ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 рокуСправа № 912/3711/15
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Технобуд Інвест", м. Дніпропетровськ

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю "Світловодське кар'єроуправління", Кіровоградська область, м. Світловодськ

про стягнення 36 185,21 грн.

Представники сторін в судовому засіданні участі не брали.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технобуд Інвест" (далі - ТОВ "Технобуд Інвест") звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "Світловодське кар'єроуправління" (далі - ТДВ "Світловодське кар'єроуправління"), яка містить вимогу про стягнення з останнього заборгованості за договором поставки № 0913-2 від 05.09.2013 року в сумі 13 800 грн., а також 4216,03 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 8988,24 грн. інфляційних втрат, 748,88 грн. 3% річних, 8 432,06 грн. пені, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 0913-2 від 05.09.2013 року в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду від 28.09.2015 року порушено провадження у справі, справу призначено до розгляду та від сторін витребувано необхідні для вирішення спору документи.

Ухвалами суду від 15.10.2015 року та від 03.11.2015 року розгляд справи відкладався.

Позивач не забезпечив явку свого повноважного представника в судове засідання, натомість від останнього на адресу суду надійшли письмові пояснення від 29.10.2015 року, згідно яких позивач повідомив суд про те, що відповідачем сплачено суму основного боргу в розмірі 13 800 грн.

В письмових поясненнях 13.11.2015 року ТОВ "Технобуд Інвест" уточнило заявлені до стягнення суми процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 4 216,03 грн., 8 988,24 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 748,88 грн., 8432,06 грн. пені.

Відповідач також не забезпечив явку свого повноважного представника в судове засідання 18.11.2015 року, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 05.11.2015 року № 0223612 2.

Згідно відзиву від 28.10.2015 року ТДВ "Світловодське кар'єроуправління" заперечило проти позовних вимог в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 4 216,03 грн., 8988,24 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 748,88 грн. та 8432,06 грн. пені та повідомило, що 19.10.2015 року сплатило суму основного боргу в розмірі 13 800 грн. відповідно до платіжного доручення № 302 від 19.10.2015 року.

Крім того, ТДВ "Світловодське кар'єроуправління" у своєму відзиві просило вказану справу розглядати за відсутності повноважного представника останнього.

Станом на час проведення судового засідання будь-які інші заяви чи клопотання від сторін до господарського суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

В С Т А Н О В И В:

05.09.2013 року між сторонами укладено договір поставки № 0913-2 (надалі - договір), за умовами якого постачальник (позивач) зобов'язався передати у власність покупцю (відповідач) запасні частини, паливно-мастильні матеріали, акумуляторні батареї, двигуни, КПП, ГМП, шини, деталі дробарок (далі - товар) найменуванням, партіями, у кількості, комплектності, асортименті та за ціною, які вказуються в специфікації (додаток № 1 до договору), а покупець зобов'язується сплатити за товар грошову сум та прийняти його на умовах договору (п. 1.1. договору).

Пунктами 3.1. та 3.3. договору сторони погодили, що товар постачається на умовах EXW, місце поставки - склад продавця за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Сталінграду, 149, у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" (редакція 2000 року), з урахуванням особливостей, наведених у договорі, якщо інше не передбачене в специфікації; моментом виконання обов'язку передати товар вважається дата отримання товару покупцем в місці поставки товару, вказаному в п. 3.1. договору, що підтверджується документально шляхом складання видаткової накладної або акта приймання-передачі.

Згідно п. 2.3. договору сторони погодили, що покупець повинен здійснити 100% оплату вартості товару протягом 10-ти календарних днів з моменту передачі товару, якщо інше не передбачено в специфікації.

Сторонами до договору укладено специфікацію № 1 від 05.02.2014 року, за умовами якої позивач забов'язався в строк до 20.02.2014 року поставити відповідачу товар на суму 52800 грн., відповідач в свою чергу зобов'язався протягом 30 календарних днів с дати поставки товару на склад покупця оплатити поставлений товар.

Договір та специфікація № 1 від 05.02.2014 року до нього підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками останніх.

На виконання умов договору та специфікації № 1 позивач виставив відповідачу рахунок на оплату товару №14 від 05.02.2015 року та поставив на користь відповідача товар на загальну суму 52 800 грн., що підтверджується завіреною належним чином видатковою накладною № 35 від 18.02.2015 року.

Відповідач лише частково розрахувався за товар на суму 39 000 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками з поточного рахунку позивача.

Оскільки, відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань щодо оплати поставленого товару, позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Вирішуючи даний спір господарський суд виходить з наступного.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За правилами статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається .

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Під час розгляду даної справи у суді ТДВ "Світловодське кар'єроуправління" погасило суму основного боргу в розмірі 13 800 грн. на підтвердження чого надало господарському суду платіжне доручення № 302 від 19.10.2015 року.

