донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

24.11.2015 справа №908/2357/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
Представники сторін: від відповідача: від позивача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу на рішення господарського суду не зявився; не зявився; Приватного підприємства Промто Плюс, м. Запоріжжя Запорізької області
від у справі15 червня 2015 р.(повний текст підписано 15.06.2015р.) № 908/2357/15-г (суддя Дьоміна А.В.)
за позовом до Відкритого акціонерного товариства Вуглецевий композит, м. Запоріжжя Приватного підприємства Промто Плюс, м. Запоріжжя
проповернення майна та стягнення 18 059,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.06.2015р. у справі №908/2357/15-г позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Вуглецевий композит, м. Запоріжжя до Приватного підприємства Промто Плюс, м. Запоріжжя (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 09.06.2015р.) про повернення трансформатора ЕОМН-2000/10 інв. №1120942 та стягнення 26 093,74грн. яких: 11 932,39грн. заборгованість за орендними платежами, 29,90грн. пеня, 5267,50грн. інфляція, 414,04грн. 3 % річних та 8449,91грн. неустойка.

Приватним підприємством Промто Плюс, м. Запоріжжя подана апеляційна скарга, в якій останній просить скасувати судове рішення у зв'язку з тим, що судом порушено та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник вважає хибним висновок місцевого суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми орендної плати з огляду на проведення відповідачем капітального ремонту майна, переданого в оренду. За твердженням відповідача, вартість капітального ремонту орендованого майна значно перевищує суму заборгованості з орендної плати, у звязку з чим вважає безпідставним нарахування штрафних санкцій у вигляді пені, неустойки та інфляції. Також зазначає, що господарським судом не прийнято до уваги той факт, що відповідачем у справі про банкрутство позивача № 12/5009/1801/11 подано заяву про зарахування взаємних грошових зобовязань та зменшено кредиторську заборгованість на суму вартості трансформатора.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду про порушення апеляційного провадження у даній справі та про відкладення розгляду апеляційної скарги сторони були попереджені про те, що у разі незявлення в судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №908/2357/15-г; розглянувши доводи апеляційної скарги; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного підприємства Промто Плюс, м. Запоріжжя та скасування рішення господарського суду Запорізької області від 15.06.2015р. у справі №908/2357/15-г з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що 03.12.2009р. між Відкритим акціонерним товариством Вуглецевий композит (орендодавець) та Приватним підприємством Промто Плюс укладений договір оренди №6/09, за умовами якого орендодавець зобовязаний надати в тимчасове користування орендатору майно трансформатор ЭОМН-2000/10 інв. №1120942, а орендар зобовязаний сплачувати орендну плату в розмірі та строки встановлені п. 3 даного договору.

Відповідно до п.1.2 договору, Орендодавець зобовязується передати Орендатору у тимчасове користування трансформатор ЭОМН-2000/10 інв. №1120942. Вартість майна складає 41 045,25грн.

Згідно акту приймання передачі №1/6/09 від 09.12.2009 р. орендоване майно передане відповідачу.

Розділом 2 договору встановлені обовязки сторін. Зокрема, відповідно п. 2.2.4. договору орендатор зобовязаний у встановлений договором строк сплачувати орендну плату згідно з умовами, встановленими п. 3 даного договору.

Пунктом 3.1 договору оренду встановлений розмір орендної плати, який становить 550,00 грн.

Згідно Додатку №2 до договору оренди №6/09 від 03.12.2009р., передбачено коригування розміру щомісячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Вказаний додаток до договору підписаний та скріплений печатками обох сторін, тобто сторони при укладені договору узгодили розмір орендної плати.

Орендна плата вноситься орендатором кожного місяця не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця.(п.3.2 договору)

Як встановлено п. 4.1 договору, за прострочення платежу Орендар сплачує Орендодавцю пеню з розрахунку 2% облікової ставки НБУ від несвоєчасної внесеної орендної плати за кожен день прострочення.

Строк дії договору оренди становить пять років з моменту передання майна Орендатору з можливістю пролонгації. (п.5.1. договору)

В процесі розгляду справи до господарського суду Запорізької області від позивача надійшла заява про збільшення суми позовних вимог, відповідно до якої Відкрите акціонерне товариство Вуглецевий композит просить суд вилучити у Приватного підприємства Промто Плюс трансформатор ЕОМН-2000/10 інв. №1120942 та стягнути з останнього 31 024,56 грн. Заява прийнята та задоволена судом на підставі ст. 22 ГПК України.

