ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р.Справа № 922/4734/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС , с. Комсомольське 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 фінансова інспекція України в м. Києві, м. Київ,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокэнергоремонт", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 224 938,91 грн.
за участю :

Представники позивача - ОСОБА_2 довіреність №625/22 від 09.09.2015 року, ОСОБА_3 довіреність №626/22 від 09.09.2015 року;

Представник відповідача - не з"явився;

Представник третьої особи - не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокэнергоремонт" матеріальної шкоди (збитків) у розмірі 224 938,91 грн., завданої позивачеві внаслідок неправильно розрахованої вартості ремонтних робіт, виконаних за Договором на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання №16/10 від 22.01.2013 року. Судові витрати в розмірі 4 498,78 грн. позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.08.2015 року за вищевказаним позовом було порушено провадження у справі № 922/4734/15 та розгляд справи призначено на 29 вересня 2015 року. Даною ухвалою було залучено до участі у справі ОСОБА_1 фінансову інспекцію України в м.Києві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Також позивач в позовній заяві просив витребувати у третьої особи матеріали, щодо підтвердження фактів, викладених у позовній заяві, що стали підставою для нарахування збитків в розмірі 224 938,91 грн..

Вказане клопотання, було прийнято судом до розгляду.

07 вересня 2015 року до канцелярії господарського суду надійшла заява позивача (вх.№35285) про зупинення провадження у справі № 922/4734/15 до набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.08.2015 року у справі № 826/12530/15.

Ухвалою суду від 29 вересня 2015 року заяву позивача про зупинення провадження у справі було задоволено, провадження у справі №922/4734/15 зупинено.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 09 листопада 2015 року від позивача надійшли письмові пояснення (вх. №44962), в яких представник зазначив, що у зв"язку із остаточним вирішенням справи №826/12530/15, яка розглядалася адміністративними судами м. Києва, на теперішній час обставини, передбачені ст. 79 ГПК України, що зумовили зупинення справи №922/4734/15, були усунуті.

Ухвалою суду від 29 вересня 2015 року провадження у справі № 922/4734/15 було поновлено та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 17 листопада 2015 року.

Через канцелярію суду 17.11.2015 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів в обгрунтування правової позиції (вх.№46329), які були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання позивача про витребування доказів, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Однак, в даному випадку, позивачем не доведено відсутність витребуваних доказів у ПАТ "Центренерго" та не наведено обставини, що перешкоджають їх наданню, а тому суд відмовляє у задоволенні даного клопотання.

Представники позивача, які брали участь в судовому засіданні 17.11.2015 року, позовні вимоги підтримували в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судові засідання не зявлявся, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав, про причини неявки суд не повідомляв. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Центренерго" в особі відокремленого лідрозділу Зміївської теплової електричної станції (далі - Позивач) та Товариством з юмеженою відповідальністю "Востокзнергоремонт" (далі - Відповідач) було укладено Договір на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання №16/10 від 22.01.2013 року (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Відповідач зобов'язався у 2013 році виконати на свій ризик роботи, що зазначені в додатку №1 до Договору, а Позивач прийняти і оплатити ці роботи.

Відповідно до п.1 Додатку №1 до Договору Відповідач зобов'язався виконати наступні роботи: ДБН Д 1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва (Роботи з ремонту обладнання Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго»), а саме: (ЛОТ №1 Ремонт енергетичного юладнання Зміївської ТЕС).

Відповідно до п.3.1 Договору та п.З Додатку №1 до Договору зазначено, що загальна вартість робіт (ціна договору) становить 107 319 998,19 грн. (з ПДВ).

Відповідно до п.4.1, 4.2 Договору та п.4 Додатку №1 до Договору зазначено, шо розрахунки за Договором здійснюються Позивачем в наступному порядку: Попередня передплата в розмірі 37 735 319,37 грн.; 90% від вартості виконаних робіт (згідно актів прийому-передачі виконаних робіт) протягом 30 днів після підписання акту; остаточний платіж в розмірі 10% від вартості викрнаних робіт здійснюється Позивачем протягом 30 днів після закінчення підконтрольної експлуатації, у відповідності до п.7.9.20 ГКД 34.20.661- 2003.

Відповідно до п.З.2, 3.3 Договору зазначено, що безпосередній перелік, обсяг і вартість робіт обумовлюється сторонами в кошторисній документації (калькуляції), що є Додатком №2 до Договору. Кошторис (калькуляція), передбачена Додатком №2 до Договору є твердим.

Відповідно до п. 1.4. Договору зазначено, що Відповідач зобов'язаний виконати роботи, виконати роботи, визначені договором зі свого матеріалу і своїми силами, якщо інше не встановлено Додатком №1 до Договору. При цьому Відповідач відповідає за доброякісність використаних ним матеріалів. Якщо робота виконується з матеріалів Позивача, у Договорі мають бути визначені норми витрат матеріалу згідно робочої документації на відповідне обладнання, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність Відповідача за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків.

Як зазначається позивачем, роботи за Договором прийняті у відповідності до актів приймання виконаних підрядних робіт на загальну суму 101 876 408,38 грн.

У період з 15.01.2015 року по 06.04.2015 року на підприємстві Позивача ОСОБА_1 фінансовою інспекцією у м. Києві проводилася планова виїзна ревізія фінансово- господарської діяльності, під час якої було виявлено суттєве завищення вартості ремонтних робіт Відповідачем.

Ревізією встановлено, що розрахунок загальновиробничих витрат виконано без застосування знижувальних коефіцієнтів К=0,4123 при розрахунку І блоку та К=0,7821 при розрахунку III блоку відповідно до роз'яснень, наведених в листі Держбуду України від 09.07.2002 №7/7-630.

