РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015Справа №910/26274/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державного підприємства "Укрветсанзавод"

про стягнення 140450 грн. 70 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю б/н від 16.10.2015.

від відповідача: Обець А.В. - представник за довіреністю № 86-1/15-148 від 23.03.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.10.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з вимогами до Державного підприємства "Укрветсанзавод" про стягнення 140450 грн. 70 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов'язку з оплати вартості виконаних робіт за договором №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 97 000, 00 грн. основного боргу, 7 919, 59 грн. пені, 7 840, 00 грн. штрафу, 1 583, 92 грн. 3% річних, 26 107, 19 грн. інфляційних збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2015 порушено провадження у справі № 910/26274/15 та справу призначено до розгляду на 26.10.2015.

26.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та зобов'язання позивача направити на адресу відповідача копію позову з додатками.

26.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача у судове засідання 26.10.2015 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У судове засідання 26.10.2015 з'явився представник позивача, заперечив проти задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з необґрунтованістю, оскільки нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників позивача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника.

Також, за наслідками розгляду клопотання про зобов'язання позивача направити на адресу відповідача копію позову з додатками, судом відмовлено в його задоволенні з тих підстав, що матеріали поданого позову містять докази направлення позовної заяви та додатків на адресу місцезнаходження юридичної особи відповідача відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1).

Представник позивача надав усні пояснення по суті спору.

Враховуючи необхідність подання додаткових доказів у справі та невиконання відповідачем вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України відклав розгляд справи на 10.11.2015, про що виніс відповідну ухвалу.

В судове засідання 10.11.2015 з'явились представники позивача та відповідача, які надали пояснення по суті своїх вимог та заперечень. Так, позивач підтримав позовні вимоги, а відповідач заперечив проти позову та надав відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав того, що позивачем лише частково виконано роботи за договором №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014, а саме проведено лише перевірку фінансової звітності відповідача, без перевірки податкового обліку, як це передбачено п. 1.1. спірного договору. Крім того, відповідач зазначає, що підставою для остаточного розрахунку відповідно до п. 2.2. Договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 є акт приймання наданих послуг, натомість позивач посилається як на підставу своїх вимог на акт виконаних робіт, який до того ж датований 19.03.2014.

Представник відповідача у даному судовому засіданні подав клопотання про витребування доказів, а саме додатків до договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014, а саме: перелік документів, необхідних для проведення перевірки; додаткова угода про нерозголошення інформації з обмеженим доступом; план роботи від виконавця.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

Оскільки стороною договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 є, в тому числі, відповідач, останнім не доведено, які обставини перешкоджають наданню заявлених у клопотанні доказів самостійно. Окрім того, відповідачем не обґрунтовано, яким чином вказані в клопотанні докази впливають на встановлення обставин, які входять до предмету дослідження у даній справі.

З огляду на вищенаведене, в задоволенні клопотання про витребування доказів, поданого відповідачем 10.11.2015, суд відмовляє.

У судовому засіданні 10.11.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

26.11.2014 між Державним підприємством «Укрветсанзавод» (відповідач, замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач, виконавець) укладено Договір №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по наданню послуг у формі проведення аудиту звітності, перевірки фінансово-господарської діяльності Замовника та податкового обліку за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

Як погоджено сторонами в п. 2.1. Договору, результатом послуг за п. 1.1. цього Договору є надання замовникові детального аудиторського звіту про наявність (або відсутність) в предметі перевірки суттєвих невідповідностей (відхилень) від вимог чинного законодавства України з відповідними рекомендаціями по усуненню помилок та довідкою про результат перевірки, усунення помилок персоналом замовника.

Замовник зобов'язаний прийняти надані послуги і надати виконавцю підписаний акт приймання наданих послуг у триденний строк з моменту одержання документів, зазначених в попередніх пунктах (п. 2.3. Договору).

Згідно з п. 3.1., 3.3.,3.4. Договору встановлено вартість послуг в розмірі 160 000,00 грн., які відповідач має сплатити в наступному порядку: протягом трьох банківських днів після підписання Договору - передоплата в розмірі 50% вартості послуг (80 000,00 грн.), та наступні 50% вартості послуг (80 000,00 грн.) - кінцевий розрахунок - не пізніше трьох банківських днів після підписання Акту приймання наданих послуг.

Пунктом 8.2. з урахуванням Додаткової угоди №2 від 22.02.2015 до Договору, встановлено строк надання відповідачу аудиторського звіту та довідки про результати перевірки-до 19.03.2015р. (включно).