У зв'язку з погашенням відповідачем перед позивачем суми основного боргу в розмірі грн., провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Однак, оскільки відповідачем заборгованість за поставлений товар сплачена несвоєчасно, позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 4 216,03 грн. за період з 19.03.2014 року по 22.09.2015 року, 8 988,24 грн. інфляційних втрат за період з березня 2014 року по серпень 2015 року, 3% річних у розмірі 748,88 грн. за період з 19.03.2014 року по 22.09.2015 року, а також 8432,06 грн. пені. за період з 19.03.2014 року по 22.09.2015 року.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 610, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Однією з підстав для застосування до правовідносин сторін ст. 536 Цивільного кодексу України є встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Проте, ані умовами договору поставки № 0913-2 від 05.09.2013 року, ані нормами чинного законодавства не передбачено розмір процентів за користування чужими грошовими коштами у разі порушення зобов'язання, що виникають з правовідносин щодо договорів поставки.

Доводи позивача з приводу того, що розмір таких процентів визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України є хибними, оскільки дана норма визначає розмір штрафних санкцій за порушення грошових зобов'язань, а договором поставки від 05.09.2013 року №0913-2, зокрема, п. 5.2. сторони погоди штрафну санкцію за несвоєчасну оплату товару у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення оплати.

За викладених обставин, вимога про стягнення з відповідача 4 216,03 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір в іншій частині, господарський суд враховує наступне.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно змісту ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.2. договору за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення оплати.

Господарським судом встановлено, що період за який нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати позивачем визначено з порушенням умов договору поставки.

Так, початком нарахування пені та 3 % річних позивачем визначено 19.03.2015 року, початком нарахування інфляційних втрат - березень 2014 року.

Проте, враховуючи умови специфікації № 1 від 05.02.2014 року, а також положення ст. 253 Цивільного кодексу України, початком нарахування пені та 3 % річних є - 21.03.2014 року; початком нарахування інфляційних втрат, враховуючи також лист Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", є - квітень 2014 року.

Крім того, позивачем нараховано суму пені з перевищення піврічного строку встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

У зв'язку з викладеним, оскільки розрахунок позивач є неточним, господарський суд за допомогою інформаційно-правової програми "Ліга: Закон Еліт 9.1.5" здійснив власний розрахунок, за яким належними до стягнення з відповідача є:

3 % річних в сумі 737,66 грн. (за період з 21.03.2014 року по 27.03.2014 року на суму 37800 грн. - 21,75 грн., за період з 28.03.2014 року по 10.04.2014 року на суму 35800 грн. - 41,19 грн., за період з 11.04.2014 року по 07.05.2014 року на суму 30 800 грн. - 63,35 грн., за період з 08.05.2014 року по 07.07.2014 року на суму 20800 грн. - 104,28 грн., за період з 08.07.2014 року по 21.07.2014 року на суму 18800 грн. - 21,63 грн., за період з 22.07.2014 року по 22.09.2015 року на суму 13800 грн. - 485,46 грн.);

пеня в сумі 2084,35 грн. (за період з 21.03.2014 року по 27.03.2014 року на суму 37800 грн. - 94,24 грн., за період з 28.03.2014 року по 10.04.2014 року на суму 35 800 грн. - 178,51 грн., за період з 11.04.2014 року по 07.05.2014 року на суму 30 800 грн. - 43,88 грн., за період з 08.05.2014 року по 07.07.2014 року на суму 20 800 грн. - 368,76 грн., за період з 08.07.2014 року по 21.07.2014 року на суму 18 800 грн. - 152,46 грн., за період з 22.07.2014 року по 21.09.2014 року на суму 13 800 грн. - 586,03 грн.);

втрати від інфляції за період з квітня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 8988,24 грн.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ "Технобуд Інвест" є обґрунтовані та підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 737,66 грн., пені в сумі 2084,35 грн. та втрат від інфляції за період з квітня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 8988,24 грн. В іншій частині в задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України господарський суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 64, 75, 82, 84, 85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Світловодське кар'єроуправління" (27552, Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 53; ідентифікаційний код 13749739) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технобуд Інвест" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська, 147; ідентифікаційний код 36162550) 8988,24 грн. інфляційних втрат, 737,66 грн. 3% річних, 2084,35 грн. пені, а також 862,10 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Світловодське кар'єроуправління" суми основного боргу в розмірі 13 800 грн. провадження у справі припинити.

В іншій частині в задоволені позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його прийняття до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Засвідчений належним чином примірник рішення направити позивачу за адресою: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська, 147; відповідачу за адресою: 27552, Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 53.

Суддя М.С. Глушков