КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2015 р. Справа№ 910/9668/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників:

від позивача: Шевчук А.С. - представник, дов. №33 від 15.05.2015;

від відповідача: не викликався, не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Таболін О.С. - представник, дов. № 18-02025/81865 від 29.10.2015

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1. Кокош Р.Г - представник, дов. б/н від 23.06.2015,

2. Трут Д.В. - представник, дов. № 19 від 30.04.2015,

3. Сичик М.В. - представник, дов № 02/06-15 від 02.06.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2015

у справі № 910/9668/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славінського Валерія Івановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні інформаційні технології"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Національний банк України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фросбі-М",

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Діскавері-Бурове обладнання (Україна)",

3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс"

про визнання договору застави та договору про внесення змін і доповнень недійсними

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 та від 19.10.2015 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/9668/15 відкладався на 19.10.2015 та 02.11.2015, відповідно.

Згідно із ст. 69 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 строк розгляду апеляційної скарги у справі № 910/9668/15 продовжено.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання недійсними укладеного між сторонами договору застави майнових прав № 82/1/1-S від 26.12.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2315 та також договору про внесення змін і доповнень до договору застави майнових прав № 82/1/1-S від 23.01.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 81 як таких, що суперечать ч. 1 ст. 588 ЦК України, ч. 1 ст. 18 Закону України "Про заставу" та п. 3.4.2, укладеного позивачем та Національним банком України договору застави № 12/ЗМП від 08.04.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2015, повний текст якого складений 19.06.2015, у справі № 910/9668/15 позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивач, в порушення вимог, встановлених ч. 1 ст. 588 ЦК України та ч. 1 ст. 18 Закону України "Про заставу", і умов, передбачених підпунктом 3.4.2 договорів застави № 12/ЗМ та № 34/ЗМП, передав відповідачеві на підставі договору застави № 82/1/1-S спірні майнові права без відповідного дозволу Національного банку України, що є підставою для визнання договору застави майнових прав № 82/1/1-S від 26.12.2014, а також договору про внесення змін і доповнень до вказаного договору, недійсними.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 у справі №910/9668/15 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" послалось на те, що судовий розгляд відбувався з порушенням норм процесуального права, а рішення було ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування зазначеної позиції скаржник послався на наступні обставини:

- враховуючи, що в результаті укладення договору відступлення права вимоги № 26/01-15/1 від 26.01.2015 та договору відступлення за договором застави, який було посвідчено 31.01.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 211, станом на 31.01.2015 відповідач передав, а скаржник набув права заставодержателя за оспорюваним договору застави, суд першої інстанції мав замінити неналежного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсальні інформаційні технології" на належного - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс";

- судом першої інстанції безпідставно не було розглянуто подане скаржником клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Окружним адміністративним судом міста Києва справи № 826/7339/15 за позов ТОВ " ФК "Фактор Плюс" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Златобанк", предметом розгляду у якій є визнання протиправним (нечинним) рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Златобанк", яким було визнано нікчемними оспорювані договори;

- під час прослуховування технічного запису скаржником виявлено, що в судовому засіданні 15.06.2015, після початку судового засідання в період часу між 14 год. 07 хв. до 15 год. 08 хв., аудіофіксація судового процесу не здійснювалась, в той час як саме в цей проміжок часу представником скаржника надавались пояснення по суті позову;

- під час розгляду справи по суті судом першої інстанції не надано оцінки обставинам справи щодо гарантій, наданих позивачем при укладенні спірного договору застави;

- позивачем не надано доказів невідповідності спірного договору застави приписам чинного законодавства, станом на дату його укладення, оскільки майнові права відносно ТОВ "Фросбі-М" та ТОВ "Діскавері-Бурове обладнання (Україна)" були передані в заставу лише за договором про внесення змін і доповнень до договору застави майнових прав № 82/1/1-S від 23.01.2015, а відтак наявність чи відсутність згоди Національного банку України на передачу в заставу майнових прав відносно вказаних осіб не вливає на чинність спірного договору застави до дати укладення договору про внесення змін і доповнень до договору застави майнових прав № 82/1/1-S від 23.01.2015.

У письмовому поясненні до апеляційної скарги, наданому скаржником у судовому засіданні 02.11.2015, останній просить прийняти до уваги обставини, встановлені постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2015 та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015 у справі № 826/7339/15.

Однак, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення господарського суду вищевказані судові акти не були прийняті, то відсутні підстави, для урахування цих рішень у процесі апеляційного перегляду у справі № 910/9668/15.

У письмовому запереченні на апеляційну скаргу позивач, зокрема, вказує на те, що належним відповідачем у справах про визнання правочинів недійсними є сторони даного правочину; що реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Під час розгляду справи представник скаржника апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третіх осіб, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

05.03.2014 позивач, як позичальник, та Національний банк України (далі НБУ), як кредитор, уклали кредитний договір № 12 (далі Кредитний договір № 12) (а.с. 231-237 т. 1), за умовами якого НБУ надає позивачу кредит для збереження ліквідності у сумі 670 000 000 грн. на строк з 05.03.2014 до 26.02.2015 включно.

В подальшому сторонами був укладений додатковий договір № 1 від 26.03.2014 (а.с.236-237 т. 1) до Кредитного договору № 12, яким змінено розмір кредиту та строк його повернення.

З метою забезпечення виконання позивачем зобов'язань за Кредитним договором № 12, 05.03.2015 сторони уклали договір застави майнових прав № 12/ЗМП (далі Договір застави № 12/ЗМП) (а.с. 101-104 т. 1), згідно з п. 1.1 якого предметом застави є майнові права за кредитними договорами, що укладені між позивачем і юридичним та фізичними особами, перелік яких наведений у додатку № 1 до Договору застави № 12/ЗМП.

