-2003281/Пор/3 від 15.11.2011 року зі змінами та доповненнями до нього.

Відповідно до п. 4.1 договору поруки поручитель взяв на себе зобовязання перед банком відповідати в повному обсязі по зобовязаннях позичальника, які виникають з кредитного договору.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 525, 526, 530, 543, 553, 554, 611, 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 193, 231 ЦК України та умовами кредитного договору, а також договору поруки.

Представник відповідача ПП «АСВ» в судовому засіданні 13.11.2015 року позовні вимоги заперечив з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позов (арк. 66-76), та просив суд в позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив наступне.

Позивачем жодним чином не зазначено, що кредитні правовідносини, які виникли із кредитного договору, нерозривно повязані з будівництвом житлового будинку, управителем якого є безпосередньо позивач.

Невиконання обовязків управителя, яким є позивач, а саме неприйняття мір та належного контролю за дотриманням договорів бронювання обєктів інвестування довірителями у визначений строк призвели до того факту, що погашення визначеної кредитної заборгованості не відбулось у визначені строки у звязку із тим, що управитель не прийняв жодних мір по стягненню або відкріпленню обєктів інвестування, вважаючи неможливість притягнення до відповідальності позивача за неналежне виконання зобовязань управителя та нарахування штрафних санкції за кредитним договором на відповідача 1.

Тобто, невиконання позивачем, як управителем, своїх обовязків призвело до непогашення кредитної заборгованості у визначені строки.

Позивачем нараховано штраф без жодних пояснень про порушення та їх строки, не подано жодних доказів на їх підтвердження, що унеможливлює перевірку відповідачем підстав нарахування штрафу.

Жодних пояснень у звязку із чим нарахування відсотків (згідно першої таблиці розрахунку) було зупинено саме з 10.10.2013 року, враховуючи, що строк кінцевого погашення кредитної заборгованості (згідно позовної заяви) позивачем визначено 28.12.2012 року.

Позивачем неправильно нараховано пеню (неправильно визначено строки).

Відповідач ПП «АСВ» просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу. Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_7 ІНКА МИКОЛАЇВ в жодне судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Керуючись п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року з останніми змінами № 18, суд дійшов висновку про вчинення усіх заходів щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце судових засідань.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем подано суду письмовий відзив на позов (арк. 116-120). В обґрунтування заперечень відповідачем ОСОБА_7 ІНКА МИКОЛАЇВ зазначено наступне.

Згідно розрахунку заборгованості (таблиця 1) позичальник почав порушувати умови кредитного договору зі сплати нарахованих відсотків, починаючи з листопада 2012 року, а враховуючи наступну сплату лише в жовтні 2013 року все це свідчить про той факт, що згідно п. 4.3 кредитного договору у звязку із частковим невиконанням кредитного договору кредитування було зупинено, а на 46 календарний день настав строк повного виконання кредитних зобовязань позичальником, що автоматично спричинило зміну відповідних строків.

Тобто, остання сплата відсотків була в листопаді 2012 року, а наступна вже в жовтні 2013 року, тобто зі спливом 45 календарних днів на 46 день настав строк повного дострокового виконання зобовязання чим було змінено визначену кінцеву дату повернення кредитних коштів визначену, як 28.12.2012 року. Чітку дату можливо встановити при сумісному аналізі виписок із рахунку та даного розрахунку заборгованості.

Додатковим підтвердженням невиконання умов кредитного договору у цей період є факт нарахування підвищеної відсоткової ставки за визначений період в розмірі 17 відсотків замість двадцяти.

Додатковим підтвердженням зупинення кредитування, невиконання зобовязань позичальником, настання строку дострокового повернення кредиту в повному обсязі та тривалого періоду невиконання кредитних зобовязань позичальника є і той факт, що позивач - кредитор скористався своїм правом зупинення нарахування відсотків тощо, як це визначено в п. 3.2.7 кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таке твердження неодноразово підтверджувалось висновками у постановах Верховного суду України (постанова від 21.10.2015 року) та правової позиції по справі № 6-2003цс15.

