Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "17" листопада 2015 р. Справа № 906/1514/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 29.12.14р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 31.12.14р. № 5786/19,

ОСОБА_3, дов. від 04.08.15р. № 3216/19

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (м.Київ)

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (м.Житомир)

про стягнення 165182,15 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 165182,15 грн., з яких 114167,88 грн. боргу за надані послуги згідно акта виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р., 48293,01 грн. інфляційних нарахувань та 2721,26 грн. 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, а також у письмових поясненнях: від 16.10.15р. №6.997/10-04 (а.с.34,35), від 02.11.15р. № 7383/10-04 (а.с.60), від 12.11.15р. № 7670/10-05 (а.с.78,79). Зокрема, посилаючись на ОСОБА_2 виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. (а.с.13), бухгалтерську довідку позивача (а.с.14) та письмову вимогу № 1 від 02.12.14р. (а.с.15), позивач зазначив, що відповідач порушив свої грошові зобов'язання щодо здійснення розрахунків у розмірі 114167,88 грн. за отримані послуги з транспортування природного газу за грудень 1997 року у строк до 08.12.14р.

Представники відповідача у письмових запереченнях від 20.10.15р. № 7619/19 на позовну заяву (а.с.45,46), доповненнях від 03.11.15р. № 7921/19 до заперечень на позовну заяву (а.с.65,66), письмових поясненнях по справі від 17.11.15р. № 8233/19 (а.с.99,100) та в судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі, а також застосувати строки позовної давності до позовних вимог.

Зокрема, зазначили, що позивачем не було доведено факту надання відповідачу послуг з транспортування природного газу та, що акт виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. не є належним доказом, оскільки він не є первинним бухгалтерським документом згідно законодавства України, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин та на даний час. Також зазначили, що позивачем не подано копії договору, в рамках виконання якого було складено зазначений акт, оскільки з останнього неможливо встановити істотні умови (строки, умови, порядок оплати, тощо), що мали б бути обумовлені у відповідному договорі.

Крім того, представники відповідача зауважили, що згідно даних бухгалтерського обліку, у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за період, який просить стягнути позивач.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з позовної заяви та згідно даних позивача ОСОБА_4 підприємство "Київтрансгаз" на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.1996р. № 1539 "Про порядок забезпечення природним газом народного господарства і населення в 1997 році" надавало протягом 1997 року послуги з транспортування природного газу Відкритому акціонерному товариству "Житомиргаз", яке в подальшому реорганізоване в Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (відповідач)(а.с.3,34,35).

Також згідно даних позивача, відповідно до наказу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України від 06.11.98р. № 68/234, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.98р. № 1173 "Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу" (далі - Наказ) було припинено діяльність Акціонерного товариства "Укргазпром" у зв'язку з його реорганізацією шляхом поділу та приєднання до дочірніх компаній НАК "Нафтогаз України" з 1 січня 1999 року, а саме ОСОБА_4 підприємство "Київтрансгаз" було приєднано до дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (п.а п.1 Наказу)(а.с.78-81).

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України "Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 13.06.12р. №360-р реорганізовано ОСОБА_4 компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" шляхом перетворення в публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (а.с.83).

Згідно наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України "Про реорганізацію Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 18.07.12р. № 530, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" визначено правонаступником Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (а.с.82).

Відповідно до пп.1.2 Статуту ПАТ "Укртрансгаз", ПАТ "Укртрансгаз" є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків ДК "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (а.с.18-20).

Згідно даних позивача, відповідно до підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками сторін акту виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. позивач у січні, квітні, грудні 1997 року надав відповідачу послуги з транспортування природного газу в обсязі 102000,000 тис. куб.м. на загальну суму 204120,00 дол. США, а відповідач прийняв ці послуги (а.с.13).

Позивач зазначив, що станом на день подання позову та слухання справи заборгованість відповідача за надані у грудні 1997 року позивачем послуги згідно тарифу 1,67 дол. США без ПДВ складає 60120,00 дол. США, що відповідає з урахуванням курсу НБУ на 01.01.1998р. (1 дол. США - 1,899 грн. (а.с.38,39)) 114167,88 грн. та, що підтверджується даними бухгалтерського обліку станом на 22.09.15р. і станом на 03.11.15р. (а.с.14,61).

Вказане позивач обґрунтував тим, що механізм забезпечення природним газом народного господарства і населення у 1997 році визначався Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.1996р. № 1539, якою затверджено Порядок забезпечення природним газом народного господарства і населення в 1997 році, відповідно до п.2 якого передбачено, що закупівлю природного газу для потреб населення, комунально-побутових споживачів і бюджетних організацій здійснюють підприємства компанії "Укргаз" та підприємство "Київгаз" в АТ "Укргазпром", АТ "Укрнафта", ДВП "Чорноморнафтогаз" та оптових імпортерів. Промислові та інші споживачі природного газу - суб'єкти господарської діяльності - закуповують природний газ у оптових імпортерів.

