РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015Справа №910/25253/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,

на стороні позивача - ОСОБА_1

про відшкодування шкоди в порядку регресу 50 000,00 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.09.2015 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» (відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу 50 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-1301-14-00152 від 15.05.2014 внаслідок настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування у зв'язку з пошкодженням автомобіля «Volvo XC 60», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження в ДТП, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Chevrolet Lumina», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах, застрахована відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ 2683067), а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування матеріальної шкоди покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2015 порушено провадження у справі № 910/25253/15, призначено розгляд справи на 02.11.2015 об 11:20 год. та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1.

08.10.2015 через відділ діловодства суду у відповідь на запит суду надійшов лист Моторного (транспортного) страхового бюро № 7/2-28/27940 від 06.10.2015 з інформацією про страхове покриття за полісом № АІ/2683067.

12.10.2015 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшла заява, відповідно до якої остання надала письмові пояснення щодо обставин справи та просила проводити розгляд справи без її участі.

23.10.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої повідомив суд про відсутність аналогічного спору та просив суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Зазначеною заявою позивач також пітримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов, а про прийняте рішення повідомити письмово. В якості додатків до заяви позивач надав суду довідку про підтвердження зарахування надходжень від сплати судового збору; копію відмови відповідача № 1351/15 від 31.07.2015; копії листа до ОСОБА_1 та її відповіді.

28.10.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. В якості додатків до позову відповідач надав суду витяг із Статуту відповідача; копію виписки з ЄДРПОУ; копію витягу з ЄДРПОУ; копію полісу № АІ/2683067; копію ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.02.2015; копію листа від 31.07.2015.

В судове засідання, призначене на 02.11.2015, представник відповідача з'явився.

В судове засідання, призначене на 02.11.2015, представники позивача та третьої особи не з'явилися, але повідомили суд про причини неявки, подавши заяви, через відділ діловодства суду 23.10.2015 та 12.10.2015 відповідно, про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.11.2015 надав усні заперечення щодо заявлених позовних вимог та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві, поданому 28.10.2015 через відділ діловодства суду.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 відкладено розгляд справи на 23.11.2015 о 10:10 год.

16.11.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява, відповідно до якої позивач повідомив суд про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просив суд розгляд справи провести за відсутності представника позивача. Зазначеною заявою позивач також надав пояснення щодо відшкодування ОСОБА_2 матеріальної шкоди, пов'язаної з відновлювальним ремонтом автомобіля «Volvo XC 60», реєстраційний номер НОМЕР_1, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 ніяких коштів від винної особи не отримувала. Позивач, зокрема, звернув увагу суду не те, що відповідач не надав суду доказів сплати страхового відшкодування, а тому, на думку позивача, останній має право на стягнення страхового відшкодування саме з відповідача.

19.11.2015 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду від 02.11.2015, відповідно до яких третя особа зазначила, що відшкодування ОСОБА_3 матеріальної шкоди, пов'язаної з відновлювальним ремонтом автомобіля «Volvo XC 60», реєстраційний номер НОМЕР_1, та відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та майну, не проводилось. Зазначеними поясненнями третя особа також просила суд проводити розгляд справи без її участі.

В судове засідання, призначене на 23.11.2015, представник позивача не з'явився, але повідомив суд про причини неявки, подавши 16.11.2015 через відділ діловодства суду заяву, в якій, зокрема, просив суд розгляд справи провести за відсутності представника позивача.

В судове засідання, призначене на 23.11.2015, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 02.11.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

В судове засідання, призначене на 23.11.2015, третя особа не з'явився, але повідомила суд про причини неявки, подавши 19.11.2015 через відділ діловодства суду пояснення, якими, зокрема, просила суд проводити розгляд справи без її участі.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 23.11.2015 без участі представників сторін та третьої особи, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 23.11.2015 відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.05.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір № 28-1301-14-00152 добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті (надалі -договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль «Volvo XC 60», реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк дії договору страхування визначений з 00:00 год. 18.05.2014 по 24:00 год. 17.05.2015.