Позивач проігнорував дотримання вимог та періодів нарахування штрафу і пені (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідач стверджує, що неспівпадіння між розрахунком заборгованості та виписками з рахунків підтверджують факт недоведеності чіткого розміру існуючої заборгованості; неспівпадіння між наданими позивачем доказами унеможливили встановлення дати настання дострокового повного виконання зобовязання боржником-відповідачем 1; нарахування штрафів та пені в порушення вимог чинного законодавства України в частині строків; ненадання доказів про наявність і існування порушень, за які було стягнуто та нараховано штраф; у звязку із неотриманням жодної вимоги на адресу відповідача 2, як поручителя, відповідач 2 не порушив строки виконання відповідної вимоги що призвело до набуття у позивача права стягнення в солідарному порядку із відповідачем 1- боржником.

Просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог по стягненню штрафу та пені. Відмовити в задоволенні позовних вимог в стягненні заборгованості в розмірі 1 140 739, 32 грн.

У звязку із недоведеністю розміру фактичної заборгованості та вірності нарахування трьох відсотків річних відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Дельта банк» в солідарному порядку до ПП «АСВ» та ОСОБА_7 «Інка-Миколаїв» в повному обсязі.

Заперечення обґрунтовані положеннями ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України та умовами договорів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

15.11.2011 року між АТ «Дельта банк» (надалі «кредитор») та ПП «АСВ» (надалі «позичальник») був укладений Договір кредитної лінії № НКЛ-2003281 (арк. 11-16).

В подальшому до даного договору сторонами вносились зміни, про що укладались відповідні Договора про внесення змін та доповнень № 1 від 11.07.2012 року, № 2 від 14.09.2012 року, № 3 від 12.10.2012 року, № 4 від 26.12.2012 року (арк. 17-20).

Договір та договори про внесення змін підписано сторонами та скріплено печатками.

Відповідно до п. 8.3 Договору цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань за цим договором.

Доказів розірвання чи визнання недійсними вищевказаних договорів суду не подано.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договорів виникли зобовязальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами Договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору кредитор зобовязується надавати позичальнику грошові кошти (надалі за текстом «кредит»), у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до п. 1.1.1 Договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень № 4) надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (надалі за текстом кожна частина окремо «транш», а у сукупності «транші»), на умовах, визначених цим договором, в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 2 399 731, 62 грн. (два мільйони триста девяносто девять тисяч сімсот тридцять одна гривня 62 копійки), зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 12 % (дванадцять процентів) річних, в порядку, визначеному цим договором, та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше « 28» грудня 2012 року на умовах, визначених цим договором та додатковими договорами до нього.

Відповідно до п. 1.1.2 Договору погашення заборгованості по кредиту здійснюється не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості, вказаного в п. 1.1.1 цього договору.

Відповідно до п. 1.1.4 Договору у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено в п. 1.1.1 цього договору, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за цим договором збільшується на 5 (пять) процентних пункти та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін за цим договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) встановленим для погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим договором. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому договору не потребує додаткового погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору кредит (транші) надається позичальнику на наступні цілі: поповнення обігових коштів.

Відповідно до п. 2.1 Договору видача кредиту на цілі, визначені п. 1.2 цього договору, проводиться з позичкового рахунку № ______ в АТ «Дельта Банк», МФО 380236 на поточний рахунок позичальника в гривні № 3281 відкритий в АТ «Дельта Банк», МФО 380236, згідно письмових заяв позичальника, протягом 2 (двох) робочих днів з дня отримання письмової заяви позивальника.

Відповідно до п. 2.2 Договору моментом (днем) надання кредиту (траншу) вважається день надання кредиту (траншу) з позичкового рахунку позичальника в повній або частковій (транш) сумі кредиту.

Відповідно до п. 2.3 Договору моментом (днем) повернення кредиту (траншу) вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту (траншу), процентів та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору.

Відповідно до п. 2.6 Договору нарахування процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем) в період (28-29-30-31/365). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (траншу).

Відповідно до п. 2.7, п. 2.7.1, п. 2.7.2 Договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень № 4) сплата процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) в наступному порядку:

- проценти, нараховані до « 30» листопада 2012 року (включно), сплачується щомісячно, не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти в сумі 500, 00 грн. (пятсот) гривень 00 копійок, на рахунок № 8101 в АТ «Дельта Банк», МФО 380236;

- проценти, нараховані та не сплачені, сплачуються не пізніше останнього дня строку користування кредитом, в повній сумі на рахунок № 8101 в АТ «Дельта Банк», МФО 380236.

