ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Справа № 909/810/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Данко Л.С.

Кузя В.Л.

розглянув апеляційну скаргу Долинського спеціалізованого агролісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс" від 02.10.15р., №131

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.09.15р.

у справі № 909/810/15

за позовом Долинського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Болехівської міської ради (фонду охорони навколишнього природного середовища), м.Болехів, Івано-Франківська область,

до відповідача Долинського спеціалізованого агролісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс", м. Долина, Івано-Франківська область,

про відшкодування збитків, завданих навколишньому природному середовищу, в розмірі 61086,83 грн.

за участю представників сторін:

- прокурор - Макогон Ю.І.;

- від позивача - не з'явились;

- від відповідача - Данів В.І., Пастущин Б.В.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 21.09.2015р. у справі № 909/810/15 (суддя Малєєва О.В.) позовні вимоги Долинського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Болехівської міської ради (фонду охорони навколишнього природного середовища) задоволено. З Долинського спеціалізованого агролісгоспу ОКП «Івано-Франківськоблагроліс» в користь Болехівської міської ради стягнуто 61086,83 грн. збитків, завданих навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки дерев, шляхом перерахування 30543,42 грн. на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Болехівської міської ради, 12217,37 грн. - до спеціального фонду Івано-Франківського обласного бюджету, 18326,05 грн. - до спеціального фонду Державного бюджету України та стягнуто 1218 грн. судового збору.

Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Долинський спеціалізований агролісгосп оскаржив його в апеляційному порядку, мотивуючи свої доводи тим, що Долинський спецагролісгосп безпосередньо шкоди лісовому господарству не завдавав, вимоги «Порядку спеціального використання лісових ресурсів», затвердженого постановою КМУ № 761 від 23.05.2007р., що визначає умови та порядок заготівлі деревини під час рубок лісу, не порушував. Разом з тим, апелянт покликається на те, що актом державної екологічної інспекції в ході перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства було встановлено тільки факт самовільної рубки невстановленими особами, відтак, на переконання відповідача, Долинський спецагролісгосп не може нести відповідальність за дії які його працівниками не вчинялись.

На виконання вимог ст. 96 ГПК України, Долинський міжрайонний прокурор подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що виходячи із аналізу змісту положень п. 1 ч. 2 ст. 19, п. 5 ст. 64, ч.ч. 1,5 ст. 86, п. 5 ч. 2 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за не забезпечування та захист лісів від незаконних рубок на підвідомчій йому території. В матеріалах справи наявні докази, подані відповідачем, які підтверджують здійснення ним управлінських, організаційно-розпорядчих та господарських заходів з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду агро лісгоспу. Проте, сам факт вчинення вказаного правопорушення свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу. Відповідачем не подано доказів того, що ним було вжито необхідних заходів до виявлення та притягнення до відповідальності винних осіб, які здійснили вказану незаконну рубку. З огляду на викладене, прокурор просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач участі уповноваженого представника в дане судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Прокурор та представники відповідача, що прибули в дане судове засідання, підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне.

10.02.2014р. Державною екологічною інспекцією в Івано-Франківській області було проведено позапланову перевірку Гузіївської технічної дільниці Долинського спеціалізованого агролісгоспу на предмет виявлення фактів незаконних рубок лісу, в результаті якої виявлено незаконну рубку 20 пнів загальною кубомасою 16,98 куб.м в кварталі №14 виділу №17, кварталі №15 виділу №4, кварталі №23 виділу №3.

За результатами проведеної перевірки Державною екологічною інспекцією в Івано-Франківській області 11.02.2014р. було складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів Долинським спеціалізованим агролісгоспом (а.с. 8-11), який було підписано представниками відповідача без жодних зауважень і заперечень та який не оскаржувався в судовому порядку, а відтак є належним доказом у даній справі.

Відповідно до п. 1.3. Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008, вказаний нормативно-правовий акт поширюється, зокрема, на державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції, суб'єктів господарювання. Пунктом 1.4. даного порядку передбачено, що акт перевірки - це документ, який є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства та його дотримання. Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями; зауваження суб'єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід'ємною частиною акта перевірки (п. 4.19. даного Порядку).

На підставі постанови КМУ №665 від 23.07.2008 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області здійснено розрахунок розміру шкоди, що становить 61086,83 грн. (а.с.12), що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Судова колегія, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення - відсутні, з огляду на наступне:

У відповідності до ст. 3 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно екологічні (водоохоронні, захисті, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні), естетичні, виховні та інші функції, мають обмежене експлуатаційне значення і підлягають державному обліку та охороні. Незаконні порубки лісу завдають великої шкоди лісовому фонду держави та навколишньому природному середовищу, чим порушують інтереси держави, що у відповідності до ст. 121 Конституції України та ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

У відповідності до статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України.

За приписами статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель.

Згідно з пунктом 5 статті 64 зазначеного Кодексу, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №761 від 23.05.2007 "Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів" підприємства, установи, організації і громадяни, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів, зобов'язані, зокрема, забезпечувати збереження підросту і не призначених для рубки дерев.

Статутом Долинського спеціалізованого агролісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс", затвердженого наказом генерального директора ОКП "Івано-Франківськоблагроліс" №52-В від 23.08.2007 та зареєстрованого 07.09.2007, передбачено, що предметом діяльності агролісгоспу є охорона і захист лісів від самовільних рубок, лісових пожеж, боротьба з шкідниками та хворобами лісу (п. 2.2.4). При цьому, агролісгосп відповідно до законодавства України несе відповідальність за додержання вимог і норм щодо охорони і раціонального використання лісів та інших природних ресурсів, а також відновлення їх до рівня встановлених нормативів (п. 3.5).

З пунктів 1, 5 частини 2 статті 105 цього Кодексу вбачається, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи: винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників; винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Відповідно до статті 107 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Стаття 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами.

Враховуючи вимоги статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди, такої правової позиції дотримується Вищий господарський суд у своїй постанові від 14.10.2014р. у справі № 906/249/14.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, відповідач здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду агролісгоспу. Однак, факт вчинення вказаного правопорушення свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу, а закриття кримінального провадження щодо майстра лісу Кушини М. М. з підстав відсутності складу кримінального правопорушення не свідчить про відсутність вини відповідача як юридичної особи, оскільки його діяльність забезпечується штатом працівників. Зважаючи на те, що відповідачем не подано доказів того, що ним було вжито необхідних заходів до виявлення та притягнення до відповідальності винних осіб, які здійснили вказану незаконну рубку, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про підставність та обґрунтованість задоволення даного позову.

При стягненні шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, слід врахувати приписи ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та вимоги п. 7 ч. 3 ст. 29, п. 7 ч. 2 ст. 69 Бюджетного кодексу України, які визначають, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, а до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.09.2015р. у справі № 909/810/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Долинського спеціалізованого агролісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 19.11.2015р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Данко Л.С.

суддя Кузь В.Л.