ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" листопада 2015 р. Справа № 918/1073/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Пашкевич І.О.,

при секретарі судових засідань Шарапі О.В.,

розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біообладсервіс"

про стягнення заборгованості в сумі 4 869 грн. 84 коп.

за участі представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи: У вересні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі Підприємець) звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Біообладсервіс" (далі Товариство) про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем умов договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №39/14 від 13.11.2014 року в сумі 17 902 грн. 96 коп., з яких: 13 000,00 грн. основний борг, 248,96 грн. 3% річних та 4 654,00 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 11 вересня 2015 року порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 06 жовтня 2015 року.

28.10.2015 року позивачем подано клопотання у якому останній просив припинити провадження у справі в частині стягнення 13 000,00 грн основного боргу у зв'язку з його сплатою та повернути в цій частині судовий збір. Крім того, просив прийняти відмову від позову в частині стягнення 33,12 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29.10.2015 року строк розгляду даного спору в порядку ч.3 ст. 69 ГПК України продовжено на 15 днів.

29.10.2015 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній, зокрема, щодо нарахування позивачем інфляційних втрат, зазначив, що у липні та серпні 2015 року мала місце дефляція, що не враховано Підприємцем у позовній заяві, відтак до стягнення, на думку Товариства, підлягає лише 4 420,00 грн інфляційних втрат. Судові витрати відповідач просив розподілити пропорційно до задоволених позовних вимог.

У судове засідання 17 листопада 2015 року сторони не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Суд дійшов висновку про розгляд справи без участі представників сторін, оскільки позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, та їх відсутність не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.11.2015 року припинено провадження у справі в частині стягнення з Товариства 13 000,00 грн основного боргу та 33,12 грн 3% річних.

Вивчивши подані сторонами письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В результаті розгляду матеріалів справи, суд

ВСТАНОВИВ:

13.11.2014 року між Товариством (Вантажовідправник) та Підприємцем (Перевізник) було укладено договір перевезення вантажним автомобільним транспортом №39/14 (далі Договір, а.с. 12-13), відповідно до умов якого Перевізник зобов'язався доставити автомобільним транспортом довірений йому Вантажовідправником товар до пункту призначення у встановлений даним договором строк та видати його Вантажоотримувачу, а Вантажоотримувач зобов'язався заплатити за перевезення вантажу передбачену даним договором винагороду (п. 1.1 Договору).

Згідно з пунктом 3.1 Договору оплата винагороди по даному договору проводиться вантажоотримувачем в безготівковій або готівковій формі в національній валюті України - гривні протягом 2 днів з моменту розвантаження.

Договір підписаний позивачем та відповідачем та скріплений відбитками печаток вказаних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заявки відповідача від 13.11.2014 року, позивачем надані послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною №120086 від 14.11.2014 року (а.с. 14,15).

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором свідчить відсутність з боку відповідача будь-яких повідомлень чи претензій стосовно порушення позивачем умов даної угоди.

Відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо встановлених строків оплати за надані послуги перевезення, що стало правовою підставою для звернення Підприємця до суду для примусового стягнення боргу.

Позивач зазначає, та відповідачем не заперечується, що 26.11.2014 року Підприємець направив на адресу Товариства належним чином завірені документи щодо перевезення вантажу.

Однак, в порушення умов договору відповідач оплату за перевезення протягом 2 днів з моменту розвантаження товару не провів, тому станом на момент звернення Підприємця з позовом до суду Товариство заборгувало позивачу 13 000,00 грн.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно з частини 2 статті 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно із ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до част.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 17.11.2015 року провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 13 000,00 грн. припинено у зв'язку зі сплатою боргу Товариством.

Таким чином, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору стосовно своєчасної оплати наданих послуг, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача 215,84 грн 3% річних (з урахуванням припинення провадження в частині стягнення 33,19 грн 3% річних) за період з 01.01.2015 року по 21.07.2015 року та 4 654,00 грн. інфляційних втрат за період січень-червень 2015 року нарахованих на основну суму боргу в розмірі 13 000,00 грн (розрахунки на а.с. 3).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що вони відповідають вищезазначеним приписам законодавства, а також є арифметично вірними, тому вимоги Підприємця про стягнення з Товариства 215,84 грн 3% річних та 4 654,00 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Крім того, відповідач у відзиві визнав суму нарахованих 3% річних, що підлягають до стягнення.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача у відзиві, про те що позивачем не враховано, що у липні та серпні 2015 року мала місце дефляція, з огляду на те, що інфляційні втрати позивач розраховує саме за період січень-червень 2015 року.

Враховуючи наведені обставини позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.11.2015 року частково розподілені судові витрати у даній справі, тому решта судового збору в сумі 331,32 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв'язку із задоволення позовних вимог.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 2 500,00 грн витрат на послуги адвоката.

Відповідно до частини 1 статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших виплат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно частиною 3 статті 48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Відповідно до пункту 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (далі Постанова) відшкодування адвокатських послуг здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат у сумі 2 500,00 грн, пов'язаних з оплатою послуг адвоката. Так, надання правової допомоги Підприємцю здійснював адвокат Черниш О.М., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_2 (а.с. 23), що діяв на підставі договору про надання адвокатських послуг №34/2015 від 21.08.2015 року (а.с. 21, 22), на виконання умов якого позивачем сплачено адвокату гонорар у сумі 2 500 грн (квитанція №34/2015 від 21.08.2015 року, а.с. 50).

Пунктом 6.5 Постанови передбачено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини 5 статті 49 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Враховуючи тривалість розгляду і складність справи, суд вважає за необхідне з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу у повному обсязі.

Крім того, 28.10.2015 року позивачем подано клопотання, відповідно до якого останній просив при прийнятті рішення стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що пов'язані із оплатою витрати на прибуття адвоката позивача до місця розгляду в розмірі 645,20 грн.

Відповідно до частини 1 статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно рекомендацій наведених у абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" до інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

З огляду на те, що явка представників сторін у жодне судове засідання обов'язковою не визнавалась, суд відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача вищевказаних витрат.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Рівненської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Біообладсервіс" (35809, Рівненська область, Острозький район, село Бадівка, вулиця Ватутіна, 2а, ідентифікаційний код 37822511) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (10003, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 215 (двісті п'ятнадцять) грн 84 коп. 3% річних, 4 654 (чотири тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн 00 коп. інфляційних втрат, 331 (триста тридцять одну) грн 32 коп. судового збору та 2 500 (дві тисячі п'ятсот) грн 00 коп. витрат на послуги адвоката.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено "23" листопада 2015 року.

Суддя Пашкевич І.О.