Також, 09.06.2015р. до господарського суду Запорізької області від ВАТ Вуглецевий композит надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої при взаємній звірки розрахунків було встановлено, що в позовній заяві помилково не був врахований платіж відповідача на суму 3 107,84 грн. Враховуючи вищевикладене позивач остаточно просить суд вилучити у Приватного підприємства Промто Плюс трансформатор ЕОМН-2000/10 інв. №1120942 та стягнути з останнього 26 093,74 грн., з яких: 11 932,39 грн. заборгованість за орендними платежами, 29,90 грн. пеня, 5267,50 грн. інфляція, 414,04 грн. 3% річних та 8449,91 грн. неустойка.

Позовні вимоги розглянуті судом з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Як встановлено господарським судом, відповідач, починаючи з 11.11.2012р. свої зобовязання по оплаті орендної плати за договором оренди №6/09 від 03.12.2009р. не виконував, у звязку з чим станом на 10.01.2015р. за останнім утворилась заборгованість у розмірі 11 932,39 грн. На суму заборгованості позивачем нараховано 3% річних, пеню, інфляційні втрати та неустойку. Крім того, у звязку з закінченням строку дії договору оренди, позивач просив суд вилучити у відповідача орендоване майно, передане за договором, а саме: трансформатор ЭОМН-2000/10 інв. №1120942.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з правильністю висновків місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог та необхідності в їх задоволенні у повному обсязі, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3 Господарського кодексу України регламентуються, насамперед, його положеннями, Цивільним кодексом України та умовами договору оренди.

Договір №6/09 від 03.12.2009р. за своєю правовою природою є договором майнового найму (оренди) і підпадає під правове регулювання норм статей 759-786 ЦК України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст.629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні норми містяться в положеннях п.1 ст.283 Господарського кодексу України

Згідно з ч.1 ст.763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача 16.10.2014р. направлена претензія вих. №01/135 від 14.10.2014р., відповідно до якої позивач вимагав відповідача сплатити заборгованість у розмірі 12 914,59грн. та повідомляв про сплив строку дії договору 09.12.2014р. Претензія направлена на адресу відповідача про що свідчить копія поштового повідомлення про вручення вказаної претензії представнику відповідача.

13.11.2014р. на адресу позивача відповідачем направлено лист вих.№161 від 11.11.2014р., відповідно до якого останній повідомив, що 26.08.2014р. трансформатор ЭОМН-2000/10 інв. №1120942 вийшов з ладу. Відповідач звернувся до ПП «ГРБ «Енергія» з проханням виявити причину поломки та оцінити вартість ремонту. Відповідно до акту огляду вказаного трансформатора №171 від 28.08.2014р. встановлено, що трансформатор не підлягає експлуатації та відповідно до калькуляції від 28.08.2014р. вартість капітального ремонту складає 57 000грн. Також, у вказаному листі, відповідач зазначив, що трансформатор необхідний відповідачу для ведення господарської діяльності та просив позивача надати дозвіл на проведення капітального ремонту власними коштами для подальшого зарахування однорідних зустрічних грошових вимог.

Зазначений лист направлений на адресу позивача про що свідчать копії опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку, що наявні в матеріалах справи.

28.11.2014р. відповідачу направлено лист №01/167, в якому позивач повідомляє відповідача про припинення (закінчення) дії договору оренди №6/09 від 03.12.2009р. з 09.12.2014р. та про відмову від його пролонгації.

Вказаний лист направлений на адресу відповідача 28.11.2014р., про що свідчить опис вкладення у цінний лист та копія фіскального чеку, копії яких містяться у матеріалах справи та відповідачем не заперечуються.

Листом вих. №173 від 01.12.2014р. відповідач повідомив позивача про проведення капітального ремонту власними коштами та вимагав позивача сплатити рахунок у розмірі 57000грн. за проведення капітального ремонту трансформатора. Разом з листом на адресу позивача надіслано рахунок на оплату №100 від 01.12.2014р. Лист отримано позивачем 15.12.2014р. згідно поштового повідомлення, копія якого наявна в матеріалах справи.

