КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р. Справа№ 910/21434/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від прокуратури не з'явився,

від позивача 1 не з'явився,

від позивача 2 Прокоф'єва Л.В., дов. від 13.01.2015 №14-4,

від відповідача Матвеєва В.П., дов. 01.10.2015 №91/2015/09/22-1,

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.10.2015

за заявою Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

у справі №910/21434/14 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Заступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі:

1. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

2. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 76 060 883,04 грн,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 заяву Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню задоволено частково.

Визнано наказ Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 у справі №910/21434/14, виданий на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення основної заборгованості в сумі 4 424 937,52 грн та пені в сумі 18 243 112,39 грн.

В іншій частині в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - відмовлено.

Задовольняючи заяву відповідача частково, місцевий господарський суд виходив з того, що обов'язок відповідача по сплаті на користь позивача основної заборгованості в сумі 4 424 937,52 грн відсутній у зв'язку з проведеною відповідачем оплатою. Оскільки заборгованість за газ, спожитий до 01.01.2014 Публічним акціонерним товариством «Київенерго» погашена протягом червня-липня 2015, тобто в трьохмісячний строк з дня набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» пеня у сумі 18 243 112,39 грн вважається погашеною.

Стосовно визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 3% річних в сумі 6 012 352,31 грн та інфляційних втрат в сумі 47 380 480,82 грн, суд першої відмовив, з тих підстав, що стягнуті рішенням суду від 28.11.2014 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями та на них не поширюються положення Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач 2 звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 скасувати в частині задоволення заяви Публічного акціонерного товариства «Київенерго». В іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 у справі №910/21434/14 залишити без змін. Апеляційна скарга мотивована тим, що передбачене ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» списання пені, штрафних та фінансових санкцій слід розглядати як невід'ємну частину реструктуризації заборгованості теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 01.01.2014 по 31.12.2014, не погашеної на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Списання суми пені, штрафних та фінансових санкцій, на думку позивача 2, є одним із елементів передбаченої вказаної вище процедури реструктуризації заборгованості і не може розглядатись як самостійна підстава для списання, тобто у відриві від контексту всієї ч.13 ст.18 Закону України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2015 прийнято апеляційну скаргу та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 16.11.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказом належного повідомлення сторін та прокуратури про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 02.11.2015) - 04.11.2015 та 05.11.2015, долучені до матеріалів справи.

Не погодившись з вказаною ухвалою, відповідач також звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 в частині відмови у визнанні наказу Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 №910/21434/14 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 3% річних в сумі 6 012 352,31 грн та інфляційних втрат в сумі 47 380 480,82 грн скасувати та постановити нову, якою заяву Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - задовольнити повністю. Апеляційна скарга мотивована тим, що аналогічні до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», Закони України містять визначення поняття штрафні та фінансові санкції під якими, на думку скаржника, слід розуміти 3% річних та інфляційні втрати та які, в силу положень ч.13 ст.18 вказаного вище Закону України, підлягають списанню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2015 прийнято апеляційну скаргу та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 16.11.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказом належного повідомлення сторін та прокуратури про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 02.11.2015) - 04.11.2015 та 05.11.2015, долучені до матеріалів справи.

16.11.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивача 2 надав клопотання про долучення до матеріалів справи №910/21434/14 судової практики по аналогічних справах.

У судовому засіданні 16.11.2015 представник позивача 2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» представник позивача 2 просив залишити без задоволення.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Київенерго», просив її задовольнити. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» представник відповідача просив залишити без задоволення.

Представник позивача 1 та прокуратури в судове засідання не з'явились, про дату та час повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представника позивача 2 та відповідача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 24.03.2015, позовні вимоги Заступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованість у сумі 4 424 937,52 грн, пеню у сумі 18 243 112,39 грн, 3% річних у сумі 6 012 352,31 грн та інфляційні втрати у сумі 47 380 480,82 грн.

Вказаним судовим рішенням з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в доход Державного бюджету України стягнуто судовий збір у сумі 73 080 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2015 у справі №910/21434/14 заяву Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 у справі №910/21434/14, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 27.04.2015 задоволено. Відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 у справі №910/21434/14 до 01.01.2016 включно.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2015 ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2015 у справі №910/21434/14 скасовано, у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 відмовлено.