Відповідно до п. 3.3.4, п. 3.3.5 Договору позичальник зобовязаний протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за їх використання в порядку, визначеному цим договором; повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора, та можливих штрафних санкцій, у терміни, визначені цим договором.

Відповідно до п. 4.3 Договору у випадку невиконання позичальником зобовязань, визначених п. 3.3 договору, протягом більше 45 (сорока пяти) календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання цим договором, на сорок шостий календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобовязаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за цим договором дія цього договору припиняється. Виконання позичальником даного обовязку не потребує від кредитора надіслання жодних попередніх письмових повідомлень та/або вимог до позичальника.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов кредитного договору банком було виконано взяті на себе зобов'язання щодо надання кредитних коштів та надано позичальнику ПП «АСВ» кредит в сумі 2 399 731, 62 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 41056469 від 16.11.2011 року, випискою про рух коштів по рахунку за період з 15.11.2011 року по 22.10.2015 року, детальним розрахунком позивача (арк. 10, 99-100).

Відповідачем частково погашено заборгованість за кредитом в розмірі 2 167 704, 98 грн., що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку за період з 15.11.2011 року по 22.10.2015 року, детальним розрахунком позивача (арк. 10, 99-100).

На виконання умов кредитного договору за користування кредитними коштами банком нараховано відповідачу проценти, розмір яких за період з 16.11.2011 року по 25.03.2015 року становив 306 767, 24 грн., що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку за період з 15.11.2011 року по 22.10.2015 року, детальним розрахунком позивача (арк. 10, 101-106).

Судом встановлено, що банком при нарахуванні відсотків за користування кредитом, починаючи з 29.12.2012 року (наступний день після настання кінцевого строку повернення кредиту), правомірно відповідно до п. 1.1.4 кредитного договору збільшено процентну ставку на 5 (пять) процентних пунктів.

Позичальниким в повному обсязі оплачено відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 306 767, 24 грн., що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку за період з 15.11.2011 року по 22.10.2015 року, детальним розрахунком позивача (арк. 10, 101-106).

Щодо посилань відповідача ОСОБА_7 «ІНКА МИКОЛАЇВ» на п. 4.3 Договору як на підставу для дострокового настання строку повернення кредиту у звязку з порушенням ПП «АСВ» строків внесення платежів з відсотків, то слід зазначити наступне.

Як вбачається з детального розрахунку заборгованості відповідачем ПП «АСВ» відповідно до п. 2.7.1, п. 2.7.2 Договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень № 4) щомісячно, починаючи з листопада 2011 року по листопад 2012 року сплачувались відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 500 грн., тобто відсутнє порушення, яке тривало б більше 45 днів. А відповідно до п. 1.1.1 кредитного договору 28.12.2012 року настав строк повернення кредитних коштів та строк сплати остаточної суми відсотків за користування ним. Таким чином, відсутні підстави стверджувати про настання дострокового строку погашення кредитної заборгованості відповідно до п. 4.3 кредитного договору. Інших порушень, які б давали підстави для застосування судом п. 4.3 кредитного договору, відповідачем ОСОБА_7 «ІНКА МИКОЛАЇВ» суду не наведено.

Отже, свої зобовязання за кредитним договором відповідач ПП «АСВ» (позичальник) належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на день розгляду справи утворилась заборгованість в розмірі 232 026, 64 грн.

Станом на день розгляду справи факту наявності вказаної заборгованості не спростовано, як і не подано суду доказів оплати боргу в розмірі 232 026, 64 грн.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Позивачем нараховано відповідачу: 40 793, 72 грн. пені за прострочку платежів з повернення основної суми кредиту (тіла кредиту), а саме: починаючи з 24.09.2014 року по 06.11.2014 року на суму 327 630, 66 грн.; починаючи з 07.11.2014 року по 25.03.2015 року на суму 232 026, 64 грн. Крім того, позивачем нараховано 158, 91 грн. пені за прострочку платежів з оплати відсотків за користування кредитом, а саме: починаючи з 08.05.2014 року по 06.11.2014 року на суму 1 395, 98 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року № 14 щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п. 1.12 вищевказаної Постанови з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Дослідивши подані матеріали, судом встановлено, що відповідно до п. 1.1.1 кредитного договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень № 4) кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є 28.12.2012 року, тобто з 29.12.2012 року боржник є таким, що прострочив виконання зобовязання.

Враховуючи вищевикладене, нарахування пені за порушення зобовязання з повернення кредитних коштів та відсотків за користування ним могло здійснюватись за період з 29.12.2012 року по 29.06.2013 року (з дня порушення грошового зобовязання в межах шестимісячного строку).

Ухвалами господарського суду від 06.10.2015 року, від 28.10.2015 року та від 11.11.2015 року суд зобовязував позивача надати письмові пояснення щодо підстав нарахування пені у 2014 році. Вимог суду позивачем не виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність заявленої вимоги про нарахування пені за період з 24.09.2014 року по 25.03.2015 року. В задоволенні пені слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення штрафу, то, як вказано вище, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.11.2015 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України залишено позов без розгляду в частині стягнення 863 903, 38 грн. - штрафу відповідно до п. 4.2 кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (п. 3.1 постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 року № 14; постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Позивачем нараховано відповідачу: 3 835, 67 грн. 3 % річних за прострочку платежів з повернення основної суми кредиту (тіла кредиту), а саме: починаючи з 24.09.2014 року по 06.11.2014 року на суму 327 630, 66 грн.; починаючи з 07.11.2014 року по 25.03.2015 року на суму 232 026, 64 грн. Крім того, позивачем нараховано 21 грн. 3 % річних за прострочку платежів з оплати відсотків за користування кредитом, а саме: починаючи з 08.05.2014 року по 06.11.2014 року на суму 1 395, 98 грн.

Детальний розрахунок розміру 3 % річних, здійснений позивачем, наявний в матеріалах справи (арк. 10). Перевіривши розрахунок розміру 3 % річних, судом встановлено, що розрахунок є арифметично правильним. Враховуючи вищевикладене, нарахування позивачем 3 % відсотків річних є обґрунтованим та підставним.

Щодо заяв відповідачів про застосування строку позовної давності до позовних вимог в частині стягнення штрафу та пені, викладених у письмових відзивах на позов, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.13 року з останніми змінами за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Щодо застосування позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені, то слід зазначити, що строк позовної давності по стягненню пені позивачем пропущено, однак, враховуючи безпідставність нарахування пені за період, визначений позивачем, в задоволенні вимоги про стягнення пені слід відмовити у звязку з відсутністю порушеного права.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу залишено судом без розгляду, в суду відсутні правові підстави для розгляду питання щодо застосування позовної давності до вимог про стягнення штрафу.

Судом також встановлено наступне.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

З метою забезпечення виконання основного зобовязання 15.11.2011 року між АТ «Дельта банк» (надалі «кредитор») та ПП «АСВ» (надалі «позичальник») та ОСОБА_7 «Інка Миколаїв» (надалі «поручитель») був укладений договір поруки № НКЛ-2003281/Пор/3 (арк. 21-22).

В подальшому до договору поруки сторонами укладались договори про внесення змін та доповнень № 1 від 11.11.2012 року, № 2 від 18.09.2012 року, № 3 від 26.12.2012 року (арк. 23-25).

Відповідно до п. 2 договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки сторони домовились викласти п. 6.2 договору поруки в наступній редакції: «Цей договір набирає чинності з дати його укладення. Дія цього договору припиняється на 3650 (три тисячі шістсот пятнадцятий) день від дати, яка зазначена в п.1.1 цього договору як кінцевий термін повернення кредиту».

Договір та договори про внесення змін підписано сторонами та скріплено печатками.

Доказів розірвання чи визнання недійсним договору поруки суду не подано.

Умовами договору поруки сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору (в редакції договору про внесення змін № 3) поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання позичальником, умов щодо сплати кредитору суми кредитів, процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредитної лінії № НКЛ-200381, що укладений « 15» листопада 2011 року між кредитором та позичальником, за умовами якого позичальник зобовязаний повернути кредитору отриманий кредит, а саме: повернути кредитору кредит у розмірі 2 399 731, 62 грн. (два мільйони триста девяносто девять тисяч сімсот тридцять одна гривня 62 копійки) зі сплатою процентів у розмірі, у строки (терміни) та на умовах, зазначених у договорі кредиту та додаткових договорах до договору кредиту, що можуть бути укладені в майбутньому, з кінцевим терміном повернення кредиту до « 28» грудня 2012 року включно або термін, що вказаний в п. 1.1 договору кредиту; а також сплачувати можливі штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту та цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої порукою вимоги.

