ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015р. Справа № 914/3328/15

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:Публічного акціонерного товариства „Львівобленерго, м. Львів
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю „Гронло-Львів, м. Львів
про:стягнення 7610,33 грн.
Суддя Артимович В.М.

Секретар судового засідання Струк Н.Р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: не зявився.

Представнику позивача розяснено права і обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, в тому числі право заявляти відводи. У відповідності до ст. 81-1 ГПК України технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства „Львівобленерго, м. Львів, надалі позивач, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Гронло-Львів, м. Львів, надалі відповідач, про стягнення 7610,33 грн.

Ухвалою суду від 17.09.2015 р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, судове засідання призначено на 21.10.2015 р.

21.10.2015 р. на розгляд суду представник позивача подав заяву, в якій надає інформацію, необхідну на виконання вимог ухвали суду від 17.09.2015 р.

В засідання суду 11.11.2015 р. зявився представник позивача, надав пояснення по суті справи та просив задоволити подану позовну заяву. Відповідач не забезпечив явку повноважного представника в засідання суду, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, в їх сукупності, суд встановив наступне.

09.11.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго», перейменованим у Публічне акціонерне товариства «Львівобленерго» згідно рішення загальних зборів акціонерів від 14.05.2011р., як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гронло-Львів», як споживачем, було укладено договір про постачання електричної енергії № 66775, відповідно до п. 1 якого, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 9 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору. Точка продажу електричної енергії: зазначена в додатку № 6 «Однолінійна схема».

Згідно п. 2.3.3 договору споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Відповідно до п. 6 додатку № 7 до договору рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Відповідач за період з червня по серпень 2014 року не здійснював належних оплат за спожиту електроенергію, у звязку з чим заборгував позивачу станом на 01.08.2015 р. 5536,04 грн. Дані факти позивач підтверджує відповідними рахунком на оплату за активну та реактивну електроенергію за листопад 2014 р. за № 303411/401271-1, за грудень 2014 р. за № 303412/424343-1, за грудень 2014 р. за № 300312/424344-2, січень 2015 р. за № 303401/450723-1, січень 2015 р. за № 300301/450724-2, лютий 2015 р за № 303402/469636-1, лютий 2015 р. за № 300302/469637-2, березень 2015 р. за № 303403/494777-1, березень 2015 р. за № 300303/494778-2.

Також позивач просить стягнути з відповідача за неналежне виконання зобовязань по сплаті коштів 1104,68 грн. пені, 55,23 грн. трьох процентів річних та 914,38 інфляційних нарахувань.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши докази у справі та оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порядок постачання електричної енергії та взаємовідносини зі споживачами усіх форм власності регулюється спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією, нормативними документами Кабінету Міністрів України, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, а також нормативно-правовими актами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Так, норма ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» вказує, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання електричної енергії.

Правила користування електричною енергією, затверджені постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року (зі змінами та доповненнями), зокрема п. 5.1 розділу 5 «Укладення договорів», вказують, що договір на постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Згідно з пп. 1 п. 10.2 Правил споживач електричної енергії зобов'язаний користуватись електричною енергією для власних потреб виключно на підставі договору.

За змістом ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України відпуск енергії без оформлення договору електропостачання не допускається.

Судом встановлено, що 09.11.2007 р. між позивачем, як енергопостачальною організацією, та відповідачем, як споживачем, було укладено договір про постачання електричної енергії № 66775.

Розрахунковим періодом вважається період з 29 числа попереднього місяця до 28 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного (п. 2 додатку № 2 до договору від 09.11.2007 р. № 66775).

Як вище зазначено, згідно п. 6 вказаного вище додатку рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків не має перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата отримання рахунка (здійснення рахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Судом встановлено, що за період з листопада 2014 р. по лютий 2015 р. відповідачем рахунки станом на 01.08.2015 р. оплачені в повному обсязі не були, що призвело до наявності у останнього боргу за спожиту активну електроенергії в сумі 5508,29 грн.,за реактивну електроенергію в сумі 27,75 грн.

Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання недопустима. Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, а ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу визначає, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

На суму основного боргу позивачем підставно й обгунтовано нараховано пеня на підставі п. 4.2.1 договору, відповідно до якого за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів оплати, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплат. Проте, судом здійснено перерахунок нарахування пені та встановлено, що невірно встановлено період прострочення, а тому з відповідача підлягає стягненню 1050,35 грн. пені.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що інфляційні та річні є окремим видом цивільних зобов'язань, які існують в силу прострочення боржником терміну виконання грошового зобов'язання та є за своєю правовою природою відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, позивачем правомірно нараховано відповідачу інфляційні втрати та три проценти річних.

Судом перевірено правомірність та правильність нарахування трьох процентів річних в сумі 55,23 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 914,38 грн.. Здійснивши перерахунок, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню частково, зокрема, з відповідача підлягає стягненню 52,52 грн. трьох процентів річних та 909,31 грн. інфляційних втрат.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Із врахуванням викладеного, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення частково.

Однією з основних засад судочинства згідно ст. 129 Конституції України є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом (ч. 2 ст. 82 ГПК України).

Враховуючи, що позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а також те, що відповідач доказів оплати боргу, пені, трьох процентів річних не представив, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням від 08.09.2015 р. за № 15631 на суму 1218,00 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 4-5, 4-7, 12, 33, 34, 38, 43, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів, задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гронло-Львів» (79066, м. Львів, вул. Зелена, буд. 269, ідентифікаційний код 20844763) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3, ідентифікаційний код 00131587) 5536,04 грн. основного боргу, 1050,35 грн. пені, 52,52 грн. трьох процентів річних та 909,31 інфляційних нарахувань та 1205,82 грн. судового збору.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити

4. Наказ видати згідно ст.ст. 116, 117 ГПК України після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.11.2015 р.

Суддя Артимович В.М.