З наявного в матеріалах справи Реєстру укладених банком-позичальником кредитних договорів з юридичними та фізичними особами, що пропонується в забезпечення Національному банку України (пул кредитів) (а.с. 221-224 т. 1) який є додатком № 1 до Договору застави № 12/ЗМП, у забезпечення надано, зокрема, майнові права за кредитним договором від 28.08.2012 № 196/12-KL, укладеним з ТОВ "Діскавері-Бурове обладнання (Україна)" (п. 135 вказаного реєстру - примітка суду).

З наявного в матеріалах справи Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 47203476 від 15.06.2015 (а.с. 2-49 т. 2) слідує, що у вказаному реєстрі 07.03.2014 за реєстраційним № 14228209 зареєстровано обтяження майнових прав за Договором застави № 12/ЗМП.

08.04.2014 позивач, як позичальник, та НБУ, як кредитор уклали кредитний договір № 34 (далі Кредитний договір №34) (а.с. 239-243 т. 1) за умовами якого НБУ надає позивачу кредит для збереження ліквідності у сумі 175 000 000 грн. на строк з 08.04.2014 до 01.04.2015 включно.

З метою забезпечення виконання позивачем зобов'язань за Кредитним договором № 34, 04.04.2014 сторони уклали договір застави майнових прав № 34/ЗМП (далі Договір застави № 34/ЗМП) (а.с. 225-229 т. 1), згідно з п. 1.1 якого предметом застави є майнові права за кредитними договорами, що укладені між позивачем і юридичним та фізичними особами, перелік яких наведений у додатку № 1 до Договору застави № 34/ЗМП.

Згідно із Реєстром укладених банком-позичальником договорів з юридичними та фізичними особами (додаток № 1 до Договору застави № 34/ЗМП) (а.с. 230 т. 1), у забезпечення надано, зокрема майнові права за кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013, укладеним з ТОВ "Фросбі-М".

З Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 47203476 від 15.06.2015 (а.с. 2-49 т. 2) слідує, що у вказаному реєстрі 11.04.2014 за реєстраційним № 14301090 зареєстровано обтяження майнових прав за Договором застави № 34/ЗМП.

В пунктах 3.4.2 Договору застави № 12/ЗМП та Договору застави № 34/ЗМП сторони погодили, що позивач зобов'язаний не відчужувати майнові права в будь-якій спосіб та не обтяжувати їх зобов'язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя, тобто НБУ.

Водночас 26.12.2014 позивач, як заставодавець, та відповідач, як заставодержатель, уклали договір застави майнових прав № 82/1/1-S, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2315, а 23.01.2015 - договір про внесення змін і доповнень до договору застави майнових прав № 82/1/1-S, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 81 (далі Договір застави № 82/1/1-S) (а.с. 39-52 т. 1), за умовами якого позивач, серед іншого, передав в заставу відповідачу майнові права за вищезгаданими кредитним договором № 196/12-KL від 28.08.2012 (укладений з ТОВ "Діскавері-Бурове обладнання (Україна)") та кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013 (укладений з ТОВ "Фросбі-М") (далі - спірні майнові права).

Отже, за Договором застави № 82/1/1-S позивачем передано в заставу відповідачеві майнові права, які перебувають в заставі на підставі Договорів застави № 12/ЗМП та № 34/ЗМП.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема заставою.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 574 ЦК України, ч. 3 ст. 1 Закону України "Про заставу" від 02.10.1992 № 2654-ХІІ, із змінами і доповненнями).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про заставу" та ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Частина 1 ст. 588 ЦК України встановлює, що наступна застава майна, що вже заставлене, допускається, якщо інше не встановлено попереднім договором застави або законом.

Вказане кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 18 Закону України "Про заставу", яка передбачає, що наступні застави вже заставленого майна допускаються в разі, якщо інше не передбачено законом і попередніми договорами застави.

Отже, з огляду на чинне законодавство, сторони мають право передбачити у договорі можливість передачі предмета застави в наступну заставу.

Водночас, як було встановлено вище, в Договорі застави № 12/ЗМП та Договорі застави № 34/ЗПМ сторонами погоджено, що позивач зобов'язаний не відчужувати майнові права в будь-якій спосіб та не обтяжувати їх зобов'язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя, тобто НБУ, тобто наступна застава можлива лише при наявності письмового погодження заставодержателя за вказаними правочинами.

Матеріали справи не містять доказів надання НБУ, як заставодержателем майнових прав за кредитними договорами № 196/12-KL від 28.08.2012 та № 255/1/13-KL від 23.09.2013, заставодавцеві (позивачу) дозволу на передачу вказаних майнових права у наступну заставу відповідачеві, а відтак, позивач, в порушення вимог, встановлених ч. 1 ст. 588 ЦК України, ч. 1 ст. 18 Закону України "Про заставу" та умов, погоджених в п 3.4.2 Договору застави № 12/ЗМП та Договору застави № 34/ЗПМ, передав відповідачеві за Договором застави № 82/1/1-S спірні майнові права без відповідного дозволу НБУ.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що:

- судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.;

- зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України);

- відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав та задоволення позовних вимог про визнання недійсними укладеного між сторонами договору застави майнових прав № 82/1/1-S від 26.12.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2315, а також договору про внесення змін і доповнень до договору застави майнових прав № 82/1/1-S від 23.01.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 81.

Доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 у справі № 910/9668/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс".

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 у справі № 910/9668/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 у справі № 910/9668/15 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9668/15.

Повний текст постанови складено 18.11.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай