РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року Справа № 5004/165/12

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Демидюк О.О.

при секретарі судового засідання: Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

прокурор - Гринява О.Л.

позивача: представник не з'явився

відповідача: представник ОСОБА_1

органу ДВС - представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу органу ДВС у виконавчому провадженні - Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Волинської області від 15.10.15р. у справі № 5004/165/12 (суддя Сур'як Оксана Геннадіївна)

за позовом Прокурора м.Луцька в інтересах держави в особі Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до відповідача Державного комунального підприємства "Луцьктепло"

про стягнення 22 691 686,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області у справі №5004/165/12 від 15.10.15р. визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.09.2015р. та постанови про арешт коштів боржника від 17.09.2015р. у виконавчому провадженні №33061785. Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.09.2015р. ВП №33061785. Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про арешт коштів боржника від 17.09.2015р. ВП №33061785.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що у звязку із винесеною судом першої інстанції ухвалою від 25.08.2015р. виконання рішення місцевого господарського суду від 15.03.2012р. по справі №5004/165/12 відстрочено до 01.01.2016р., тому відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення, а також відповідно до ч. 4 ст. 39 цього закону, протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не проводяться. Всупереч прямій забороні, встановленій законом, державним виконавцем накладено арешт на кошти ДКП «Луцьктепло», що містяться на рахунках в установах банків, в тому числі, накладено арешт на грошові кошти, які перебувають на поточних рахунках зі спеціальним режимом використання. Крім того, ДВС не надано належних доказів, які б свідчили про наявність підстави для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 15.10.15р. у справі 5004/165/12, а у задоволенні скарги ДКП «Луцьктепло» на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 відмовити. Крім цього, апелянт в тексті апеляційної скарги зазначив, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є бюджетною установою, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, розрахункове - касове обслуговування якої відповідно до Бюджетного кодексу України здійснюється Державною казначейською службою України та лише в межах відкритих асигнувань, тому просив суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування ухвали суду першої інстанції, посилається на те, що державний виконавець відділу державної виконавчої служби Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі ухвали господарського суду Волинської області від 25.08.2015 у справі №5004/165/12, яка отримана 28.08.2015р., ніби то був зобовязаний зупинити виконавче провадження, спростовується це тим, що вказана ухвала надійшла до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 28.09.2015р. та отримана безпосередньо державним виконавцем 30.09.2015р., що підтверджується копією обліково-контрольної картки №26140-0-33-15. Крім того, зазначає, що вищевказана ухвала господарського суду Волинської області від 25.08.2015р. у даній справі про відстрочку виконання рішення не відповідала вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ній не зазначено дату набрання законної (юридичної) сили рішенням. Вказує, що за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Волинської області від 25.08.2015р. по справі №5004/165/12 Рівненським апеляційним господарським судом прийнято постанову від 01.10.2015р., а тому ухвала господарського суду Волинської області від 25.08.2015р. набрала законної сили лише 01.10.2015р. Вищевказане виконавче провадження підлягає зупиненню відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не пізніше наступного робочого дня, коли державному виконавцю стало відомо про такі обставини. Звертає увагу, що при надходженні вищевказаної постанови Рівненського апеляційного суду від 01.10.2015р. у даній справі державним виконавцем будуть вжиті заходи щодо зупинення виконавчого провадження. Також зазначає, що боржником не виконано вимоги ст. 28 вищезазначеного закону у встановлений строк, тому 17.09.2015р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 10% від суми стягнення, що становить 265 811,14 грн. Щодо твердження ДКП «Луцьктепло» про те, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт на кошти ДКП «Луцьктепло», що містяться на рахунках в установах банків, в тому числі на поточних рахунках зі спеціальним режимом використання є безпідставними, оскільки жодних доказів суду на підтвердження цього ДКП «Луцьктепло» не надало. Також зазначив, що чинним законодавством України не передбачений обовязок державного виконавця перевіряти чи визначати належність рахунків до рахунків із спеціальним режимом використання, заборона арешту яких встановлена Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.11.2015 р. надано відстрочку апелянту - Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Волинської області від 15.10.2015р. до дати першого судового засідання - 16 листопада 2015 року, прийнято апеляційну скаргу органу ДВС у виконавчому провадженні - Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до провадження, зобовязано апелянта надати оригінали доказів надіслання апеляційної скарги учасникам у даній справі для огляду в судовому засіданні та призначено до розгляду на 16.11.2015р. об 10:00 год.

На адресу Рівненського апеляційного господарського суду від представника скаржника надійшло клопотання з додатками, а саме оригінал платіжного доручення №2493 від 22.10.2015р. про сплату судового збору в розмірі 1218 грн. (вх. №27251/15 від 09.11.2015р.) та клопотання про надання доказів надіслання апеляційної скарги учасникам у даній справі, а саме оригінали квитанцій від 19.10.2015р. (вх. №27482/15 від 09.11.2015р.), отже вимоги ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 02.11.2015р. апелянт виконав.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд ухвалу господарського суду Волинської області від 15.10.15р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Представник позивача та представник органу ДВС у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвал суду, т. 3 а. с. 176, 178, 180).