17.10.2014 на 550 км + 500 м дороги «Київ-Чоп» поблизу села Зубра Пустомитівського району Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «Volvo XC 60», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Chevrolet Lumina», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2. Наведене підтверджується довідкою № 9941 від 22.10.2014 Пустомитівського районного відділу ГУ МВС України у Львівській області.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, що підтверджується ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.02.2015 у справі № 450/155/15-к, відповідно до якої ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України.

Загальний розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volvo XC 60», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті ДТП, відповідно до звіту № 971/14 про оцінку автомобіля, складеного 21.10.2014 оцінювачем ОСОБА_5, становить 420 551,21 грн. (надалі - звіт № 971/14 від 21.10.2014).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № ЗСКА-3972 від 18.11.2014 по договору страхування та розрахунку суми страхового відшкодування до нього було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 362 000,00 грн., виплата якого позивачем підтверджується платіжним дорученням № 27930 від 18.11.2014.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

Отже, чинним законодавством України не передбачено можливість потерпілого в ДТП отримати відшкодування заподіяної шкоди двічі.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про отримання ОСОБА_1 відшкодування заподіяної шкоди в результаті ДТП за рахунок ОСОБА_2 в будь-якому розмірі.

Матереіали справи містять докази того, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з заявою про відшкодування заподіяної в результаті ДТП шкоди. В результаті розгляду відповідної заяви позивач виплатив 18.11.2014 страхове відшкодування в розмірі 362 000,00 грн.

Як свідчать зібрані у справі докази, потерпіла звернулася за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував її майно (автомобіль). В п. 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 17.10.2014) наведені визначення наступних термінів:

- страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

- особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

- забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України (визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В спірному випадку позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума страхового відшкодування, виплаченого позивачем на умовах договору страхування, що укладений між позивачем та страхувальником у відношенні транспортного засобу, який було пошкоджено в ДТП, з урахуванням ліміту по майну за полісом № АІ/2683067. При цьому право вимоги до страховика винної особи переходить саме по розміру збитків, завданих пошкодженому автомобілю в межах фактичних витрат страховика.

Відповідачем на вимогу ухвали Господарського суду міста Києва від 25.09.2015 та від 31.08.2015 представлено договір (поліс № АІ/2683067) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Матеріали справи містять інформацію МТСБУ про страхове покриття за зазначеним полісом, надану на запит суду, та надану позивачем разом із позовною заявою.

Відповідно до полісу № АІ/2683067, судом встановлено, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» (відповідачем), страхувальником за даним полісом визначено ОСОБА_2, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 50 000,00 грн., строк дії даного полісу з 00:00 год. 14.08.2014 до 13.08.2015.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_2 керував автомобілем «Chevrolet Lumina», реєстраційний номер НОМЕР_2, на законних підставах.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АІ/2683067, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України 11/104 від 07.11.2011 (справа № 48/562), висновки якої про застосування правової норми у спірних правовідносинах при прийнятті рішення у справі, є обов'язкові до врахування судом згідно положень ч. 2 ст. 82 ГПК України.

По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений звітом № 971/14 від 21.10.2014, страховим актом № ЗСКА-3972 від 18.11.2014 по договору страхування та розрахунком суми страхового відшкодування до нього, платіжним дорученням № 27930 від 18.11.2014.

Положеннями Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № АІ/2683067 становить 0,00 грн.

За встановлених обставин, до виплати із страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належить сума в розмірі 50 00,00 грн. (сума страхового відшкодування, підтверджена звітом № 971/14 від 21.10.2014, страховим актом № ЗСКА-3972 від 18.11.2014 по договору страхування та розрахунком суми страхового відшкодування до нього, платіжним дорученням № 27930 від 18.11.2014 з урахуванням ліміту по майну за полісом № АІ/2683067).

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була дійсною на момент виникнення спірних правовідносин) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора (потерпілий страхувальник передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди). Отже страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за збитки, може бути як безпосередньо заподіювач шкоди, так і страхова компанія відповідальна за останнього.

Саме наведеними нормами матеріального права, на думку позивача, регулюються правовідносини між сторонами у справі. Позивач виплативши страхове відшкодування страхувальнику ОСОБА_1 за договором страхування, отримав від останньої право вимоги до відповідача, який застрахував відповідальність перед третіми особами винної особи у спірній ДТП ОСОБА_2.

