РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015Справа №910/25655/15
За позовом Державного підприємства «Остківське лісове господарство»

до Міністерства оборони України

про стягнення 69 233,29 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Юрченко Д.С. (представник за довіреністю №220/375/д від 21.05.2015р.);

від відповідача: Котяй В.П. (представник за довіреністю №4061 від 09.11.2015р.).

Обставини справи:

Державне підприємство «Остківське лісове господарство» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Міністерства оборони України (надалі також - відповідач) суми боргу в розмірі 69 233,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору про закупівлю за державні кошти №343/3/66/141 від 19.12.2014р. позивачем було поставлено товар, проте відповідач, в порушення умов Договору, зобов'язання з оплати вартості товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем.

Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву, у відповідності до якого проти задоволення позовних вимог він заперечує посилаючись на те, що оскільки лісоматеріали фактично було прийнято 25.12.2014р., звіт про закінчення переговорної процедури закупівлі комітетом з конкурсних торгів Міністерства оборони України було затверджено 30.12.2014р., а отримано Головним управлінням оперативного забезпечення Збройних сил України лише 06.01.2015р. Зважаючи на час отримання звіту, зареєструвати відповідні фінансові зобов'язання в органах казначейської служби було неможливо. Так необхідно звернути увагу на той факт, що кошти на закупівлю зазначеного товару було виділено з резервного фонду Державного бюджету України, які на даний рік вже не заплановано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2015р., в справі було порушено провадження суддею Морозовим С.М., справі присвоєно №910/25655/15, розгляд було призначено на 10.11.2015р.

В судовому засіданні 10 листопада 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2014р. між позивачем (постачальник за Договором) та відповідачем (замовник за Договором) було укладено Договір про закупівлю товарів за державні кошти №343/3/66/141 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач зобов'язався до 20 грудня 2014 року поставити відповідачеві деревину оброблену (02.201) 11 лотів, а саме лот 9 лісоматеріали круглі типу «Стойка» 116,90 куб.м., у асортименті, кількості та за цінами зазначеними в Специфікації постачання товарів (надалі - Специфікація), що додається до Договору (Додаток 1 до Договору), а відповідач зобов'язався прийняти і оплатити товар.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що ціна за одиницю товару визначається, відповідно до Специфікації до даного Договору. Вартість товару становить 69 233,59 грн., у тому числі податок на додану вартість - 11 538,88 грн. Оплата товару здійснюється за рахунок коштів, виділених за КПКВ 2101710, КЕКВ 2210, стаття 1127.

Розрахунки за поставлені та належним чином прийняті товари належної якості та кількості проводяться шляхом оплати відповідачем після пред'явлення позивачем рахунку-фактури (2 примірники) (далі - рахунок) протягом 20 банківських днів з дати постачання, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків. Дозволяється оплата за поставлені партії товарів. Відповідач бере на себе фінансові зобов'язання щодо оплати товарів лише за умовою наявності відповідних видатків державного бюджету. (п. 4.1. Договору).

Згідно з п. 10.1. Договору він набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, а з питань розрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань по даному Договору.

Додатком №1 до Договору (Специфікація) сторони погодили найменування товару, його кількість та ціну.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, позивачем було поставлено відповідачу товар за договором на загальну суму 69 233,29 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією видаткової накладної №427 від 08.12.2014р. та Акту приймання №911 від 25.12.2014р.

Товар було прийнято відповідачем про що свідчить підпис уповноваженої, згідно довіреності №200 від 24.12.2014р., особи в Акті приймання №911 від 25.12.2014р.

У зв'язку з не проведенням відповідачем повної оплати вартості отриманого за Договором товару позивач був змушений звернутись до суду.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Сторони беруть на себе зобов'язання неухильно виконувати усі умови цього Договору. У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим Договором. (п. 7.1. Договору).

Відповідачем оплату повної вартості товару проведено не було.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З врахуванням викладеного, беручи до уваги п. 4.1. Договору, обов'язок відповідача щодо повної оплати вартості поставленого позивачем товару сплив (з урахуванням 20 банківських днів з моменту отримання товару), а тому, з урахуванням вказаного, прострочення оплати товару за Договором у відповідача перед позивачем виникло з 27.02.2015р.

Оскільки, як підтверджено матеріалами справи, свої зобов'язання відповідач за Договором щодо повної оплати вартості товару в строк визначений Договором не виконав, то заборгованість останнього по оплаті вартості поставленого позивачем товару складає 69 233,29 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не заперечує вартість поставленого товару, проте зазначає, про неможливість його оплати, у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування.

Однак, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а тому посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на підставу невиконання своїх грошових зобов'язань є безпідставними та необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція з приводу того, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання викладена у постанові Верховного Суду України №11/446 від 15.05.2012 р.

Крім того, між сторонами виникли господарські відносини, а приписи Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища суб'єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, щодо відповідальності за порушення зобов'язань.

Відповідно до частини 2 статті 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Нормами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, неотримання бюджетного фінансування, не може розглядатись як встановлення терміну виконання обов'язку замовника з оплати виконаних робіт, з огляду на те, що поняття "термін" передбачає вказівку на подію, яка має неминуче настати, тоді як умова про надходження бюджетного фінансування такої вказівки не містить.

Враховуючи те, що відповідачем порушено зобов'язання за Договором у частині оплати вартості товару, заборгованість у розмірі 69 233,29 грн. за даним Договором підтверджується матеріалами справи, та відповідачем не спростовано обставин викладених у позові, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/25655/15 підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 69 233,29 грн.

Судовій збір позивача в розмірі 1 218,00 грн., відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про судовий збір», Цивільного кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (, адреса: 03168, м. Київ, Солом'янський район, проспект Повітрофлотський, 6) на користь Державного підприємства «Остківське лісове господарство» (, адреса: 34252, Рівненська область, Рокитнівський район, с. Остки, вул. Незалежності, 2) суму основного боргу в розмірі 69 233,29 грн. (шістдесят дев'ять тисяч двісті тридцять три гривни 00 копійок) та суму судового збору в розмірі 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.11.2015р.

Суддя С.М. Морозов