Листом вих.№01/176 від 12.12.2014р. позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою про повернення трансформатора у звязку з закінченням строку дії договору 09.12.2014р. та вимогою щодо сплати заборгованості з орендної плати. Направлення зазначеного листа підтверджується описом вкладення у цінний лист від 17.12.2014р. та фіскальним чеком.

Листом № 197 від 26.12.2014р. ПП Промто Плюс зверталося до позивача із пропозицією викупити вказаний трансформатор за його залишковою балансовою вартістю, а згодом, самим на підставі отриманої власності на трансформатор самостійно здійснювати розрахунки за капітальний ремонт. Також, зазначив, що позивачем при складенні акту звірки розрахунків не враховано платежі на суму 100грн. за квитанцією №8412.551.1 від 26.03.2013р. та 3 107, 84грн. за платіжним дорученням №188 від 03.06.2013р. Відповіді від ВАТ Вуглецевий композит не надійшло.

Відповідно п. 2.2.5 договору, орендатор зобовязаний повернути орендодавцю майно після закінчення дії договору.

Частиною першою ст.785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму, наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено договором.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Виходячи з того, що сторонами ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів повернення відповідачем орендованого майна, передого за договором, а саме: трансформатора ЭОМН-2000/10 інв. №1120942, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції щодо правомірності задоволення позовних вимог в частині зобовязання повернути майно, переданого в оренду відповідачу.

Одночасно, частинами 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як зазначено вище, відповідач зобов'язаний не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяцем сплачувати орендну плату шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця.

За приписом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, кінцевим строком сплати орендної плати відповідачем є 10 число місяця, наступного за розрахунковим місяцем.

Доказів належного виконання прийнятих на себе зобовязань за договором оренди №6/09 від 03.12.2009р. в частині повної та своєчасної сплати орендної плати відповідачем не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції.

З урахуванням встановленого, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендних платежів у розмірі 11 932,39грн. обґрунтовані належним чином та підлягають задоволенню.

Також, за прострочення орендної плати, позивачем нараховано до стягнення пеню в розмірі 29,90 грн. за період з 11.07.2014 р. по 30.04.2015 р.

Згідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Відповідно до ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За приписом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом п. 4.1 договору передбачено що, за прострочення платежу Орендар сплачує Орендодавцю пеню з розрахунку 2% облікової ставки НБУ від несвоєчасної внесеної орендної плати за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. (п. 2.5. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р.)

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судова колегія зазначає, що вірним періодом нарахування пені є період з 11.07.2014р. по 11.01.2015р., водночас враховуючи, що сума пені заявленої позивачем до стягнення не перевищує суму пені згідно розрахунку здійсненого судом, позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 29,90грн. підлягють задоволенню у зазначений апеляційною інстанцією період.

Одночасно, позивач просив суд стягнути з відповідача три відсотки річних у розмірі 414,04 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5 267,50грн.

Відповідно до приписів ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення 3% річних на загальну суму 414,04 грн. за період з 11.11.2012р. по 30.04.2015р., а також інфляційних нарахувань за зазначений вище період у розмірі 5 267,50грн., апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у цій частині у зазначеному позивачем розмірі.

Одночасно, за несвоєчасне повернення обєкту оренди, позивачем нараховано неустойку у розмірі 8449,91грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

З огляду на те, що обєкт оренди повернуто не було, судова колегія вважає, що вимоги в частині стягнення з Приватного підприємства Промто Плюс неустойки в сумі 8449,91 грн., нарахованої за період з 10.12.2014р. по 01.05.2015р. обґрунтованим, та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо невірно застосованих норм діючого законодавства судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії. Зокрема не приймається твердження скаржника, що господарським судом не прийнято до уваги той факт, що відповідачем у справі про банкрутство позивача № 12/5009/1801/11 подано заяву про зарахування взаємних грошових зобовязань та зменшено кредиторську заборгованість на суму вартості трансформатора з огляду на наступне.

Статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, зарахування являє собою спосіб припинення зобов'язання.

Зарахування можливе за наявності таких умов:

- зустрічність вимог;

- однорідність вимог (гроші, однорідні речі). При цьому слід мати на увазі, що допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав;

- строк виконання зобов'язань або вже настав, або був визначений моментом запитання, або щоб термін не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-який момент;

- ясність вимог. Припускається, що між сторонами немає спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання і т. ін. Якщо одна сторона звернулася із заявою про зарахування, а інша сторона зобов'язання протиставить цій вимозі заперечення відносно характеру, терміну, розміру виконання тощо, то в такому випадку спір підлягає судовому розгляду і зарахування можливе лише за рішенням суду.

Також, слід зазначити, що можливість зарахування за заявою однієї зі сторін разом з тим означає неприпустимість заперечування зарахування з мотивів незгоди іншої сторони.

Отже, для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

В матеріалах справи наявна заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№15 від 04.02.2015р. відповідно до якої, Приватне підприємство «Промто Плюс» повідомив позивача про проведення капітального ремонту трансформатора і запропонував здійснити зарахування зустрічних однорідних грошових вимог та зменшити кредиторські вимоги ПП «Промто Плюс» до боржника ПАТ «Вуглецевий композит» на суму 11026,43грн. в рахунок погашення боргу у справі №12/5009/1801/11 про банкрутство позивача.

Листом вих.№42 від 23.04.2015р. арбітражний керуючий підприємства позивача не погодився з пропозицією відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог та зазначив, що вимоги не є однорідними, а витрати по компенсації капітального ремонту трансформатора є безпідставними.

Відповідно до вимог ч.2 ст.15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у попередньому засіданні господарський суд розглядає реєстр вимог кредиторів, вимоги кредиторів, щодо яких були заперечення боржника і які не були включені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів. За результатами розгляду господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначається розмір визнаних судом вимог кредиторів, які включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, та призначається дата проведення зборів кредиторів. Реєстр вимог кредиторів повинен включати усі визнані судом вимоги кредиторів.

При цьому, Закон не надає господарському суду повноваження вносити зміни до реєстру вимог кредиторів у випадку зменшення обсягу грошових вимог окремого кредитора.

Виходячи з вимог ст.32 цього Закону, до звіту ліквідатора додається затверджений господарським судом за результатами попереднього засідання реєстр вимог кредиторів в якому містяться додатково відомості про розміри погашених в процедурах банкрутства боржника вимог кредиторів, незважаючи на те, що грошові вимоги кредиторів оплачені частково чи повністю банкрутом, останні залишаються кредиторами банкрута мають повноваження членів комітету кредиторів та беруть участь у розгляді звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу судом до припинення провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звертався до господарського суду у межах розгляду справи №12/5009/1801/11 з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог та зменшення кредиторських вимог на суму 11 026,43грн. в рахунок погашення боргу та в рахунок погашення вимог по поверненню орендованого майна та орендній платі.

Проте, ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.09.2015р. у справі №12/5009/1801/11 судом відмовлено у задоволенні вказаної заяви Приватного підприємства «Промто Плюс» з огляду на неоднорідність вимог, запропонованих до зарахування.

Згідно положень ч.2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.11.2015р. ухвала господарського суду Запорізької області від 23.09.2015р. у справі №12/5009/1801/11 залишена без змін та набрала законної сили.

Виходячи з чого твердження апелянта про те, що господарським судом не прийнято до уваги той факт, що відповідачем у справі про банкрутство позивача № 12/5009/1801/11 подано заяву про зарахування взаємних грошових зобовязань та зменшено кредиторську заборгованість на суму вартості трансформатора не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Також, колегія суддів зазначає, що стягнення витрат по проведенню капітального ремонту трансформатора не є предметом розгляду у даній справі.

Твердження апелянта щодо неправомірного нарахування позивачем індексу інфляції на суму заборгованості не приймається колегією суддів до уваги з огляду на наявність в матеріалах справи, як зазначено вище, Додатку №2 до договору оренди №6/09 від 03.12.2009р., яким передбачено коригування розміру щомісячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Вказаний додаток до договору підписаний та скріплений печатками обох сторін, тобто сторони при укладені договору узгодили розмір орендної плати.

Що стосується інших заперечень скаржника, викладених в апеляційній скарзі, то апеляційний суд їх до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вищевикладеним та наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 15.06.2015р. у справі №908/2357/15-г ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Промто Плюс, м. Запоріжжя- залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 15.06.2015 р. у справі №908/2357/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3