ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 листопада 2015 р. ОСОБА_1 № 903/1075/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ККС, м. Кіровоград

до товариства з обмеженою відповідальністю НОВА ОСОБА_1, м. Луцьк

про стягнення 21611,53 грн.

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Чорний С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

Відповідно до п.8 ст.811 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників судового процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: товариство з обмеженою відповідальністю ККС звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю НОВА ОСОБА_1 про стягнення 17471,51 грн., з них 10761,40 грн. основна заборгованість, 1977,68 грн. інфляційні втрати, 258,21 грн. 3% річних, 4474,22 пеня та судових витрат по справі.

В обґрунтування позову позивач посилається на дистрибуторську угоду №15/9 від 15.09.2014р. з протоколом розбіжностей від 15.09.2014р., видаткові накладні №РН-0000076 від 19.09.2014р. на суму 9208,92 грн., №РН-0000015 від 05.11.2014р. на суму 6626,88 грн., №РН-0000020 від 19.01.2015р. на суму 9129,60 грн., №РН-0000016 від 06.02.2015р. на суму 10296 грн., №РН-0000005 від 04.06.2015р. на суму 3043,20 грн., претензію №34 від 16.07.2015р..

Ухвалою господарського суду Волинської області від 25.09.2015р. було порушено провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 21.10.2015р. та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 21.10.2015р. розгляд справи відкладено на 04.11.2015р. через неподання відповідачем витребуваних судом доказів, необхідність зясування всіх істотних обставин справи, повторного витребування доказів та наданням нових доказів.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 04.11.2015р. розгляд справи відкладено на 18.11.2015р. через неподання відповідачем витребуваних судом доказів, необхідність зясування всіх істотних обставин справи та повторного витребування доказів.

Даною ухвалою суд прийняв збільшення позовних вимог, поданні позивачем 04.11.2015р., в загальній сумі 21611,48 грн., з них 10761,40 грн. основна заборгованість, 4853,35 грн. інфляційні втрати, 317,60 грн. 3% річних, 5679,18 пеня, проте було допущено арифметичну помилку, оскільки при додаванні вказаних сум (10761,40 грн. основна заборгованість, 4853,35 грн. інфляційні втрати, 317,60 грн. 3% річних, 5679,18 пеня) утворюється сума 21611,53 грн..

Суд з врахуванням ст.22, 55 ГПК України, ухвалив вирішувати справу з ціни позову 21611,53 грн., з них 10761,40 грн. основна заборгованість, 4853,35 грн. інфляційні втрати, 317,60 грн. 3% річних, 5679,18 грн. пеня.

16.11.2015р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання в якому розгляд справи просять проводити за відсутності їх представника, позовні вимоги (з врахуванням поданих збільшень) підтримують в повному обсязі, позов просили задовольнити.

Позивач у судове засідання 18.11.2015р. не з'явився, компетентного представника не направив.

Відповідач у судове засідання 18.11.2015р. не з'явився, компетентного представника не направив, вимог ухвал господарського суду Волинської області від 25.09.2015р., від 21.10.2015р. та від 04.11.2015р. не виконав, проте був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №430 від 11.11.2015р..

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ст.87 ГПК України.

З урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

15.09.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю ККС (далі - Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю НОВА ОСОБА_1 (далі - Дистрибутор) була укладена дистрибуторська угода №15/9 з протоколом розбіжностей від 15.09.2014р. (далі - Угода)(а.с.8-9).

Згідно п.1.1 Угоди, Постачальник продає, а Дистрибутор купує і оплачує продукти харчування в асортименті(далі - товар).

Згідно п.2.4 Угоди, Дистрибутор зобовязаний здійснювати 100% оплату за товар протягом 45 днів з дня отримання ним товару.

Згідно п.10.1 Угоди, остання набирає сили з 15.09.2014р. і діє до 15.09.2016р..

Даний Угоду з протоколом розбіжностей підписано сторонами, підписи скріплені печатками Постачальника та Дистрибутора.

На виконання умов Угоди, позивачем було здійснено поставку товару на суму 38304,60 грн., що №РН-0000076 від 19.09.2014р. на суму 9208,92 грн., №РН-0000015 від 05.11.2014р. на суму 6626,88 грн., №РН-0000020 від 19.01.2015р. на суму 9129,60 грн., №РН-0000016 від 06.02.2015р. на суму 10296 грн., №РН-0000005 від 04.06.2015р. на суму 3043,20 грн. (а.с.10-12).

Відповідач провів часткову оплату товару в сумі 27543,20 грн., що стверджується банківськими виписками від 09.12.2014р. на суми 2200 грн. та 2800грн., від 25.12.2014р. на суму 3000 грн., від 15.01.2015р. на суму 3500 грн., від 10.02.2015р. на суму 2000 грн., від 18.02.2015р. на суму 3000 грн., від 24.03.2015р. на суму 2000 грн., від 01.04.2015р. на суму 1000 грн., від 20.04.2015р. на суму 3000 грн., від 28.04.2015р. на суму 1000 грн., від 07.05.2015р. на суму 1000 грн., від 03.06.2015р. на суму 3043,20 грн.(а.с.37-47).

20.07.2015р. позивач на адресу відповідача була направлена претензія №34 від 16.07.2015р. на суму 10761,40 грн.. Дана претензія отримана відповідачем 23.07.2015р. проте залишена останнім без задоволення та відповіді(а.с.13-14).

Таким чином на час подання позову до суду у відповідача перед позивачем існувала основна заборгованість у розмірі 10761,40 грн..

Дана заборгованість відповідачем не сплачена та не заперечена. Контррозрахунку заборгованості відповідач не подав.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст.144 Господарського кодексу України (далі ГК України), майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В даному випадку, відносини між позивачем та відповідачем носять договірний характер, укладена між останніми дистрибуторська угода №15/9 з протоколом розбіжностей від 15.09.2014р. предметом судових розглядів не виступала, недійсною судом не визнавалася, сторонами розірвана не була.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами Угоди, відпуск позивачем на виконання її умов відповідачу товару, отримання його відповідачем та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку, що вимога позивача в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 10761,40 грн. грн. підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 5679,18 грн., слід зазначити таке.

Згідно п.8.1 Угоди, у випадку порушення термінів оплати товару, Дистрибутор сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати за товар відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР. Строк позовної давності для стягнення пені встановлюється у 3 роки.

Згідно п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте судом встановлено, що позивачем у поданому розрахунку до збільшення позовних вимог(подане 04.11.2015р.)(а.с.82-87), допущено арифметичні помилки та не враховано оплат, які проведені відповідачем 18.02.2015р. на суму 3000 грн., від 24.03.2015р. на суму 2000 грн., внаслідок чого судом самостійно зроблено перерахунок(в межах заявлених вимог позивача за вказані періоди) на які слід нараховувати пеню.

Судом взято до уваги, пояснення позивача, що відповідач в переважній більшості проплат, вказував призначення платежу за накладною №РН-0000015 від 05.11.2014р., тому ТОВ ККС здійснював зарахування таких проплат на погашення видаткових накладних, які були несплачені раніше за часом.

Суд провівши перерахунок пені по кожній видатковій накладній окремо в межах заявлених позовних вимог позивача із врахуванням проплат відповідача, встановив, що:

- по видатковій накладній №РН-0000076 від 19.09.2014р. останню слід нараховувати за періоди прострочення оплати з 05.11.2014р. по 08.12.2014р. на суму заборгованості 9208,92 грн., з 11.12.2014р. по 09.02.2015р. на суму 4208,92 грн., з 12.02.2015р. по 17.02.2015р. на суму 2335,80 грн.;

- по видатковій накладній №РН-0000015 від 05.11.2014р., з 23.12.2014р. по 24.12.2014р. на суму 6626,88 грн., з 29.12.2014р. по 14.01.2015р. на суму 3626,88 грн., з 17.01.2015р. по 09.02.2015р. на суму 126, 88 грн.;

- по видатковій накладній №РН-0000020 від 19.01.2015р., з 10.03.2015р. по 23.03.2015р. на суму 8465,40 грн., з 25.03.2015р. по 31.03.2015р. на суму 6465,40 грн., з 02.04.2015р. по 19.04.2015р. на суму 5465,40 грн., з 21.04.2015р. по 27.04.2015р. на суму 2465,40 грн., з 29.04.2015р. по 06.05.2015р. на суму 1465, 40 грн.;

- по видатковій накладній №РН-0000016 від 06.02.2015р., з 25.03.2015р. по 02.06.2015р. на суму 10296 грн., з 04.06.2015 по 24.09.2015р. на суму 7718,20 грн.;

- по видатковій накладній №РН-0000005 від 04.06.2015р., з 21.07.2015р. по 21.10.2015р. на суму заборгованості 3043,20 грн. та прийшов до переконання, що пеня підставна в сумі 4007,68 грн., в решті частини стягнення пені в розмірі 1671,50 грн. слід відмовити через необґрутованість.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 317,60 грн. 3% річних, слід зазначити таке.

Згідно ст.625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд провівши власний перерахунок 3% в сумі 317,60 грн., за періоди прострочення оплати на суми заборгованості, які вказані вище при розрахунку пені, прийшов висновку, що останні підставні в розмірі 233,49 грн., в решті частини стягнення 3% річних в розмірі 84,11 грн. слід відмовити через необґрутованість.

Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в сумі 4853,35 грн., слід зазначити таке.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Суд провівши власний перерахунок інфляційних втрат по видатковій накладній №РН-0000076 від 19.09.2014р. в періоди прострочення оплати з 05.11.2014р. по 08.12.2014р. на суму заборгованості 9208,92 грн., з 11.12.2014р. по 09.02.2015р. на суму 4208,92 грн., з 12.02.2015р. по 17.02.2015р. на суму 2335,80 грн., по видатковій накладній №РН-0000015 від 05.11.2014р. в періоди прострочення оплати з 10.03.2015р. по 23.03.2015р. на суму заборгованості 8465,40 грн., по видатковій накладній №РН-0000016 від 06.02.2015р. в періоди прострочення оплати з 25.03.2015р. по 02.06.2015р. на суму заборгованості 10296 грн., в періоди прострочення оплати з 04.06.2015р. по 24.09.2015р. на суму заборгованості 7718,20 грн., прийшов висновку, що останні підставні в розмірі 3240,39 грн., в решті частини стягнення інфляційних втрат в розмірі 1612,96 грн. слід відмовити через необґрутованість.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 21611,53 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 18242,96 грн., 10761,40 грн. основна заборгованість, 4007,68 грн. пеня, 3240,39 грн. втрати від інфляції, 233,49 грн. 3% річних, в частині стягнення 3368,57 грн., з них 1671,50 грн. пені, 1612,96 втрати від інфляції, 84,11 грн. 3% річних відмовити через необґрутованість.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені статтею 49 ГПК України, та враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій сторін та відсутність правових підстав для звільнення позивача та відповідача від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1028,15 грн. судового збору, в іншій частині (189,85) сплата судового збору покладається на позивача, за результатами розгляду позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю НОВА ОСОБА_1 (43023, Волинська область, м. Луцьк, вул. Карбишева, 2, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ККС (25005, Кіровоградська область, м. Кіровоград, вул. Куйбишева, 1Є, ) 18242,96 (вісімнадцять тисяч двісті сорок дві гривні девяносто шість копійок) грн., з них 10761,40 грн. основна заборгованість, 4007,68 грн. пеня, 3240,39 грн. втрати від інфляції, 233,49 грн. 3% річних та 1028,15 (одну тисячу двадцять вісім гривень п'ятнадцять копійок) грн. судового збору.

3. У позовних вимогах товариства з обмеженою відповідальністю ККС до товариства з обмеженою відповідальністю НОВА ОСОБА_1 в частині стягнення 3368,57 грн., з них 1671,50 грн. пені, 1612,96 втрати від інфляції, 84,11 грн. 3% річних відмовити.

Повний текст рішення складено

23.11.2015

Суддя А. С. Вороняк