Таким чином позивач реалізує своє право вимоги кредитора шляхом пред'явлення вимоги до відповідача, оскільки за полісом № АІ/2683067 відповідач надав згоду на прийняття обов'язку сторони боржника у деліктному зобов'язання, якщо воно виникне.

Матеріалами справи, зокрема, копією заяви на виплату (страхового) відшкодування у порядку регресу № 11/11461 від 15.04.2015 підтверджено, що позивач звертався з такою претензією до відповідач, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (копії заяви та повідомлення про вручення поштового відправлення наявні в матеріалах справи).

Однак, листом № 1351/15 від 31.07.2015 відповідач повідомив позивача про те, що у нього відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування в порядку регрусу, оскільки збитки, отримані ОСОБА_1 в ДТП 17.10.2014 були відшкодовані винною особою ОСОБА_2 в повному обсязі.

Позивач вважає твердження відповідача про відсутність будь-яких зобов'язань перед позивачем, у зв'язку із компенсацією ОСОБА_2 постраждалій особі - ОСОБА_1 всіх витрат, безпідставними. У зв'язку із заначеним, позивач звернувся до ОСОБА_1 з листом, в якому просив повідомити чи було їй відшкодовано збитки з боку винної особи та в якому розмірі. У відповідь позивач отримав лист, зі змісту якого вбачається, що жодних грошових коштів у відшкодування матеріальної та моральної шкоди від винної особи ОСОБА_1

Матеріали справи містять відзив відповідача, поданий 28.10.2015 через відділ діловодства суду.

В основу заперечень відповідача, викладених у зазначеному відзиві покладено твердження про те, що ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.02.2015 у справі № 450/155/15-к ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, у зв'язку з примиренням із потерпілими.

Дана ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили.

Згідно ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Як зазначено у пункті 4 постанови № 12 пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв'язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Крім того, як зазначає відповідач, в узагальненні Верховного Суду України від 01.02.2004 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ» зазначається, що невиконання хоча б однієї із умов, передбачених ст. 46 КК України, не надає права суду для звільнення особи від відповідальності.

Відповідач зазначає, щ таким чином Пустомитівський районний суд Львівської області, звільняючи ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, встановив, що останній відшкодував потерпілим збитки завдані внаслідок ДТП, яка сталася 17.10.2014 року, про що зазначив в ухвалі.

Згідно п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика. У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком.

Відповідач вказує, що ОСОБА_2, здійснюючи відшкодування збитків потерпілим внаслідок ДТП 17.10.2014, попередньо не погодив їх із відповідачем та згоди на їх проведення не отримав.

За таких обставин, на підставі п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, про що було повідомлено листом від 31.07.2015 № 1351/15.

Суд критично оцінює твердження відповідача про здійснення ОСОБА_2 відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами.

Дослідивши всі докази в сукупності та з'ясувавши правову позицію позивача та відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 34.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на момент ДТП, передбачено обов'язок відповідача протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 35.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, яка зокрема, має містити інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих.

Виплата страхового відшкодування за договором № 28-1301-14-00152 добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті від 15.05.2014 у розмірі 362 000,00 грн., була здійснена позивачем 18.11.2014, що підтверджується платіжним дорученням № 27930.

Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження факту здійснення виплати страхового відшкодування на підставі полісу № АІ/2683067, рівно як і доказів на підтвердження факту здійснення такого відшкодування винною особою в ДТП 17.10.2014 ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого на момент спірної ДТП була застрахована у відповідача.

В той же час, матеріала справи містять пояснення позивачп та третьої особи, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 жодних коштів від винної особи у ДТП 17.01.2014 - ОСОБА_2 не отримувала.

Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн. позивачу, як особі до якої перйшло право вимоги.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 50 000,00 грн. страхового відшкодування підтверджується матеріалами справи та підлягає задоволенню повністю в сумі 50 000,00 грн.

Судові витрати позивача на оплату судового збору в розмірі 1 218,00 грн. відповідно до положень ч. 1 ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» (01601, м. Київ, Печерський Узвіз; ідентифікаційний код 14229456) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32-А; ідентифікаційний код 30859524) 50 000,00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) страхового відшкодування, 1 218,00 грн. (одну тисячу двісті вісмнадцять гривень 00 коп.) судового збору.

3. Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.11.2015.

Суддя Гумега О.В.