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п.п. 3.9.1., 3.9.2. Постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Норма статті 22 Господарського процесуального кодексу України вказує на те, що брати участь в господарських засіданнях - це право, а не обов'язок сторін.

Оскільки, явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, представники сторін, що не з'явилися у судове засідання 16.11.2015р. були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення її розгляду до суду не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника позивача та представника органу ДВС.

Подане клопотання органом ДВС про відкладення розгляду апеляційної скарги надійшло до суду апеляційної інстанції після проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, а відтак у будь-якому випадку воно задоволене не може бути.

У судовому засіданні 16.11.2015р. представником відповідача подано клопотання про винесення окремої ухвали щодо порушень законності, допущених посадовими особами відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні №33061785. Заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Ухвалу, прийняту судом першої інстанції, вважає законною та обґрунтованою, такою, що прийнята з дотриманням норм чинного законодавства, а тому просив суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В ході обговорення колегією суддів вищезазначеного клопотання представника відповідача, колегія суддів вирішила відхилити дане клопотання, оскільки ним фактично оскаржується бездіяльність органів Державної виконавчої служби. Порядок оскарження дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби визначений нормами статті 121-2 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України.

Прокурор заперечила доводи та вимоги апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Вважає ухвалу господарського суду Волинської області від 15.10.15р. у справі № 5004/165/12 законною та обґрунтованою, такою, що прийнята з дотриманням норм чинного законодавства, а тому просила суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що ухвалу господарського суду Волинської області від 15.10.15р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі (ч.2 ст. 101 ГПК України).

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 106 Господарського процесуального кодексу (надалі ГПК) України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 5 ст. 106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, колегією суддів апеляційної інстанції взято до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Волинської області від 15.03.2012р. у справі №5004/165/12 стягнуто з Державного комунального підприємства «Луцьктепло» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Волинської філії ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України»: 21244844 грн. 64 коп. (в тому числі 20696724,06 грн. - основного боргу, 130850,46 грн. - пені, 308746,08 грн. - 3% річних та 108524,04 грн. - інфляційних втрат).

На виконання зазначеного рішення суду видано наказ №5004/165/12-1 від 27.03.2012р.

15.06.2012р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду Волинської області №5004/165/12-1 від 27.03.2012р., зобов'язано боржника самостійно виконати рішення суду в 7-денний строк з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження та попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, виконання здійснюється в примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій.

Враховуючи те, що ДКП «Луцьктепло» відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики «Про затвердження переліку підприємств» № 368 від 10.11.2005 року було включено до переліку підприємств паливно-енергетичного комплексу, які прийняли рішення про участь в процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», то відповідно до п.15 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» на строк участі такого підприємства у процедурі погашення заборгованості, підлягають зупиненню усі виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішення щодо цього підприємства.

20.06.2012р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Волинської області №5004/165/12-1 від 27.03.2012р.

30.09.2014р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 також була винесена постанова про зупинення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Волинської області №5004/165/12-1 від 27.03.2012р.

06.06.2015р. набрав чинності Закон України від 14.05.2015р. №423-VІІІ, яким внесено зміни до частини 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в якому передбачено, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 15 частини даної статті не зупиняється за рішеннями про виплату заробітної плати, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та в разі стягнення заборгованості перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та/або її дочірнім підприємством, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії.

22.06.2015р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 винесена постанова про поновлення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Волинської області №5004/165/12-1 від 27.03.2012р.

Ухвалою господарського суду Волинської області у справі №5004/165/12 від 25.08.2015р. виконання рішення суду від 15.03.2012р. по справі №5004/165/12 відстрочено до 01.01.2016р.

Відповідно до приписів пунктів 7.1, 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (із наступними змінами та доповненнями), господарський суд на підставі ст. 121 ГПК України має право за заявою сторони або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, змінити спосіб та порядок його виконання.

Оскільки, згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Пунктом 12 постанови Пленуму ВГСУ №6 від 23.03.2012р. «Про судове рішення» передбачено, що ухвали господарських судів набирають законної сили в день їх винесення, якщо інше не передбачено законом (зокрема, частинами пятою та шостою статті 122-11 ГПК України).

Водночас, статті 93, 106 ГПК України передбачають, що на ухвалу про відстрочку може бути подана апеляційна скарга протягом пяти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

Ухвала господарського суду Волинської області від 25.08.2015р. про відстрочку виконання рішення не скасована.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Стосовно твердження апелянта про невідповідність ухали господарського суду Волинської області від 25.08.2015р. по справі №5004/165/12 вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», не знайшла свого підтвердження. Оскільки, в розумінні ст. 17 цього закону, дана ухвала не є виконавчим документом. Виконавчим документом у виконавчому провадженні №33061785 є наказ господарського суду Волинської області №5004/165/12-1 від 27.03.2012р.

