номер провадження справи 27/158/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015 Справа № 908/4885/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Оберемко Романа Анатолійовича (04073 м. Київ, пр. Московського, 16)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Індра Енерджі" (69037 м. Запоріжжя, вул. Сорок років Радянської України, буд. 11)

про стягнення 198 грн. 51 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Мулява І.Є., дов. № 01 від 22.01.2015 р.

Публічне акціонерне товариство "Європейський газовий банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Оберемко Романа Анатолійовича, м. Київ звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Індра Енерджі" , м. Запоріжжя, про стягнення 198 грн. 51 коп.

Відповідно Відповідно протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2015р., справу № 908/4885/15 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 04.09.2015р. справу № 908/4885/15 прийнято до розгляду суддею Дроздовою С.С., присвоєно справі номер провадження 27/158/15 та призначено судове засідання на 01.10.2015р.

Ухвалою суду від 01.10.2015р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 02.11.2015 р., у зв'язку з неявкою в засідання суду представника позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 5, 9 ст. 74-1 ГПК України, господарський суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, третьої особи, прокурора, іншого учасника судового процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 01.10.2015р. судом задоволено клопотання позивача у справі про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Судове засідання 02.11.2015р. здійснювалося у режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 02.11.2015р. продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, до 17.11.2015р. Судове засідання призначено на 16.11.2015р.

16.11.2015р. продовжено судовий розгляд справи № 908/4885/15.

16.11.2015р. до початку розгляду справи представник відповідача заявив письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представнику відповідача, який прибув в судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача у судове засідання, відкрите 16.11.2015р. не з'явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином. 10.11.2015 р. на електрону адресу господарського суду та 13.11.2015р. на поштову адресу суду надіслав письмові пояснення, стосовно заявленого позову (долучені до матеріалів справи).

Представник відповідача у судовому засіданні 16.11.2015р., проти позову заперечив на підставах викладених у письмовому відзиві (міститься в матеріалах справи).

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представника відповідача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Господарським судом встановлено, що 20.07.2009р. між Публічним акціонерним товариством "Європейський газовий банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Оберемко Романа Анатолійовича (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Індра Енерджі" (клієнт) укладено договір банківського рахунку № 3549.

Відповідно до п. 1.1 договору банк відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та внутрішніх положень банку, зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнту, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Додатковою угодою № 1 від 20.07.2009р. до договору п. 1.1 договору викладено у наступній редакції: «клієнт доручає, а банк бере на себе забезпечення виконання розрахункового обслуговування за допомогою програмно-технічного комплексу електронних платежів «К'лієнт-Банк» (iFOBS) за відкритим клієнту поточним рахунком (поточними рахунками), відкритими па підставі договору банківського рахунку № 3549 від 20 липня 2009р.

Згідно п. 1.2 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок № 49 в національній валюті України та іноземних валютах, відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах та здійснює його розрахунково-касове обслуговування.

Відповідно до 2.4.7 договору клієнт зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі здійснювати оплату за надані послуги відповідно до тарифів, а також компенсувати витрати банку у разі, якщо дії при виконанні доручення клієнта пов'язані з витратами, які не передбачені тарифами банку.

В разі неможливості здійснення розрахунків в порядку, встановленому п. 3.2 цього договору (шляхом списання коштів з рахунку клієнта), клієнт розраховується з банком за надані послуги готівкою або через здійснення переказу на користь банку в строки, визначені у тарифах (п. 3.3 договору).

Згідно пункту 5.9 договору банківського рахунку, за прострочення клієнтом розрахунків за послуги, що надаються банком, останній має право стягнути з клієнта пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період такого прострочення.

Відповідно до п. 6.1 договору, даний договір укладений на невизначений строк і набуває чинності з дня його підписання сторонами.

Пунктом 5.1 додаткової угоди № 1 від 20.07.2009р. до договору банківського рахунку за послуги розрахункового обслуговування по каналах зв'язку клієнт сплачує банку плату не пізніше останнього робочого дня поточного місяця у розмірах встановлених тарифами банку, на момент оплати. Тарифи банку є невід'ємною частиною договору банківського рахунку.

Позивач у позовній заяві зазначає, що станом на 20.08.2015р. заборгованість ТОВ «Індра Енерджі» згідно умов договору банківського рахунку за комісійною винагородою та за послуги з розрахунково-касового обслуговування не погашена і складає 160 грн. 00 коп. і підтверджується розрахунком заборгованості. Нарахована пеня за несвоєчасну сплату комісійної винагороди станом на 20.08.2015р. складає 38 грн. 51 коп.

Як встановлено судом, правовідносини сторін врегульовані договором банківського рахунку № 3549 від 20.07.2009р.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Таким чином, виконання договору є вчинення дій щодо встановлення, зміни або припинення цивільних прав і обов'язків. Права і обов'язки, які виникають із таких дій, становлять зміст цивільно-правового зобов'язання.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 4 ст. 1068 ЦК України передбачено, що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 16.07.2014р. № 424 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.07.2014р. прийнято рішення № 57 про запровадження з 17.07.2014р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві "Європейський газовий банк".

