ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" листопада 2015 р.Справа № 916/3934/15

За позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_2;

до відповідача Фізична особа-підприємець ОСОБА_3

про стягнення 96948,43грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_4 - в режимі відеоконференції /господарський суд Чернівецької області/;

Від відповідача: - не з'явився;

Суть спору: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 96 948,43 гривень, що складається із заборгованості в сумі 33 600 гривень за договором №2 від 03.03.2015 року, штрафні санкції в сумі 62 832 гривень та 3% річних в сумі 516,43 гривень.

Ухвалою суду від 22 вересня 2015 року порушено провадження у справі №916/3934/15 та призначено до розгляду на 26 жовтня 2015 року.

Відповідач явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, рекомендованою кореспонденцією.

Відповідач в засідання суду призначені на 26.10.2015 року, 09.11.2015 року та 23.11.2015 року, не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області направлялись Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 за належною адресою зазначеною в позовній заяві.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 "Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотному аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання. При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

За результатами судового засідання справу було розглянуто без участі представників відповідача, за наявними в ній матеріалами документів наданих позивачем. У судовому засіданні, в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, суд встановив:

3 березня 2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі - виконавець - позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (надалі - замовник - відповідач) був укладений договір № 2 (далі - Договір), згідно п.1.1 договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по поставці кондиціонерів Неокліма -12 в кількості 3 шт..

Відповідно п.2.1 договору, вартість поставки складає 33 600 гривень, що є еквівалентом 1200 доларів США, оплата вартості робіт проводиться згідно рахунку та видаткової накладної, п.2.2 договору.

Згідно п.2.3 договору оплата здійснюється на протязі 10-ти днів з моменту отримання товару відповідно курсу долара США на день розрахунку.

Позивачем взяті зобов'язання були виконані повністю, що підтверджується видатковою накладною №1 від 03.03.2015 року.

На адресу відповідача 10.04.2015 року було направлено претензію за вих.№2 щодо сплати заборгованості за отриманий товар на протязі 10 днів, а уразі не сплати буде вимушений звернутися до суду.

Відповідно до п.3.2 договору, замовник у випадку прострочення платежів сплачує виконавцю штрафні санкції в розмірі1% від суми договору за кожний день прострочення, сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання умов даного договору.

Згідно п.4.1 договору, він набуває чинності з дати його підписання та діє до остаточного виконання умов договору.

Як зазначає Позивач, станом на час подачі даної позовної заяви, замовник - відповідач взяті зобов'язання за договором не виконав, розрахунки не провів, заборгованість за договором складає 33 600 гривень, штраф відповідно п.3.2 договору складає 62 832 гривни.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Так, у п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Підставою виникнення господарських зобов'язань за приписами ч. 1 ст. 177 Господарського кодексу України є договір.

Згідно із ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом позивач за видатковою накладною №1 від 03.03.2015 року передав, а відповідач отримав товар на загальну суму 33 600 гривень та відповідно до п.2.3, зобов'язаний був здійснити оплату вартості отриманого товару у строк до 13 березня 2015 року.

Але відповідач у встановлений строк оплату не провів, а позивач 10.04.2015 року направив на адресу відповідача претензію щодо сплати заборгованості, яка відповідачем була залишена без відповіді

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за якими зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Так позивачем на підставі п.3.2 договору було здійснено розрахунок штрафу розмір якого складає 62 832 гривни, який судом перевірено та вважає за необхідне заявлену суму штрафу стягнути з відповідача у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань відповідачем.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача щодо сплати Відповідачем 3% річних у сумі 516,43 гривень, вважає його вірним, а вимоги про стягнення правомірними.

Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд вважає їх обґрунтованими такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Наведені Позивачем докази у встановленому законом порядку Відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно, на підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити .

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) заборгованість в сумі 33 600 (тридцять три тисячі шістсот) гривень, штраф в сумі 62 832 (шістдесят дві тисячі вісімсот тридцять дві) гривни, 3% річних у сумі 516 /п'ятсот шістнадцять/ гривен 43 копійка, судовий збір в сумі 1938 (одна тисяча вісімсот тридцять вісім) гривень 97 копійок.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України..

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 26 листопада 2015 р.

Суддя Г.І. Гуляк