Незастосування знижувальних коефіцієнтів при визначенні працевтрат. які включаються до складу загально виробничих витрат, в порушення вимог Додатку 3 та н.3.1.12 ДБН Д 1.1.1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», затвердженого Наказом Держбуду України від 27.08.2000 №174, ГКД 34.08.601-2003 «Порядок визначення вартості ремонту основного та допоміжного енергетичного обладнання, передавальних пристроїв і споруд», затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики від 30.04.2003 №207, призвело до завищення вартості прийнятих ремонтних робіт на загальну суму 2 698 224,50 грн. (без ПДВ).

Застосування коефіцієнтів до заробітної плати при визначенні прямих витрат підрядної організації призвело, в порушення вимог п.2.1 ГКД 34.08.601-2003 «Порядок визначення вартості ремонту основного та допоміжного енергетичного обладнання, передавальних пристроїв і споруд», затвердлсеного наказом Міністерства палива та енергетики від 0.04.2003 №207, до завищення прямих витрат на оплату праці на суму 435 879,87 грн.

Окрім цього, завищення заробітної плати призвело до понаднормового нарахування Єдиного соціального внеску на суму 168 118,87 грн.

Таким чином, вартості прийнятих ремонтних робіт завищено на суму 603 998,73 грн. (без урахування ПДВ).

Проте, роботи за договором від 22.01.2013 №16/10, вартість яких завищено на суму З 302 223,24 грн. (без ПДВ), прийняті Зміївською ТЕС на суму 10 876 408,38 грн. та сплачені на користь ТОВ «ВОСТОКЕНІІРГОРЕМОНТ» у розмірі 101 651 469,47.

Станом на 31.12.2014 в бухгалтерському обліку Зміївської ТЕС обліковується кредиторська заборгованість за Договором від 22.01.2013 №16/10 у розмірі 224 938.91 грн.

Зазначене призвело в порушення п. 18а Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку №11 «Будівельні контракти», п.п.94,95 «Концептуальної основи складання та подання фінансових звітів» Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку (МСБО), застосування яких регламентовано ст.12-1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» до матеріальної шкоди (збитків) на суму 3 737 728,97 грн., п.п.91 «Концептуальної основи складання та подання фінансових звітів» Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку (МСБО), застосування яких регламентовано ст.12-1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» до завищення кредиторської заборгованості на суму 224 938,91 грн. та викривлення фінансової звітності.

Таким чином, позивач зазначив, що як вбачається з висновків Третьої особи, під час укладення та виконання Договору, Відповідачем була неправильно розрахована вартість виконаних ремонтних робіт, що призвело до нанесення Позивачу матеріальної шкоди (збитків) у розмірі 224 938,91 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, шляхом стягнення з відповідача, на підставі ст. ст. 224, 225 ГК України, збитків у розмірі 224 938,91 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За приписами частини першої та другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та визначено, що особа, якій їх завдано, має право на їх відшкодування.

Частиною другою ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до приписів ст. ст. 837, 843, 845 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

У даному спорі правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, в якому сторони вільно на власний розсуд визначили об'єм робіт, що підлягають виконанню та їх вартість, оскільки відповідно до наведених вимог законодавства ці умови є обов'язковими для сторін.

Судом встановлено, що зобов'язання за договором сторонами виконані повністю, приймання-передачу робіт оформлено відповідними актами, підписаними сторонами без будь-яких зауважень.

Договір в частині визначення ціни не був визнаний в установленому порядку недійсним повністю або частково з підстав її завищення, до нього також не були внесені відповідні зміни.

Відсутні і інші належні та допустимі докази протиправної поведінки відповідача у вигляді порушення договірного зобов'язання (акт ревізії не може підтверджувати порушення відповідачем умов договору), отже, відсутні правові підстави, передбачені ст. ст. 22, 611 Цивільного кодексу України, ст. 224 Господарського кодексу України для відшкодування збитків через відсутність усіх елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що виявлені Інспекцією порушення не можуть змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.

Оскільки між сторонами у спорі укладений договір підряду, а кошти які позивач просить стягнути з відповідача отримано останнім як оплату належно виконаних за договором робіт, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору і вони не можуть вважатися ані збитками, ані безпідставно набутим майном.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним судом України у постанові від 02.07.2012 у справі №5006/18/13/2012.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Так, виявлені за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності позивача порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Водночас, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на висновки перевірки, як на підставу для задоволення позовних вимог, є безпідставними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не можуть впливати на умови укладеного між сторонами договору.

При цьому суд зазначає, що даної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 18.08.2015 р. у справі № 908/360/15-г.

Крім того, положеннями підпункту 4 пункту 4 Положення про ОСОБА_1 фінансову інспекцію України (затверджено Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011) врегульовано вжиття Держфінінспекцією відповідно до покладених на неї завдань заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Такі заходи вживаються в установленому порядку Держфінінспекцією як центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов'язання в межах господарсько-договірних відносин.

За своєю природою акт (довідка, вимога та інше) Державної фінансової інспекції є актом ненормативного характеру індивідуальним актом, який породжує права і обовязки тільки у того суб'єкта, якому вони адресовані, а саме, у позивача та відповідно не породжує для відповідача ніяких обовязків.

З огляду на вищевикладене господарський суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 11, 22, 224, 225, 509, 627, 628, 629, 632, 837, 843, 845 ЦК України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 23.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_4

Справа №922/4734/15.