17.11.2014р. Правлінням Національного банку України було винесено Постанову № 424 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк».

18.11.2014р. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) на виконання Постанови Правління Національного банку України від 17.11.2014р. № 725 прийняла рішення № 121 про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк».

22.11.2014р. у газеті «Голос України» Фондом здійснено опублікування відомостей про ліквідацію АТ «Європейський газовий банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на його ліквідацію.

18.12.2014р. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 150 про призначення з 19.12.2014р. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію

Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича.

Отже, починаючи з липня 2014 року, відповідач фактично був позбавлений можливості доступу до розрахункового рахунку, припинено обслуговування поточного рахунку ТОВ «Індра Енерджі».

Підтвердженням неможливості проводити розрахунково-касове обслуговування є листування між сторонами, а саме ТОВ «Індра Енерджі» звернулося до позивача з листом вих. № 295 від 31.07.2014р. з проханням провести сформовані та наданні до банку платіжні доручення по сплаті обов'язкових податків та зборів.

Листом вих. № 2080-16-20 від 05 серпня 2015 року банк повернув платіжні доручення, повідомив про введення тимчасової адміністрації та з посиланням на вимоги частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відмовив у їх проведенні.

Пунктом 2.1.5 договору закріплено право банку отримувати від клієнта комісійну винагороду за надані послуги в розмірах та строки, що визначені тарифами банку.

Відповідно до пункту 5 наданого Тарифного пакету за банківськими операціями і послугами для фізичних осіб-підприємців нарахування щомісячних комісій банку здійснюється за період з 25 числа минулого місця по 24 число поточного місяця (включно).

Суд зазначає, що за умовами Тарифів комісія нараховується лише в разі здійснення операцій за рахунком. Позивач всупереч вимог суду не надав доказів здійснення операцій за рахунком (перерахування коштів на цей рахунок та з цього рахунку на інші рахунки).

Крім того, з введенням тимчасової адміністрації відповідач надавав платіжні доручення № 317 від 04.11.2014р. та № 318 від 05.11.2014р. безпосередньо до банку у паперовому вигляді та не користувався системою «Клієнт-Банк».

Відповідно до 2.4.7 договору клієнт зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі здійснювати оплату за надані послуги відповідно до тарифів, а також компенсувати витрати банку у разі, якщо дії при виконанні доручення клієнта пов'язані з витратами, які не передбачені тарифами банку.

Розглянувши матеріали справи та розрахунок заборгованості по договору № 3549 від 20.07.2009р., господарський суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів надання послуг відповідачу, за які повинна сплачуватися останнім комісійна винагорода та неможливо встановити, за який період існує заборгованість відповідача, не додано тарифів банку, які повинні становити невід'ємну частину договору банківського рахунку № 3549 від 20.07.2009р. та додаткової угоди.

Крім того, позивач не надав документальних доказів на підтвердження відкриття рахунка № 49 .

Отже, позивачем не доведено правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача комісії за договором банківського рахунку № 3549 від 20.07.2009р.

Щодо нарахованої банком пені за прострочення сплати комісії суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.9 договору банківського рахунка передбачено, що за прострочення клієнтом розрахунків за послуги, що надаються банком, останній має право стягнути з клієнта пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період такого прострочення.

Оскільки позивачем не доведено правових підстав для нарахування комісії у спірному періоді та відповідно факт порушення зобов'язань з боку відповідача щодо її сплати, у стягненні пені суд відмовляє.

Крім того, суд звертає увагу Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Оберемко Романа Анатолійовича на те, що ухвалами суду від 01.10.2015р. та 02.11.2015р. було витребувано у позивача оригінали відповідних документів суду для огляду, які необхідні для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Позивач вимог суду не виконав, в результаті чого суд роз'яснює наступне:

Відповідно до п.п. 2.2. - 2.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, а разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У разі неподання оригіналів документів на вимогу суду справа розглядається за наявними доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до вимог статей 32, 33, 43 ГПК України.

Відповідно до яких: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, викладені у позовній заяві, а тому позов не підлягає задоволенню.

Таким чином, виходячи з підстав заявленого позову, позивач не довів господарському суду, що в даному випадку має місце прострочення відповідачем заборгованості по сплаті комісійної винагороди за користування рахунком та за послуги з розрахунково-касового обслуговування.

Позивачем не надано доказів та документів, які підтверджують те, у чому конкретно полягає вина відповідача.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

За таких обставин, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог.

На підставі статті 85 ГПК України - 16.11.2015року в судовому засіданні прийнято рішення. В позові відмовлено.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покладається на позивача - при відмові в позові.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Оберемко Романа Анатолійовича, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Індра Енерджі", м. Запоріжжя відмовити.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 20.11.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.