30.09.2015 відповідач звернувся з заявою від 29.09.2015 б/н про визнання наказу від 04.02.2015 у справі №910/21434/14 таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи подану заяву відповідач вказував на те, що норми ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», в редакції Закону України від 14.05.2015 №423-VIІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» встановлюють списання пені, штрафних та фінансових санкцій теплогенеруючих та теплопостачальних організацій за умови погашення ними в трьохмісячний строк заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014.

Відповідно до ч.2 ст.117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Частина четверта статті 117 ГПК України містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті: якщо його видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково) (п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 №9).

Доводи позивача 2, що норми ч.13 ст.18 Закону не розповсюджують дію на спірні правовідносин сторін, судом апеляційної інстанції не приймається з огляду на таке.

Підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відповідач зазначає набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

06.06.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 14.05.2015 № 423-VIII.

За змістом ч. 13 ст.18 вказаного вище нормативного-правового акта заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 до 31 грудня 2014 (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін.

Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання вказаного рішення відповідачем було перераховано грошові кошти за платіжними дорученнями від 30.06.2015 №208938580 в сумі 3 395 908,22 грн та від 01.07.2015 №209221740 в сумі 5 915 688,58 грн.

Тобто,обов'язок відповідача по сплаті на користь позивача основної заборгованості в сумі 4 424 937,52 грн у справі №910/21434/14 - відсутній.

Актом звіряння розрахунків за природний газ, спожитий до 01.01.2014 (том ІІІ, а.с. 113) позивач 2 та відповідач підтвердили проведену Публічним акціонерним товариством «Київенерго» з 06.06.2015 по 02.07.2015 оплату основного боргу в сумі 4 424 937,52 грн.

Внаслідок викладеного вище та, виходячи з положень ч. 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», заборгованість Публічного акціонерного товариства «Київенерго» перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 у справі № 910/21434/14 в частині стягнення 18 243 112,39 грн пені підлягає списанню.

Щодо визнання наказу від 04.02.2015 у справі №910/21434/14 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 3% річних в сумі 6 012 352,31 грн та інфляційних втрат в сумі 47 380 480,82 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору (п.3.1, 4.1 постанови пленум Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-65гс11.

Частиною 1 ст.111-28 ГПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Доводи Публічного акціонерного товариства «Київенерго» щодо віднесення 3% річних та інфляційних втрат до штрафних та фінансових санкцій спростовуються також нижченаведеним.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У статті 14.1.265 Податкового кодексу України наведено поняття, що слід розуміти під штрафною санкцією (фінансова санкція, штраф), а саме - плату у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

Відтак, зобов'язання божника зі сплати кредитору суми боргу, збільшеної на встановлений індекс інфляції та трьох процентів річних, не являються штрафними санкціями.

Доводи відповідача, що аналогічні до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» нормативно-правові акти, а саме Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» від 12.05.2011 містять визначення поняття штрафних та фінансових санкцій, до яких слід віднести 3% річних та інфляційні втрати, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що вказаний вище Закон не поширює свою дію на спірні відносини сторін.

Крім того, пунктом 1 статті 3 Закону передбачено, що він набирає чинності з дня його опублікування та діє до 30 червня 2012.

Отже, Закон діяв до 30.06.2012, вказаний строк є присічним, поновленню не підлягає.

Посилання відповідача на Закон України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку» від 06.09.2012 №5213-VI, судом апеляційної інстанції також відхиляються оскільки зазначений вище закон є спеціальним та не регулює спірних правовідносин.

Водночас, встановлення у п.4 ч.1 ст.2 вказаного спеціального Закону списання заборгованості також 3% річних та індексу інфляції у складі фінансових санкцій для підприємств оборонно-промислового комплексу, не свідчить про включення законодавцем до складу поняття «фінансові санкції» зобов'язань з оплати трьох відсотків річних та індексу інфляції у всіх інших законах, а навпаки вказує на встановлення законодавцем у цьому спеціальному законі виключення з загального правила, оскільки в інших законах, в тому числі, «Про нафту і газ», «Про засади функціонування ринку природного газу» законодавець не виокремлює у складі фінансових санкцій 3% річних та індексу інфляції.

Решта доводів позивача 2 та відповідача колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують висновків суду наведених вище.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 у даній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 у справі №910/21434/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/21434/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій