РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015Справа №910/28977/15

За позовом Селянської спілки "Лан"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Національний кредит"

про зобов'зання виконати умови договору

суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Бреус Є.В. - дов.;

від відповідача: Биков О.І. - за дов. ;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Селянська спілка "Лан" звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Національний кредит" про зобов'зання виконати умови договору.

Ухвалою від 13.11.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 24.11.2015 р.

28.04.2015 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли пояснення та додаткові документи по справі.

24.11.15р. через відділ діловодства суду відповідачем відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує.

В судовому засіданні 24.11.15 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

1 лютого 2010 року Позивач Селянська спілка «Лан» (далі за текстом - СС «Лан») уклав з Відповідачем ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «Банк Національний кредит» (далі за текстом - ПАТ «Банк Національний кредит») в особі начальника Світловодського відділення ПАТ «Банк Національний кредит» договір банківського рахунку №14/10 (далі за текстом - Договір, завірена копія додається - Додаток №1).

За умовами п.п. 1.1 статті 1 Договору, Відповідач відкрив Позивачу поточний банківський рахунок №60 на якому взяв на себе зобов'язання здійснювати операції як в національній, так і в іноземній валюті (далі за текстом - Рахунок) та надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування (далі за текстом - Послуги) відповідно до умов Договору, Правил обслуговування банківських поточних рахунків суб'єктів господарювання відкритих в ПАТ «Банк Національний кредит», затверджених протоколом засідання тарифного комітету ПАТ «Банк Національний кредит» №11 від 30.12.2009 року (далі за текстом Правила) та вимог чинного законодавства України.

29 травня 2015 року Позивачем в системі клієнт-банк було надано платіжне доручення №42 до ПАТ «Банк Національний кредит» МФО 320702, про проведення банківської операції, а саме перерахування грошових коштів з поточного розрахункового рахунку №60 в сумі 102 076 (сто дві тисячі сімдесят шість) гривень 00 копійок на рахунок №7382 відкритий в банку Казначейство України МФО 899998. Відповідно до вищевказаного платіжного доручення призначенням платежу було перерахування суми ПДВ згідно декларації з ПДВ за квітень 2015 року «електронне адміністративне оподаткування» (до заяви додається завірена копія платіжного доручення та декларації з ПДВ за квітень 2015 року - Додаток №2,3).

Станом на 24 червня 2015 року (тобто на дату після невиконання Відповідачем платіжного доручення - Додаток №2) залишок коштів на поточному рахунку №60 Позивача складає 252 802 (двісті п'ятдесят дві тисячі вісімсот дві) гривні 28 копійок (завірена копія банківської виписки додаються - Додаток №4).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що на момент подання позову до Господарського суду міста Київ відповіді щодо причин невиконання банком платіжного доручення №42 від 29.05.2015 року, а також інформації щодо виконання вищевказаного платіжного доручень Позивачем отримано не було.

Отже, спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем, на думку позивача, договірних зобов'язань щодо вчасності перерахування грошових коштів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Разом з тим, у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.06.15. № 358 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк «Національний кредит" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05.06.15. № 114 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "Банк «Національний кредит", згідно з яким з 08.06.15. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію.

При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до відповідно до постанови Правління НБУ від 28 серпня 2015 р. № 563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк «Національний кредит" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 28 серпня 2015 р. № 159, «Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк «Національний кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку». Визначено, що вимоги кредиторів прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування в газеті «Голос України» оголошення про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк «Національний кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку.

Зазначена інформація відображена також на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказування.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 вказаного Закону унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Крім того, порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

З дня початку процедури ліквідації банку:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається;

8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження Фонду з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, відповідно до пункту 3 частини 1 вказаної статті, Фонд складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другоїстатті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ч. 1 ст. 49 закону).

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Отже, з огляду на зазначене вище, та враховуючи прийняте рішення про ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк «Національний кредит" задоволення вимог кредиторів банку, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред'явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбаченихЗаконом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", при цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Згідно з частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не приймається судом до уваги, оскільки цей Закон встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів, а банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

В свою чергу, відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"

При цьому, ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

За приписами ст.84 Господарського процесуального кодексу України в резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, при відмові в позові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

При цьому суд звертає увагу позивача на відсутність підстав для припинення провадження в даній справі на підставі п. 2 ст. 80 ГПК України, оскільки відсутнє рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, та відсутні докази звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника (відповідача) у справі про банкрутство, як і відсутня сама справа про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Банк «Національний кредит» в порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.11.15 р.

Суддя І.О. Домнічева