РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015Справа №910/18512/15

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до1. Комунального підприємства «Бессарабський ринок» 2. Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
прозобов'язання вчинити дії
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача 1:Гончарова Г.М.
від відповідача 2:Захарченко К.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - «Підприємець») звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Бессарабський ринок» (надалі - «Підприємство») про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неправомірно було позбавлено позивача права користування торговим місцем площею 9 кв.м за договором №15/13 від 01.10.2013 р., у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про визнання за ним права користування таким місцем, зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні ним та вважати договір №15/13 від 01.10.2013 р. укладеним на умовах поданої позивачем додаткової угоди.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.07.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 19.08.2015 р.

В судовому засіданні 19.08.2015 р. судом оголошувалась перерва на 07.09.2015 р.

07.09.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що дія договору №15/13 від 01.10.2013 р. припинилася у зв'язку з закінченням терміну, на який його було укладено, а орендоване позивачем торгове місце було виставлено на конкурс на право оренди нерухомого майна.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.09.2015 р. розгляд справи відкладено на 16.09.2015 р. у зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів.

В судовому засіданні 16.09.2015 р. судом оголошувалась перерва на 28.09.2015 р.

28.09.2015 р. представником позивача до канцелярії суду подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив уточнити позовну вимогу №3 та викласти її в наступній редакції: визнати укладеною додаткову угоду до договору №15/13 від 01.10.2013 р. в наступній редакції».

Відповідно до п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 р. ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Як вбачається із поданої позивачем уточненої позовної заяви, за своєю правовою природою вона є заявою про зміну предмету позову в частині третьої позовної вимоги.

Пунктом 3.12 вказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України визначено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Суд відзначає, що у зв'язку з переходом до розгляду справи по суті в судовому засіданні 07.08.2015 р., що підтверджується протоколом судового засідання, подана 28.09.2015 р. позивачем заява про уточнення позовних вимог залишається без розгляду і приєднується до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.09.2015 р. залучено до участі у справі в якості відповідача 2 Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), розгляд справи відкладено на 28.10.2015 р.

В судовому засіданні 28.10.2015 р. судом оголошувалась перерва на 16.11.2015 р.

Представник позивача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, а його пояснення стосовно суті спору були заслухані судом в попередніх судових засіданнях.

Представники відповідачів 1 та 2 в судове засідання з'явилися, надали пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечували повністю.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013 р. між Підприємством (ринок) та Підприємцем (замовник) був укладений договір по наданню послуг та використанню торгових місць №15/13 (надалі - «Договір»), за змістом п. 1.1 якого замовник зобов'язується сплачувати вартість послуг за користування торговим місцем площею 9 кв.м, а ринок гарантує розміщення у торговому приміщенні на 1 поверсі торгового місця біля Державної лабораторії санітарно-ветеринарної експертизи та забезпечує його збереження.

Згідно з п. 2.1 Договору за право користування торговим місцем замовник зобов'язаний сплатити ринку вартість послуг по розміщенню торгового місця за встановленими тарифами. Замовник отримує право користування торговим місцем лише за умови попередньої оплати, визначеної в п. 2.1 цього договору (п. 2.2).

Пунктом 2.3 Договору визначено, що підтвердженням своєчасної оплати за послуги користування торговим місцем та сплати є фіскальний чек, який зберігається у замовника і надається представнику ринка на першу вимогу.

Відповідно до п. 8.1 Договору цей договір вступає в дію з моменту підписання (після оплати за користування торговим місцем) і діє на протязі одного календарного місяця.

За змістом п. 8.2 Договору даний договір вважається пролонгованим автоматично на термін його дії, якщо будь-яка сторона не виявить бажання про його розірвання. У випадку розірвання або припинення дії договору замовник зобов'язаний не менше ніж за 3 календарних дня повідомити про це ринок письмово. Датою повідомлення вважається відмітка про отримання такої заяви ринком.

На виконання умов Договору у період з 01.10.2013 р. по 20.05.2015 р. позивачем вносилася плата за користування торговим місцем, що підтверджується наявними в матеріалах справи фіскальними чеками за вказаний період.