На підставі вищезазначеної ухвали суду боржник звернувся до виконавчої служби із заявою про зупинення виконавчого провадження. Заява №4777/08 була відправлена поштовим відправленням 27.08.2015р., отримана субєктом оскарження 28.08.2015р., а саме уповноваженою особою на прізвище Бесараб, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи (т.3 а.с. 104). Крім того, ДКП «Луцьктепло» до відзиву на апеляційну скаргу додало докази, а саме роздруківку з офіційного сайту УДППЗ «Укрпошта», яка вдруге підтверджує факт вручення обєктом поштового звязку відправлення із штрихкодовим ідентифікатором 793, яке вручене апелянту 28.08.2015р., а не 28.09.2015р.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

Частиною 4 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, так і судом першої інстанції 17.09.2015р. постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерству юстиції України ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №33061785 накладено арешт на кошти ДКП «Луцьктепло», що містяться на рахунках в установах банків. В тому числі, всупереч прямій забороні, встановленій законом, державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, які перебувають на поточних рахунках зі спеціальним режимом використання.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», заборонено звертати стягнення та накладати арешт на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19-1 та 26-1 Закону України «Про теплопостачання».

Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, відкриття та функціонування поточного рахунку зі спеціальним режимом використання для розрахунків з гарантованим постачальником природного газу.

Згідно ст. 26-1 Закону України «Про теплопостачання», врегульовано відкриття та функціонування спеціальних рахунків для розрахунків за інвестиційними програмами субєктів господарювання у сфері теплопостачання.

Твердження Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо відсутності в законодавстві України обовязку державного виконавця перевіряти чи визначати належність рахунків до рахунків із спеціальним режимом використання спростовуються наступним.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Статтею 5 вищезазначеного закону передбачено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обовязкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Як такого обов'язку не вказано, однак відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Враховуючи вищенаведене встановлено, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 не використано в повній мірі надані йому повноваження (неналежне виконання ним своїх обов'язків), а саме не зясовано статус рахунків боржника в установах банку.

17.09.2015р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 265 811,14 грн.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Органом ДВС не надано суду першої інстанції та апеляційної інстанції жодних доказів примусового виконання рішення суду, в результаті чого це було б підставою для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Місцевий господарський суд правомірно звернув увагу, що у постанові Верховного суду України від 28.01.2015р. по справі №924/205/13-г, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в даному випадку не вчинялися.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як підтверджується матеріалами справи, на момент розгляду скарги на дії ДВС, ухвалою господарського суду Волинської області від 25.08.2015р. відстрочено виконання рішення до 01.01.2016р., проте виконавчою службою не надано місцевому господарському суду, так і апеляційному господарському суду доказів щодо скасування постанови про арешт коштів боржника від 17.09.2015р. та про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.09.2015р. ВП №33061785.

Частиною 3 статті 121-2 ГПК України передбачено, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012р. №9 (із наступними змінами) за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобовязує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому, господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Таким чином, встановлені у даній справі факти, свідчать про законність та обґрунтованість висновку господарського суду Волинської області щодо визнання неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.09.2015р. та постанови про арешт коштів боржника від 17.09.2015р. у виконавчому провадженні №33061785, та правомірно скасовано дані постанови.

У відповідності до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У поданій апеляційній скарзі апелянт вважає, що постановлене процесуальне рішення - ухвала господарського суду Волинської області від 15.10.15р. у справі №5004/165/12 - постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права.

При цьому які конкретно норми процесуального закону судом першої інстанції порушено - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не наводить взагалі.

А щодо порушення норм матеріального права - апелянт у хронологічному порядку викладає перебіг здійснення виконавчого провадження за виконавчим документом - наказом господарського суду Волинської області від 27.03.2012 №5004/165/12-1, висловлює свою думку щодо судових актів у даній справі, у тому числі і у частині відстрочення виконання рішення суду першої інстанції, а також наводить норми законів та підзаконних нормативних актів. Яка норма матеріального права порушена господарським судом Волинської області, чи застосована не вірно - апелянт у апеляційній скарзі не наводить. Лише підсумовуючи хронологічний виклад обставин за здійсненим виконавчим провадженням, вважає, що дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 з виконання наказу господарського суду Волинської області від 27.03.2012р. №5004/165/12-1 є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного і законодавства, а висновки суду, викладені в ухвалі господарського суду Волинської області від 17.09.2015р. не відповідають обставинам справи.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду першої інстанції прийнята з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105 , 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу органу ДВС у виконавчому провадженні - Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.10.15р. залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Волинської області від 15 жовтня 2015 року у справі №5004/165/12 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №5004/165/12 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Демидюк О.О.