Згідно з п. 8.3. Договору, цей договір вступає в силу з моменту підписання обома сторонами і діє до моменту виконання ними прийнятих на себе зобов'язань.

Додатковою угодою № 1 від 13.02.2015 до договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 сторони внесли зміни до п.п. 8.1., 8.2. договору та виклали їх в наступній редакції, а саме: строк надання аудиторських послуг з 26.11.2014 по 27.02.2015 (включно). Строк надання послуг може бути продовжено за взаємною згодою сторін (п. 8.1.); аудиторський звіт на довідка про результати перевірки надаються виконавцем замовнику до 27.02.2015 (включно) (п. 8.2.).

Додатковою угодою № 2 від 22.02.2015 до договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 сторони внесли зміни до п.п. 8.1., 8.2. договору та виклали їх в наступній редакції, а саме: строк надання акту виконаних робіт про результати перевірки з 26.11.2014 по 19.03.2015 (включно). Строк надання аудиторських послуг може бути продовжено за взаємною згодою сторін (п. 8.1.); аудиторський звіт на акт виконаних робіт про про результати перевірки надаються виконавцем замовнику до 19.03.2015 (включно) (п. 8.2.).

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

За змістом ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Судом встановлено, що 01.12.2014 відповідачем сплачено позивачу 48 000, 00 грн., що підтверджується квитанцією № 1741 від 01.12.2014 з призначенням платежу: сплата за послуги проведення аудиту 30% згідно з договором №25/11/01-14 від 26.11.2014; 09.04.2015 відповідачем сплачено позивачу 15 000, 00 грн., що підтверджується квитанцією № 380 від 09.04.2015 з призначенням платежу: часткова сплата заборгованості за послуги проведення аудиту згідно з договором №25/11/01-14 від 26.11.2014.

Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 провів аудиторську перевірку фінансової звітності відповідача відповідно до вимог чинного законодавства у повному обсязі, що підтверджується актом виконаних робіт від 19.03.2014. Вказаний акт підписаний сторонами та скріплений їх печатками. При цьому, щодо дати вказаного акту - 19.03.2014, то позивач у судовому засіданні 10.11.2015 надав письмові пояснення, що під час виготовлення цього акту виконаних робіт мала місце описка в даті, насправді датою підписання акта була 19.03.2015 з огляду, зокрема, на те, що договір №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства, на виконання якого, власне, і складено акт виконаних робіт, було укладено 26.11.2014, про що є посилання в самому акті.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідач прийняв виконані за договором №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 роботи з проведення аудиторської перевірки фінансової звітності відповідача, що відповідно до п.п. 3.1., 3.3., 3.4. договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 є підставою для оплати вартості робіт, що залишились неоплаченими.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача 97 000, 00 грн. основного боргу, 7 919, 59 грн. пені, 7 840, 00 грн. штрафу, 1 583, 92 грн. 3% річних, 26 107, 19 грн. інфляційних збитків.

Відповідач у поданому до суду відзиві заперечував проти позову з підстав того, що позивачем лише частково виконано роботи за договором №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014, а саме проведено лише перевірку фінансової звітності відповідача, без перевірки податкового обліку, як це передбачено п. 1.1. спірного договору. Також відповідач звертає увагу, що підставою для остаточного розрахунку відповідно до п. 2.2. Договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 є акт приймання наданих послуг, натомість позивач посилається як на підставу своїх вимог на акт виконаних робіт, який до того ж датований 19.03.2014.

За таких обставин, відповідач просить суд відмовити в позові за винятком вимоги про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати коштів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, сторонами підписано та скріплено печатками акт виконаних робіт від 19.03.2014, з якого вбачається, що позивачем відповідно до умов договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 проведено аудиторську перевірку фінансової звітності відповідача відповідно до вимог чинного законодавства та у повному обсязі. Вартість виконаних робіт без ПДВ складає 160 000, 00 грн. При цьому, в акті виконаних робіт зазначено, що сторони претензій одна до другої не мають.

Позивач у судовому засіданні 10.11.2015 надав письмові пояснення, що під час виготовлення акту виконаних робіт від 19.03.2014 мала місце описка в даті, насправді датою акта була 19.03.2015. Судом приймаються такі пояснення з огляду, зокрема, на те, що договір №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства, посилання на який містить акт виконаних робіт, було укладено 26.11.2014, а отже з урахуванням також умов п. 8.2. в редакції Додаткової угоди №2 від 22.02.2015 до Договору, відповідно до якого встановлено строк надання відповідачу аудиторського звіту та довідки про результати перевірки-до 19.03.2015р. (включно), суд приходить до висновку, що дійсною датою підписання акту виконаних робіт є 19.03.2015.

За змістом ст. 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до п. 2.3. договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014, замовник зобов'язаний прийняти надані послуги і надати виконавцю підписаний акт приймання наданих послуг у триденний строк з моменту одержання документів, зазначених в попередніх пунктах.

З огляду на те, що акт виконаних робіт, який складений на підтвердження виконання позивачем договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014, підписаний сторонами та скріплений їх печатками із вказівками, що сторони претензій одна до одної не мають, а роботи за договором №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 виконані в повному обсязі, це свідчить про прийняття відповідачем виконаних позивачем робіт за договором №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014.

Доводи відповідача, що підставою для остаточного розрахунку відповідно до п. 2.2. Договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 є акт приймання наданих послуг, а акт виконаних робіт, який до того ж датований 19.03.2014, не є належним підтвердженням виконання позивачем своїх зобов'язань за спірним договором, не приймаються судом з огляду на таке.

Щодо доводів відповідача про те, що підставою для остаточного розрахунку відповідно до п. 2.2. договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 є акт приймання наданих послуг в той час, коли позивачем надано акт виконаних робіт, також не беруться судом до уваги, оскільки підписання документу, іменованого актом виконаних робіт, жодним чином не змінює правового значення такого документа, який, по суті, є підтвердженням належного виконання позивачем своїх зобов'язань за договором №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014.

Заперечення відповідача стосовно лише часткового виконання позивачем зобов'язання за договором №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014, зокрема в частині проведення перевірки лише фінансової звітності відповідача, без перевірки податкового обліку, як це передбачено п. 1.1. спірного договору, також не беруться судом до уваги з огляду на таке.

Як вбачається з наданої позивачем копії Аудиторського звіту про достовірність фінансової звітності Державного підприємства «Укрветсанзавод» станом на 31.12.2014, виконаного на підставі договору № 25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014, метою здійсненої позивачем перевірки була, зокрема, перевірка дотримання відповідачем строків надання та складу податкової звітності (арк. 4 Аудиторського звіту). Окрім того, Аудиторський звіт про достовірність фінансової звітності Державного підприємства «Укрветсанзавод» станом на 31.12.2014 містить окремий розділ 9 «Перевірка дотримання строків надання та складу податкової звітності» (арк. 68 Аудиторського звіту), в кінці якого позивачем надано свої висновки стосовно стану податкової звітності відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем перевірено в тому числі і податковий облік юридичної особи відповідача, що спростовує вищенаведені твердження представника відповідача.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що на виконання договору від 26.11.2014 № 25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства 01.12.2014 відповідачем сплачено позивачу 48 000, 00 грн. а 09.04.2015 - 15 000, 00 грн. Таким чином, загальна сума сплачених коштів за договором №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 складає 63 000, 00 грн.

Як встановлено судом, виконані позивачем за договором № 25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 роботи прийняті відповідачем без зауважень.

Як погоджено сторонами в п.п. 3.3.,3.4. договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014, вартість послуг в розмірі 160 000,00 грн. відповідач має сплатити в наступному порядку: протягом трьох банківських днів після підписання Договору - передоплата в розмірі 50% вартості послуг (80 000,00 грн.), та наступні 50% вартості послуг (80 000,00 грн.) - кінцевий розрахунок - не пізніше трьох банківських днів після підписання Акту приймання наданих послуг.

З урахуванням строку, передбаченого п. 3.3. договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 для сплати суми попередньої оплати (50% вартості договору - 80 000, 00 грн.), така сума повинна була бути сплачена по 01.12.2014 (включно), а кінцева оплата (50% вартості договору - 80 000, 00 грн.), яка з огляду на положення п. 3.4. договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 сплачується протягом трьох банківських днів після підписання акту приймання наданих послуг, з урахуванням дати підписання акту виконаних робіт - 19.03.2015 - повинна була бути сплачена не пізніше 24.03.2015 (включно).

Разом з тим, сума коштів за прийняті роботи у розмірі 97 000, 00 грн., за вирахуванням часткових сплат 01.12.2014 та 09.04.2015, відповідно до умов договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 відповідачем не сплачена, доказів протилежного суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного підприємства "Укрветсанзавод" про стягнення 97 000, 00 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 583, 92 грн. та інфляційних втрат у розмірі 26 107, 19 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд встановив, що розрахунок позивача суми 3% річних здійснений окремо щодо заборгованості в сумі 32 000, 00 грн., яка повинна була бути сплачена до 01.12.2014 включно відповідно до п. 3.3. договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014, та окремо щодо заборгованості 80 000, 00 грн., яка в силу п. 3.4. вказаного договору повинна була бути сплачена не пізніше 24.03.2015 (включно).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що розрахунок є правильним, таким, що відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного підприємства "Укрветсанзавод" про стягнення 3% річних у розмірі 1 583, 92 грн. підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, відносно суми заборгованості 32 000, 00 грн. за період з 02.12.2014 по 24.03.2015, відносно суми 112 000, 00 грн. за період з 25.03.2015 по 08.04.2015, відносно суми 97 000, 00 грн. за період з 09.04.2015 по 31.08.2015, суд зазначає таке.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р., при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно потрібно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

За таких обставин, з огляду на те, що період прострочення сплати 112 000, 00 грн. заявлено з 25.03.2015 по 08.04.2015, індекс інфляції відносно вказаної суми не застосовується.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат щодо суми 32 000, 00 грн. за період з грудня 2014 року по березень 2015 року, а також відносно суми 97 000, 00 грн. за період з квітня 2015 року по серпень 2015 року в межах заявленого в позові (розрахунку до позовної заяві) періоду, враховуючи, що в липні та серпні 2015 року мала місце дефляція, суд зазначає, що стягненню підлягає сума інфляційних збитків у розмірі 22078, 85 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення з Державного підприємства "Укрветсанзавод" інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, в сумі 22078, 85 грн.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати вартості виконаних робіт за договором №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 7 919, 59 грн. пені (розрахунок в матеріалах справи).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2.7. договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014, за прострочення сплати коштів, зазначених в пунктах 3.3. - 3.4. цього договору, замовник сплачує пеню в розмірі 0,5% облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми невчасно сплачених коштів за кожний день невиконання, при цьому сума штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати суми цього договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що він здійснений окремо щодо заборгованості в сумі 32000,00 грн., яка повинна була бути сплачена до 01.12.2014 включно відповідно до п. 3.3. договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014, та окремо щодо заборгованості 80000,00 грн., яка в силу п. 3.4. вказаного договору повинна була бути сплачена не пізніше 24.03.2015 (включно).

Здійснивши власний розрахунок суми пені в межах заявленого в позові періоду, враховуючи, що умовами п. 6.2.7. договору №25/11/01-14 про надання послуг по здійсненню аудиту підприємства від 26.11.2014 передбачена сплата пені в розмірі 0,5% облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, суд зазначає, що стягненню підлягає пеня в розмірі 7257,70 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення з Державного підприємства "Укрветсанзавод" пені підлягають задоволенню частково, в розмірі 7257,70 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення 7 840, 00 грн. суми штрафу відповідно до приписів ст. 231 Господарського кодексу України, оскільки відповідач є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, з положень даної статті вбачається, що зазначені санкції можуть бути застосовані за наявності таких умов:

- вони підлягають застосуванню у разі скоєння господарського правопорушення, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належать до державного сектора економіки, або якщо виконання зобов'язання фінансується за рахунок державного кредиту;

- вони підлягають застосуванню тільки за два види правопорушень, а саме:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) - стягується штраф у розмірі 20 відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання - стягується пеня в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Таким чином, вказані санкції є видом відповідальності за порушення зобов'язань з передачі товарів, виконання робіт та надання послуг (негрошових зобов'язань), а не за порушення виконання грошового зобов'язання (оплата за виконані роботи).

Аналогічна правова позиція викладена в п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 р.

За таких обставин, в задоволенні вимог щодо стягнення з Державного підприємства "Укрветсанзавод" суми штрафу у розмірі 7 840, 00 грн. судом відмовлено.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на встановлені судом обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Укрветсанзавод» (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, будинок 1; ідентифікаційний код: 38519326) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03134, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) суму основного боргу у розмірі 97 000 (дев'яносто сім тисяч) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 1 583 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят три) грн. 92 коп., інфляційні втрати в розмірі 22 078 (двадцять дві тисячі сімдесят вісім) грн. 85 коп., пеню у розмірі 7 257 (сім тисяч двісті п'ятдесят сім) грн. 70 коп. та судовий збір у розмірі 1 918 (одна тисяча дев'ятсот вісімнадцять) грн. 81 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 16.11.2015

Суддя І.М. Отрош