01.05.2015 р. відповідачем 1 без попередження позивача було демонтоване майно позивача, яке знаходилося у спірному приміщенні, а також здійснено знеструмлення такого приміщення, що унеможливило його використання в цілях, визначених Договором.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю підстав, на думку позивача, для визнання за ним права користування спірним приміщенням, а також зобов'язання відповідача 1 усунути перешкоди в користуванні ним.

Договір за своєю правовою природою є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується факт передання відповідачем 1, прийняття позивачем та користування ним торговим місцем площею 9 кв.м, що знаходиться у торговому приміщенні Підприємства на 1 поверсі біля Державної лабораторії санітарно-ветеринарної експертизи у період з 01.10.2013 р. по 20.05.2015 р.

За змістом ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 8.1 Договору цей договір вступає в дію з моменту підписання (після оплати за користування торговим місцем) і діє на протязі одного календарного місяця.

Статтею 764 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

За змістом п. 8.2 Договору даний договір вважається пролонгованим автоматично на термін його дії, якщо будь-яка сторона не виявить бажання про його розірвання. У випадку розірвання або припинення дії договору замовник зобов'язаний не менше ніж за 3 календарних дня повідомити про це ринок письмово. Датою повідомлення вважається відмітка про отримання такої заяви ринком.

Таким чином, сторонами було погоджено строк дії Договору до 01.11.2013 р. з автоматичною його пролонгацією щомісяця у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін.

При цьому, матеріали справи не містять, а відповідачем 1 на виконання вимог ухвал суду не надано жодного належного доказу на підтвердження факту направлення та/або вручення позивачу повідомлення про відмову від продовження дії Договору як на момент звернення позивача до суду, так і на момент винесення рішення у даній справі.

Стосовно твердження відповідача 1 про розірвання ним в односторонньому порядку Договору суд відзначає наступне.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі ст. 783 Цивільного кодексу України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Пунктом 8.5 Договору визначено, що він може бути розірваний в односторонньому порядку ринком на умовах п. 3.2.4 цього договору.

За змістом п. 3.2.4 Договору ринок має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо замовник використовує торгове місце не за цільовим призначенням або здає в оренду/суборенду іншій особі або при наявності заборгованості, а також у випадку порушення Правил торгівлі, санітарних, ветеринарних та протипожежних правил.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту як допущення позивачем порушень, які перелічені в п. 3.2.4 Договору, так і звернення відповідача із повідомленням про розірвання Договору в односторонньому порядку.

Наявні в матеріалах справи документи про проведення конкурсу на право оренди нежилих приміщень комунальної власності не приймаються судом до уваги в якості підтвердження факту розірвання Договору, оскільки площа приміщення, яке було передано в користування позивачу, не є тотожною площі приміщення, яке було виставлено на вказаний конкурс.

Більш того, за змістом п. 9.3 Договору всі зміни та доповнення до цього договору мають юридичну силу тільки у тому випадку, якщо вони оформлені у письмовому вигляді та підписані обома сторонами.

Відповідачем 1 належними та допустимими доказами не доведено суду факту зменшення орендованої позивачем площі за Договором у встановленому п. 9.3 порядку, а тому твердження про передання спірного приміщення за наслідками проведеного конкурсу іншій особі є необґрунтованим.

За таких обставин суд приходить до висновку, що станом на момент звернення позивача до суду дія Договору не припинилася, вказаний договір в односторонньому порядку сторонами не розривався, а з урахуванням невизнання відповідачем 1 права користування Підприємця спірним торговельним місцем, вимога позивача про визнання за ним такого права підлягає задоволенню.

Згідно з приписами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд відзначає, що задоволення негаторного позову можливе за сукупністю двох підстав:

- наявність у позивача права вимоги усунення перешкод;

- вчинення перешкод відповідачем.

За відсутністю хоча б однієї з обставин, підстави для задоволення негаторного позову відсутні.