27.10.1997р. Міністерством економіки України видано Наказ № 119 від 27.10.1997р. "Про внесення змін до наказів Мінекономіки від 14.06.1996р. № 76 та від 19.07.1996р. № 94", яким затверджено тарифи на транспортування 1000 куб. м. природного газу для потреб промислових підприємств, організацій, підприємств комунально-побутової сфери та інших суб'єктів господарювання без ПДВ, які користуються послугами газотранспортних підприємств. Так, зокрема, тариф на транспортування природного газу у 1997 році згідно вищевказаного наказу був встановлений у розмірі 1,67 дол. США без ПДВ.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.1996р. № 771-р дозволено Держкомрезерву відпустити на договірних засадах (з оформленням товарного кредиту) Державній акціонерній холдинговій компанії "Укргаз" з державного резерву 2 млрд. куб. метри природного газу для потреб населення, комунально-побутових споживачів і бюджетних організацій в осінньо-зимовий період 1996-1997 років (а.с.40).

Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.03.1998р. № 128-р дозволено Держкомрезерву на договірних умовах відпустити ДАХК "Укргаз" у грудні 1997 року 0,9 млрд. кубічних метрів природного газу для забезпечення потреб населення, комунально-побутових споживачів і бюджетних організацій, а також зобов'язано ДАХК "Укргаз" повернути у травні - вересні 1998 року до державного резерву природний газ у обсягах, відпущених згідно з цим Розпорядженням (а.с.41).

Позивач зазначив, що Державний комітет України по матеріальних резервах, будучи постачальником природного газу, не є газотранспортною організацією, а транспортування природного газу у 1997 році відповідачу повинно було здійснюватись іншою особою - газотранспортною організацією, технічні можливості якої дозволяли б транспортувати природний газ відповідачу.

Позивач зазначив, що підставою для звернення до суду з даним позовом є невиконання відповідачем зобов'язань щодо оплати наданих позивачем у грудні 1997 року послуг з транспортування природного газу у розмірі 114167,88 грн.

У зв'язку з цим, на думку позивача, між позивачем та відповідачем продовжують існувати майново-господарські зобов'язання, тому згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.03р. до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Позивач також зазначив, що згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.03р., правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 01 січня 2004 року.

Позивач вказав, що ним було надіслано відповідачу вимогу № 1 від 02.12.14р. про сплату заборгованості в сумі 114167,88 грн. за надані послуги в семиденний строк з дня отримання даної вимоги (а.с.15).

У листі - відповіді від 11.12.14р. № 5389/19 на дану вимогу, відповідач зазначив про безпідставність вимоги позивача, посилаючись на відсутність у нього акту виконаних робіт від 21.07.2000р., а також на акт звірки розрахунків між ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ "Житомиргаз", згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.10.14р. відсутня (а.с.52).

Позивач, обґрунтовуючи позов, зазначив, що жодних ОСОБА_2 звірки розрахунків з відповідачем, в тому числі, станом на 31.10.14р. щодо відсутності заборгованості позивачем не було підписано (а.с.5).

Таким чином, позивач вважає, що невиконання відповідачем зобов'язання у встановлений законом строк, до 08.12.14р. - семиденний строк з дня отримання претензії згідно із ч.2 ст.530 ЦК України відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, є простроченням боржника та порушенням зобов'язання згідно ст.610 ЦК України.

У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача 114167,88 грн. боргу за надані послуги згідно акта виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р., а також 48293,01 грн. інфляційних нарахувань та 2721,26 грн. 3% річних, нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України (а.с.4,5).

Позивач також зазначив, що відповідно до ч.1 ст.206 ЦК України (ч.1 ст.43 ЦК УРСР, який діяв у 1997 році) усно можуть вчинятися договори, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, а відсутність договору на транспортування природного газу не означає відсутності транспортування позивачем природного газу відповідачу та, відповідно, обов'язку останнього відшкодувати позивачу вартість наданих послуг.

Відповідач, заперечуючи проти заявленого позову, зокрема, зазначив про його безпідставність, оскільки позивачем не було доведено факту надання відповідачу послуг з транспортування природного газу.

На думку відповідача, поданий позивачем в обґрунтування своїх вимог акт виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. не є належним доказом, оскільки він не є первинним бухгалтерським документом згідно законодавства України, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин та на даний час. Крім того, позивачем не подано копії договору, в рамках виконання якого було складено зазначений акт, оскільки з останнього неможливо встановити істотні умови (строки, умови, порядок оплати, тощо), що мали б бути обумовлені у відповідному договорі.

Також даний акт позивач вважає зфальсифікованим, оскільки ДП "Київтрансгаз" виконало послуги з транспортування природного газу, проте відповідно до Статуту ПАТ "Укртрансгаз" датою реєстрації ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" правонаступником усіх майнових прав та обов'язків є ПАТ "Укртрансгаз" з 28.08.1998р.