Відповідно до п. 1.2 Договору поручитель ознайомлений з умовами договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має.

Відповідно до п. 1.3 Договору у разі невиконання позичальником зобовязань, забезпечених за цим договором порукою, поручитель доручає кредитору здійснювати договірне списання грошових коштів з поточних рахунків поручителя, відкритих ним у кредитора, в сумах, що підлягають сплаті у випадках, передбачених договорами кредиту.

Відповідно до п. 1.4 Договору сторони домовились, що кредитор та позичальник мають право змінювати умови договорів кредиту без погодження із поручителем, при цьому порука за цим договором розповсюджується на всі зміни та доповнення до договорів кредиту, у тому числі, але не виключно, стосовно суми кредиту та розміру процентів за користування кредитом. Поручитель підтверджує, що зазначений припис є попередньою згодою поручителя на зміну умов договорів кредиту, що призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Відповідно до п. 2.1 Договору зміст зобовязання забезпеченого порукою: погасити основну суму заборгованості за договором кредиту в сумах та в терміни, зазначені в договорах кредиту; сплатити проценти за користування кредитом в розмірі, у строки (терміни) та на умовах, визначених у договорах кредиту; сплатити можливі штрафні санкції, визначені договором кредиту; сплатити витрати, повязані зі здійсненням забезпеченої порукою вимоги.

Відповідно до п. 3.1.1 Договору протягом тридцяти робочих днів, від дати отримання письмової вимоги кредитора про невиконання позичальником забезпеченого поругою зобовязання, виконати відповідне зобовязання, шляхом перерахування непогашеної суми та непогашеної суми процентів (комісій) на відповідні рахунки кредитора, зазначені в такій вимозі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, умовами договору поруки сторони чітко передбачили необхідність направлення кредитором вимоги поручителю, а обовязок поручителя виконати зобовязання настає лише після спливу тридцяти робочих днів з моменту отримання вимоги кредитора.

Ухвалами господарського суду від 06.10.2015 року, від 28.10.2015 року та від 11.11.2015 року суд зобовязував позивача надати суду докази направлення вимоги відповідно до п. 3.1.1 договору поруки. Вимог суду позивачем не виконано.

Враховуючи вищевикладене, відсутність доказів направлення вимоги банком поручителю, як наслідок, недоведеність суду факту настання обовязку поручителя виконати грошове зобовязання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині вимог про стягнення до відповідача ОСОБА_7 «ІНКА МИКОЛАЇВ».

Приписами ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Згідно зі ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення з відповідача ОСОБА_7 АСВ суми заборгованості за кредитним договором, 3 % річних від суми простроченого платежу за кредитом та 3 % річних від суми прострочених відсотків за кредитом, оскільки відповідачем ОСОБА_7 АСВ допущено порушення взятих на себе за кредитним договором зобовязань, а строк виконання заявленої до стягнення заборгованості настав. В частині позовної вимоги про стягнення пені слід відмовити у звязку з безпідставністю. В частині позовної вимоги про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_7 ІНКА МИКОЛАЇВ слід відмовити, у звязку з недоведеністю порушеного права.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 33, 34, 43, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 підприємства АСВ, вул. Московська, 31, к. 7, м. Миколаїв, 54001 () на користь позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Дельта Банк, вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133 (; п/р 373910011 в АТ «Дельта Банк», МФО 380236) заборгованість за кредитним договором № НКЛ-2003281 від 15.11.2011 року, а саме:

- 232 026, 64 грн. (двісті тридцять дві тисячі двадцять шість грн. 64 коп.) - суми заборгованості за кредитом простроченої;

- 3 835, 67 грн. (три тисячі вісімсот тридцять пять грн. 67 коп.) суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту;

- 21, 00 грн. (двадцять одна грн. 00 коп.) - суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в позові в частині стягнення 40 793, 72 грн. (сорок тисяч сімсот девяносто три грн. 72 коп.) розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту та 158, 91 грн. (сто пятдесят вісім грн. 91 коп.) розміру пені за несвоєчасне погашення процентів.

Відмовити в позові відносно відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю ІНКА МИКОЛАЇВ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 17.11.2015 року.

Суддя Е.М. Олейняш