КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р. Справа№ 910/22034/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Дикунської С.Я.

Алданової С.О.

за участю представників:

Від позивача: Жигальська Ю.Ю. - представник за довіреністю.

Від відповідача: Павлюк В.С. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ВУСО"

на рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2015 року

у справі № 910/22034/15 (суддя: Балац С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ВУСО"

до Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА

ОХОРОННО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ"

про стягнення 69 493,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Приватне акціонерне товариство страхова компанія "ВУСО" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ОХОРОННО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 69 227,65 грн., з яких 49 000,00 суми страхового відшкодування, 970,60 - 3% річних та 19 257,05 грн - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що Приватним акціонерним товариством страхова компанія "ВУСО" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 1-01 від 01.04.2014 року внаслідок настання страхового випадку -дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування внаслідок пошкодження автомобіля "NISSAN X-TRAIL", державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність водія автомобіля "VOLKSWAGEN CADDY", державний номер НОМЕР_2, якого визнано винним у скоєні ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ОХОРОННО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/8838183), а тому обов'язок з відшкодування матеріальної шкоди покладається на відповідача.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.09.2015 року у даній справі позов задоволено частково, а саме стягнуто з Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ОХОРОННО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВУСО" страхове відшкодування в сумі 49.000 (сорок дев'ять тисяч) грн 00 коп; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) 00 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати частково та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, посилаючись на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму страхового відшкодування, що підлягає виплаті позивачу в порядку регресу, вказує на те, що інфляційні втрати та 3 % річних застосовуються в разі порушення як договірних так і позадоговірних грошових зобов'язань, в тому числі і до зобов'язань про відшкодування шкоди.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній проти її вимог заперечує та просить суд залишити без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2014 року між Приватним акціонерним товариством страхова компанія "ВУСО" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МАКСИМУС С" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № 1-01 (далі - Договір добровільного страхування), відповідно до умов якого був застрахований автомобіль "NISSAN X-TRAIL", державний номер НОМЕР_1.

За приписами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено ч. 1 ст. 8 Закону України "Про страхування", страховим ризиком визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Встановлено, що 03.06.2014 року на перехресті вул. Вереснева та вул. Російська в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля та транспортного засобу "VOLKSWAGEN CADDY", державний номер НОМЕР_2, яким керував гр. ОСОБА_4, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду№ 9395046.

Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2014 у справі № 753/10730/14-п (провадження № 3/753/3936/14) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

В силу ст. 988 ЦК України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Дана норма кореспондується з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування".

Як свідчать матеріали справи, а саме звіт з оцінки колесного транспортного засобу № 14/6/525/616712 від 26.06.2014р. вартість відновлювального ремонту автомобіля "NISSAN X-TRAIL", державний номер НОМЕР_1, становить 50 430,71 грн.

Згідно з акту виконаних робіт Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОАЛЬЯНС КИЇВ" від 06.08.2014 № АН055987 загальна вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 57 025,22 грн.

Встановлено, що з урахуванням акту виконаних робіт Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОАЛЬЯНС КИЇВ" від 06.08.2014 № АН055987 та звіту від 26.06.2014 № 14/6/525/616712, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 57 025,22 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 23.07.2014 № 8341.

Відповідно до п. 38.1.3. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 28.08.2012 року про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 06.12.2011 року у справі № 23/279.

Матеріали справи свідчать про те, що цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ОХОРОННО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (поліс № АС/8838183).

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ОХОРОННО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ", судова колегія дійшла висновку про те, що відповідальною особою перед Приватним акціонерним товариством страхова компанія "ВУСО" за відшкодування страхової виплати є Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ОХОРОННО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ".

Отже, після виплати страхового відшкодування Страхувальнику до позивача перейшло право вимоги до відповідальної особи.

Встановлено, що позивач звернувся до відповідача із регресною вимогою від 18.09.2014 року № 4049 про відшкодування страхової виплати у розмірі 57 025,22 грн..

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач визнав позов в частині стягнення з останнього суми страхового відшкодування в розмірі 49 000,00 грн., виходячи з того, що за Договором обов'язкового страхування транспортного засобу "VOLKSWAGEN CADDY", державний номер НОМЕР_2, водія, якого визнано винним у настанні ДТП, ліміт за шкоду заподіяну майну, становить 50 000,00 грн., а франшиза - 1 000,00 грн.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача 49 000, 00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача 970,60 - 3% річних та 19 257,05 грн. - інфляційних втрат.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, послався на те, що пунктом 5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

На підставі чого, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Проте, судова колегія не погоджується з наведеним вище висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених в статті 11 цього Кодексу.

Зокрема, враховуючи положення п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, із завдання майнової шкоди.

Як зазначалось вище, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, способи відшкодування шкоди обирає потерпілий.

Судовою колегією встановлено, що у даному випадку відшкодування позивачу в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування має здійснюватися в грошовому виразі, оскільки позивач обрав грошовий спосіб відшкодування шкоди.

При цьому, грошове зобов'язання у деліктних (регресних) правовідносинах не є окремим видом зобов'язання, а є способом виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено вище, позивач направляв відповідачу регресну вимогу від 18.09.2014 року № 4049 про відшкодування страхової виплати у розмірі 57 025,22 грн. до 18.10.2014 року.

Однак, відповідач коштів у встановлений строк не перерахував, в результаті чого з боку відповідача є прострочення строку виконання грошового зобов'язання.

В силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи положення ч.2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму страхового відшкодування, підлягаючого до виплати позивачу в порядку регресу, застосовуються в разі порушення як договірних так і позадоговірних грошових зобов'язань, в тому числі і до зобов'язань відшкодування шкоди в порядку регресу, незалежно від підстав їх виникнення, визначених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 25.02.2013 року № 5017/2321/2012, від 04.12.2012 року № 5011-68/7859-2012.

Перевіривши правильність нарахування 3 % річних у розмірі 970,60 грн. та інфляційних втрат у розмірі 19 257,05 грн., судова колегія приходить до висновку про їх задоволення.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ВУСО" знайшли своє підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ВУСО" на рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2015 року задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2015 року у справі № 910/22034/15 скасувати частково.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

„ Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ОХОРОННО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 145; ідентифікаційний код 23734213, з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код 31650052, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) страхове відшкодування в сумі 49 000 (сорок дев'ять тисяч) грн 00 коп; 3% річних в сумі 970 (дев'ятсот сіидесят) грн. 60 коп. та 19 257(дев'ятнадцять тисяч двісті п'ятдесят сім) грн. 05 коп. - інфляційних втрат витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) 00 коп.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ОХОРОННО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 145; ідентифікаційний код 23734213, з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код 31650052, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) 2 009 (дві тисячі дев'ять) грн. 70 коп. за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду м. Києва видати наказ.

5. Матеріали справи № 910/22034/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.Я. Дикунська

С.О. Алданова