Крім того, відповідач зазначив, що на акті виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. міститься відтиск печатки ВАТ "Житомиргаз", проте порівняти відтиск печатки на даний час немає можливості, оскільки товариство відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" від 30.04.09р. Протоколу чергових зборів від 07.07.10р. № 15 та Статуту ВАТ "Житомиргаз" змінило офіційне найменування Товариства на ПАТ "Житомиргаз", в результаті чого товариством було змінено печатку, а попередню печатку, ВАТ "Житомиргаз" було знищено.

Відповідач зазначив, що наявність на вказаному акті відбитку печатки не є схваленням відповідачем правочину, оскільки відбиток печатки було зроблено невідомою особою.

Також представники відповідача зауважили, що згідно даних бухгалтерського обліку, у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за період, який просить стягнути позивач.

У зв'язку з цим відповідач та його представники просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, а також застосувати строки позовної давності до позовних вимог.

Господарський суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, юридичні факти.

Як вже зазначалося, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги на підтвердження факту надання відповідачу послуг з транспортування природного газу січні, квітні та грудні 1997 року подав акт виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. (а.с.13).

Господарський суд критично ставиться до зазначеного акта виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. як підтверджуючого доказу, оскільки на дату складення даного акту ДП "Київтрансгаз" вже було реорганізоване шляхом приєднання до Дочірньої компанії "Укртрансгаз", в результаті чого правонаступником даних реорганізованих підприємств стала ОСОБА_4 компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", про що, в свою чергу, зазначав представник позивача у своїх письмових поясненнях від 12.11.15р. (а.с.78,79) та, що підтверджується наказом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України від 06.11.98р. № 68/234 (а.с.80,81).

Крім того, даний акт зі сторони відповідача підписаний не ідентифікованою сторонами спору особою, тобто без зазначення прізвища, ім'я, по-батькові та посади підписанта. Також не відомо хто, коли і за яких обставин поставив відбиток печатки відповідача на вказаному акті виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р.

Господарський суд також не приймає до уваги бухгалтерські довідки позивача (а.с.14, 61) про наявність заборгованості відповідача, оскільки ці довідки складені зацікавленою особою - позивачем та вони не підтверджені будь-якими первинними бухгалтерськими документами.

Представник позивача у своїх письмових поясненнях: від 02.11.15р. № 7383/10-04 (а.с.60), від 12.11.15р. № 7670/10-05 (а.с.78,79) зазначила, що акт виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. зі сторони позивача був підписаний уповноваженою особою, а саме заступником директора філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" ОСОБА_5, що підтвердив наказом даної філії по особовому складу за №128-к від 12.05.1999р. про призначення на посаду заступника директора філії (а.с.62), наказом ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" по особовому складу № 111-к від 11.05.1999р. про призначення заступника директора УМГ "Київтрансгаз" (а.с.63), а також довіреністю №2-45 від 28.12.1999р. (з строком дії до 31.12.2000р.) на заступника директора філії УМГ "Київтрансгаз" "Київтрансгаз" (а.с.64), згідно якої надано право укладати угоди з підприємствами будь-яких форм власності, а відтак і право на підписання акту виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р.

Також представник позивача зазначила, що зі сторони відповідача - ВАТ "Житомиргаз" акт виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. підписано - ОСОБА_6, при цьому дані висновки були зроблені представником згідно матеріалів судової справи 1998 року за № 4/874/4721.

Представник відповідача у письмових поясненнях від 17.11.15р. № 8233/19 зазначила, що наявність на акті виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. відбитку печатки не є схваленням відповідачем правочину, оскільки відбиток печатки було зроблено невідомою особою (а.с.99,100).

Враховуючи наведене, господарський суд не може вважати поданий позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог акт виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. належним та допустимим доказом, оскільки суд не може визначати достовірність даного акту як доказу.

На вимогу суду щодо подання документальних доказів сплати відповідачем вартості послуг з транспортування газу згідно акта виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. за січень та квітень 1997 року, відповідач повідомив, що ним були вжиті всі заходи щодо з'ясування обставин справи, в тому числі щодо пошуку наявності в його архіві первинних документів за 2000-2001 роки, але первинні документи і додатки до них, що фіксують факт виконання господарських операцій (в тому числі виписки банків) були знищені як такі, що не підлягають зберіганню, оскільки такі документи втратили практичне значення, що було підтверджено копією акту від 21.01.05р. (а.с.84-95).

Відповідно до частин 1 та 2 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ч.2 ст.82 ГПК України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позивачем не було подано суду достовірних, допустимих та документальних доказів, які б незаперечно свідчили про існування між сторонами спору тих господарських правовідносин, про які зазначено у вказаному акті виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р.

На підставі викладеного, господарський суд дійшов висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

Господарський суд відмовляє в позові саме по суті позовних вимог, а тому клопотання відповідача про застосування строків позовної давності (а.с.45,46) суд відхиляє.

При відмові в позові судовий збір, згідно ст.49 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.11.15

Суддя Гансецький В.П.

Друк: 1 прим. у справу.