РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015Справа №910/26399/15
За позовом Спільного українсько-великобританського товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Переяславщини"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оліум"

про стягнення заборгованості у розмірі 83 567,92 грн.

Суддя: Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Павлюк О.М. (дов.№3 від 05.01.2015), Сварчевська А.С. (дов.№173 від 18.09.2015)

від відповідача: Рибіна В.Л. (дов.№б/н від 01.11.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Спільне українсько-велокобританське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оліум" про стягнення заборгованості у розмірі 83 567,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати товару за Договором купівлі-продажу №268/2015 від 23.04.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2015 порушено провадження у справі № 910/26399/15 та призначено її до розгляду на 05.11.2015 року.

До початку судового засідання через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи до матеріалів справи.

Під час судового засідання 05.11.2015 представник позивача надав клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи та підтримали заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача надав усні заперечення на позов та наголосив на повному погашенні суми основного боргу.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.04.2015 між Спільним українсько-велокобританським товариством з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини» (надалі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оліум» (надалі - покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу №268/2015 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, продавець зобов'язується передати у власність покупця (за його замовленням), а покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов'язується прийняти й оплатити наступний товар (м'ясо свинини, м'ясну продукцію), визначений у Специфікаціях чи накладних які є невід'ємною частиною договору (надалі іменується «товар»).

Згідно п. 1.2. Договору, загальна кількість товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниці виміру товару визначаються сторонами у Специфікаціях, накладних.

Відповідно до п. 2.1. Договору, загальна ціна товару за цим Договором визначається згідно специфікацій чи накладних.

Згідно п. 4.1. Договору, приймання-передача товару провадиться уповноваженим представником покупця і продавця повноваження яких підтверджуються належним чином посвідченими дорученнями.

Право власності на товар та всі ризики по товару, в тому числі ризики загибелі, втрати, розкрадання, пошкодження, зіпсуття, та інші, переходять до покупця в момент передачі йому товару та підписання відповідної накладної, що підтверджує передачу продавцем товару покупцю. (п.4.4.Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору, покупець зобов'язується сплатити продавцеві загальну вартість поставленого товару, що зазначається в специфікаціях, накладних шляхом готівкового або безготівкового розрахунку на рахунок продавця, протягом 7 (сім) днів з моменту поставки товару.

На виконання умов Договору, позивачем поставлено, а відповідачем отримано товару на загальну суму 114395,99 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами видатковою накладною №8225 від 29.05.2015 та товарно-транспортною накладною №Р9118 від 29.05.2015 року.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань по оплаті товару, позивач направив 18.06.2015 претензію №877, у якій просив погасити заборгованість.

У відповідь на вказану претензію, відповідач направив лист №14/01 від 14.07.2015 та зазначив, що здійснює погашення заборгованості, яка станом на 14.07.2015 становить 156920,25 грн., проте переживає тимчасові фінансові труднощі.

Також, між сторонами складено та скріплено печатками акт звірки взаєморозрахунків за період травень 2015 - серпень 2015, за яким заборгованість відповідача за Договором становить 92920,25 грн.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що за відповідачем залишилась заборгованість у розмірі 60020,25 грн. та просить стягнути також нараховану пеню у розмірі 11543,62 грн. та штраф у розмірі 12004,05 грн. за прострочення виконання зобов'язання.

Разом з тим, представником відповідача під час судового засідання 05.11.2015 надано докази на підтвердження погашення суми основного боргу у розмірі 60020,25 грн. та заявлено усне клопотання про звільнення відповідача від сплати штрафних санкцій.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (далі- ГК України), господарським визначається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений між сторонами договір №268/2015 від 23.04.2015 є за своєю правовою природою договором купівлі-продажу, до якого застосовуються приписи Глави 54 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 665 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів до нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Стаття 629 ЦК України, яка кореспондується із ст.526 ЦК України, визначає обов'язковість виконання сторонами договору, тобто всі умови договору з моменту його укладення, який встановлено ст.640 ЦК України, стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. Будучи пов'язані взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятися від виконання зобов'язання або змінювати його умови, крім випадків, передбачених угодою сторін або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач у повному обсязі виконав прийняті за Договором зобов'язання, та поставив відповідачу відповідно до наявної у матеріалах справи видаткової накладної товару на загальну суму 114395,99 грн., оплата якого відповідачем у повному обсязі так і не здійснена, що спричинило звернення із даним позовом до суду.

Під час розгляду спору у суді, відповідач погасив наявний перед позивачем борг у розмірі 60020,25 грн., що підтверджується випискою з клієнт-банку «Приват24» за 19.10.2015 про сплату 50000,00 грн. та 03.11.2015 про сплату 10020,25 грн.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі (п. 4.4. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе припинити провадження у справі у частині стягнення основного боргу у сумі 60020,25 грн.

У зв'язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо оплати за отримані товари за Договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 11543,62 грн. та штраф у розмірі 12004,05 грн.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Особа, яка порушила господарське зобов'язання або правила здійснення господарської діяльності, зобов'язана сплатити стороні, права якої порушено, штрафні санкції. Тобто у правопорушника виникає так звана штрафна відповідальність. Штрафна відповідальність, на відміну від відповідальності за завдання збитків, має передусім караючу, а не компенсаційну функцію.

Штрафні санкції це, зокрема, господарські санкції у виді грошової суми, та надає їх виключний перелік, а саме: неустойка, штраф, пеня.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

До того ж, із приписів статті 549 ЦК України слідує, що штраф може встановлюватись за будь-яке порушення зобов'язання, у той час як пеня - на випадок прострочення виконання зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №3-24гс12 від 27.04.2012 року.

Згідно з п. 6.3. Договору, у випадку порушення термінів оплати за товар Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення платежу, а також Покупець сплачує штраф у розмірі 20% від вартості поставленого але неоплаченого товару в строк зазначений в п. 5.1. Договору.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 11543,62 грн. за період з 06.06.2015-06.10.2015, з урахуванням умов Договору та приписів ст. 232 Господарського кодексу України, з яким суд погоджується щодо сум, строків, ставок і методики нарахувань пені у розмірі 11543,62 грн. Також, перевіривши розрахунок 20% штрафу у розмірі 12004,05 грн. суд вважає дану вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Щодо усного клопотання представника відповідача про звільнення від штрафних санкцій у зв'язку із тяжким фінансовим становищем, то суд зауважує, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин, а також не надано відповідного клопотання у порядку ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Провадження у справі за позовом Спільного українсько-великобританського товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Переяславщини" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оліум" про стягнення заборгованості у розмірі 83 567,92 грн. припинити у частині стягнення суми основного боргу у розмірі 60020,25 грн.

Позов Спільного українсько-великобританського товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Переяславщини" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оліум" про стягнення заборгованості у розмірі 83 567,92 грн. - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оліум" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, будинок 32; ідентифікаційний код 37514924) на користь Спільного українсько-великобританського товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Переяславщини" (08420, Київська область, Переяслав-Хмельницький район, село Переяславське, вулиця Привокзальна, 2; ідентифікаційний код 25564175) 11543 (одинадцять тисяч п'ятсот сорок три) гривні 62 копійки пені, 12004 (дванадцять тисяч чотири) гривні 05 копійок 20% штрафу та 1253 (одну тисячу двісті п'ятдесят три) гривні 52 копійки витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 05.11.2015 року.

Повне рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 10.11.2015 року

Суддя К.В. Полякова