Оскільки дія Договору не припинилась у встановленому чинним законодавством України та самим договором порядку, позивач як титульний володілець торгового місця площею 9 кв.м, що знаходиться у торговому приміщенні Підприємства на 1 поверсі біля Державної лабораторії санітарно-ветеринарної експертизи, мав право користування таким приміщенням на умовах Договору.

Позивач вказує, що 01.05.2015 р. відповідачем 1 без попередження позивача було демонтоване майно позивача, яке знаходилося у спірному приміщенні, а також здійснено знеструмлення такого приміщення.

За змістом п. 3.2.5 Договору ринок має право припинити доступ замовника до торгового місця у разі нецільового використання торгового місця, передачі в суборенду та заборгованості по оплаті.

Судом не встановлено, а відповідачем 1 належними та допустимими в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказами не доведено факту вчинення позивачем будь-якого із перелічених порушень, наявність якого надавало б відповідачу 1 право припинити до ступ до спірного приміщення.

Наявний в матеріалах справи акт №2 від 17.03.2015 р. не приймається судом в якості належного доказу з огляду на те, що площа оглянутого за таким актом приміщення та приміщення, яке є предметом оренди за Договором, є різною, що унеможливлює встановити де саме проводився огляд.

Крім того, вказаний акт складений відповідачем 17.03.2015 р., в той час як в матеріалах справи наявні докази надання відповідачем 1 позивачу абонементів на торгове місце за період з 01.03.2015 р по 18.04.2015 р., що свідчить про продовження існування договірних зобов'язань між сторонами після складення такого акту.

Вказані обставини, на думку суду, є підставою для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача 1 усунути перешкоди у користуванні позивачем торговим місцем площею 9 кв.м. на території Бессарабського ринку.

Також позивачем заявлено вимогу вважати Договір укладеним на умовах поданої позивачем додаткової угоди до Договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Отже, надсилання відповідачу пропозицій про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 р. у справі № 28/5005/640/2012.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з ч. 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Можливість та підстави зміни договору у зв'язку з істотною зміною обставин встановлені нормою статті 652 Цивільного кодексу України. Зокрема, згідно з частиною 1 цієї статті у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

При цьому, в запропонованій редакції додаткової угоди до Договору позивачем змінено таку істотну умову Договору як строк його дії, який позивачем в односторонньому порядку було збільшено з 1 місяця до 1 року.

Разом з тим, позивач в порушення ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не довів за допомогою належних і допустимих доказів наявності обставин і підстав, з якими закон пов'язує можливість зміни в Договорі його істотної умови за рішенням суду.

З огляду на викладене, в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права користування торговим місцем на території Бессарабського ринку, розташованого за адресою: Бессарабська площа, 2, м. Київ, на першому поверсі торгового місця біля Державної лабораторії санітарно-ветеринарної експертизи загальною площею 9 кв.м з фасадної сторони Бессарабського ринку, яке було надане йому у володіння та користування згідно умов Договору, а також зобов'язання Підприємства усунути перешкоди у користуванні таким майном.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 право користування торговим місцем на території Бессарабського ринку, розташованого за адресою: Бессарабська площа, 2, м. Київ, на першому поверсі торгового місця біля Державної лабораторії санітарно-ветеринарної експертизи загальною площею 9 кв.м з фасадної сторони Бессарабського ринку, яке було надане йому у володіння та користування згідно умов договору №15/13 від 01.10.2013 р.

3. Зобов'язати Комунальне підприємство «Бессарабський ринок» усунути перешкоди у користуванні Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 торговим місцем на території Бессарабського ринку, розташованого за адресою: Бессарабська площа, 2, м. Київ, на першому поверсі торгового місця біля Державної лабораторії санітарно-ветеринарної експертизи загальною площею 9 кв.м з фасадної сторони Бессарабського ринку, яке було надане йому у володіння та користування згідно умов договору №15/13 від 01.10.2013 р. Видати наказ.

4. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Комунального підприємства «Бессарабський ринок» (01004, м. Київ, Бессарабська площа, 2; ідентифікаційний код 05587984) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (01011, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.11.2015 р.

Суддя В.П. Босий