ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"19" листопада 2015 р. Справа № 911/1103/14

За позовом Національної акціонерної компанії Нафтогаз України

до відповідача ОСОБА_1 підприємства теплових мереж Бориспільтепломережа

про стягнення 370562,72грн

Суддя С.І. Чонгова

від стягувача (позивача): ОСОБА_2 (довіреність №14-4 від 13.01.2015);

від боржника (відповідача): ОСОБА_3 (довіреність №01-08/962 від 25.12.2014).

ВТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 02.07.2014 у справі №911/1103/14 частково задоволено позов Національної акціонерної компанії Нафтогаз України та постановлено стягнути з ОСОБА_1 підприємства теплових мереж „Бориспільтепломережа 140 741 (сто сорок тисяч сімсот сорок одна) грн. 48 (сорок вісім) коп. пені, 144 576 (сто сорок чотири тисячі пятсот сімдесят шість) грн. 77 (сімдесят сім) коп. штрафу, 35 522 (тридцять пять тисяч пятсот двадцять дві) грн. 37 (тридцять сім) коп. 3 % річних та судові витрати 6 416 (шість тисяч чотириста шістнадцять) грн. 81 (вісімдесят одна) коп. судового збору; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2014 року рішення господарського суду Київської області від 02.07.2014 року змінено, шляхом викладення резолютивної частини рішення наступним чином:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства теплових мереж Бориспільтепломережа (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 41-А, ідент. код 13712452) на користь Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького 6, ідент. код 20077720) 100 000 грн. (сто тисяч гривень) пені за прострочення оплати згідно договору № 12/29-БО-17 від 02.08.2012р., 37 678, 41 грн. (тридцять сім тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 41 копійку) 3% річних, 100 000 грн. (сто тисяч гривень) штрафу, 6 664, 70 грн. (шість тисяч шістсот шістдесят чотири гривні 70 копійок) витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2014 постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2014 залишено без змін.

На виконання постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2014 господарським судом Київської області 02.12.2014 видано відповідні накази.

09.11.2015 до господарського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 підприємства теплових мереж Бориспільтепломережа про визнання судового наказу від 02.12.2014 по справі №911/1103/14, таким що не підлягає виконанню частково.

Відповідно до протоколу розподілу справ між суддями справу призначено судді господарського суду Київської області Чонговій С.І.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.11.2015 заява про визнання судового наказу від 02.12.2014 по справі №911/1103/14, таким що не підлягає виконанню частково призначено на 19.11.2015.

19.11.2015 відповідачем подано уточнення вимог заява про визнання судового наказу від 02.12.2014 по справі №911/1103/14, таким що не підлягає виконанню, відповідно до якої відповідач просить суд повністю визнати наказ від 02.12.2014 по справі №911/1103/14 таким що не підлягає виконанню.

Крім того, позивачем подано заперечення на заяву, відповідно до якої позивач просить суд відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що відповідачем не доведено дотримання ним умов для списання заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява про визнання судового наказу від 02.12.2014 по справі №911/1103/14, таким що не підлягає виконанню підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідач в обґрунтування заяви про визнання судового наказу від 02.12.2014 по справі №911/1103/14, таким що не підлягає виконанню посилається на ч. 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» в редакції від 06.06.2015 відповідно до якої, заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін.

Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України.

У період дії зазначеного Закону відповідач звертався до позивача з листом №01-08/535 від 08.07.2015 (т.2 а.с.4), з проханням щодо списання пені, штрафу та фінансових санкцій, які знаходяться на примусовому стягненню у виконавчій службі, посилаючись на те, що КПТМ Бориспільтепломережа розрахувалось за природний газ спожитий до 01.01.2014.

Позивачем списання зазначених штрафних санкцій не проведено.

У судовому засіданні представник позивача заперечував щодо можливості списання зазначених санкцій, посилаючись на те, що станом на 01.01.2014 у боржника не було заборгованості за спожитий газ, а саме наявність заборгованості є підставою для реструктуризації та списання санкцій.

Проте, суд зазначає про таке.

Як витікає з вказаної статті 18 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу» основною умовою для реструктуризацією боргу та списання санкцій є погашення заборгованості за газ, спожитий до 01.01.2014.

Так відповідно до ч. ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. ст. 549, 550 ЦК України, штрафні санкції є похідними невиконаних зобовязань.

Як встановлено рішеннями судів у даній справі за боржник сплатив борг. Отже, станом на 01.01.2014 і у подальшому на день набрання чинності Закону №423-VIII заборгованість за спожитий газ у боржника відсутня.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що стягнуті штрафні санкції (пеня та штраф) підлягають списанню.

Стосовно списання 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України інфляційні витрати та 3% річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, виходячи з приписів ст. 625 проценти, передбачені вказаною статтею, не є санкціями, а є відшкодуванням витрат кредитора від знецінення грошових коштів (див. постанови ВСУ від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12 та від 24.10.2011 року у справі № 6-42цс11).

Отже заява боржника щодо визнання наказу господарського суду Київської області у даній справі, таким що не підлягає виконанню в частині стягнення 3% річних у розмірі 37 678,41грн не підлягає задоволенню.

Крім того, стосовно розподілу господарських витрат у справі № 910/1103/14, суд вказує наступне.

Як визначено ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно ч. 2 п. 5 Інформаційного листа "Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при вирішенні спорів" від 26.06.1995 року № 01-8/453, якщо відповідач сплатив борг після звернення кредитора з позовом, витрати, пов'язані зі сплатою державного мита позивачем, покладаються на відповідача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд відмовляє відповідачу в задоволення заяви про визнання наказу, таким що не підлягає виконанню в частині стягнення з відповідача судового збору.

Керуючись ст. ст. 86, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Заяву ОСОБА_1 підприємства теплових мереж Бориспільтепломережа про визнання судового наказу від 02.12.2014 по справі №911/1103/14, таким що не підлягає виконанню задовольнити частково.

2. Визнати наказ господарського суду міста Київської області від 02.12.2014 у справі №911/1103/14 про стягнення пені та штрафу на суму 200 000,00грн таким, що не підлягає виконанню.

3. Копію ухвали надіслати сторонам у справі.

Суддя С.І. Чонгова