КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р. Справа№ 911/2636/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: Кравець В.О.

від відповідача: Ступак Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей»

на рішення Господарського суду Київської області від 05.08.2015р.

у справі №911/2636/15 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг»

до Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей»

про стягнення 187 597,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей» про стягнення з останнього 48 937,35 грн. пені, 74 900,00 грн. штрафу, 55 895,71 грн. інфляційних витрат, 7 864,64 грн. 3% річних, а також про стягнення з відповідача судового збору.

Рішенням Господарського суду Київської області від позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто з Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг» 48 937,35 грн. пені, 74 900,00 грн. штрафу, 55 895,71 грн. інфляційних збитків, 7 864,64 грн. 3% річних та судові витрати в сумі 3 751,95 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне орендне сільськогосподарське підприємство «Одісей» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області №911/2636/15 від 05.08.2015р. скасувати повністю та прийняти нове про відмову в позові про стягнення штрафних санкцій.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також це рішення не відповідає дійсним обставинам справи.

Як зазначає скаржник, господарським судом не взято до уваги, що Договір купівлі-продажу від 01.07.2103р. не був укладений, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг», надав до матеріалів справи письмові заперечення на апеляційну скаргу, за якими просить залишити без задоволення скаргу відповідача, а рішення Господарського суду Київської області від 05.08.2015р. без змін. Позивач зазнає про те, що оскільки сторонами Договору купівлі-продажу від 01.07.2013р. погоджено всі істотні умови, передбачені для таких договорів, то він є укладеним. Оскільки, як вказує позивач, відповідач своє зобов'язання по оплаті товару виконав з простроченням, то у позивача виникло право згідно Договору та закону нарахувати пеню, штраф, інфляційні збитки та 3% річних.

26.10.2015р. відділом діловодства зареєстровані уточнення апеляційної скарги Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей», за якими скаржник просить частково скасування рішення Господарського суду Київської області від 05.08.2015р., зменшивши розмір стягнення пені до 9 787,47 грн. та розмір штрафу до 1 000,00 грн., в іншій частині рішення залишити в силі. Апелянт зазначає, що він є сільськогосподарським виробником, на господарську діяльність якого вплинула складна фінансова та політична ситуація в країні. 2013р., як далі вказує апелянт, не приніс очікуваного врожаю, що стало основною причиною порушення термінів оплати за товар. На даний час підприємство відповідача є збитковим, а стягнення пені в сумі 48 937,35 грн. та штрафу в сумі 74 900,00 грн. ускладнить його і так досить скрутне фінансове становище.

Позивачем надано заперечення на уточнення до апеляційної скарги, в яких вказує про те, що відповідач вводить в оману суд стосовно своєї збитковості.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015р. колегія суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., суді Синиця О.Ф., Зеленін В.О. прийняла до свого провадження апеляційну скаргу Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей» та призначила її до розгляду на 26.10.2105р.

Справа слухалась з оголошеною в судовому засіданні 16.10.2015р. перервою на підставі ст. 77 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд зазначає наступне.

01.07.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техноторг», як продавцем, та Приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Одісей», як покупцем, був укладений Договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець у порядку й на умовах, передбачених даним Договором, зобов'язується прийняти й оплатити техніку, асортимент, кількість та комплектність якої визначається сторонами у специфікації (Додаток № 1 до цього Договору).

У відповідності до п. 2.1. Договору загальна вартість товару за даним Договором становить 374 500, 00 грн.

Відповідно до п. 2.2. Договору покупець зобов'язується оплатити продавцю суму, зазначену в п.2.1. цього Договору, у наступному порядку: в сумі 37 450, 00 грн., що дорівнює 10 % від загальної вартості товару згідно п. 2.1. Договору - протягом 3 календарних днів з моменту підписання сторонами цього Договору; в сумі 74 900, 00 грн., що дорівнює 20% від загальної вартості товару згідно п. 2.1. Договору - у строк до 26.07.2013р.; в сумі 262 150,00 грн., що дорівнює 70% від загальної вартості товару згідно п. 2.1. Договору - у строк до 31.11.2013р.

Згідно з пп. 3.1.2. п. 3.1. Договору продавець зобов'язався поставити товар покупцю на умовах EXW - склад Київська обл., Васильківський р-н, смт. Гребінки, Автомагістраль «Київ-Одеса» 68 км згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс-2010» протягом 40 робочих днів з моменту оплати покупцем згідно п. 2.2.1 цього Договору від вартості товару згідно п. 2.1.

Пунктами 4.2. та 4.3. Договору сторони передбачили, що факт поставки продавцем товару покупцеві згідно п.п. 3.1.2. цього Договору фіксується шляхом складання відповідного двостороннього Акту приймання-передачі та/або видаткової накладної, у яких зазначають асортимент, комплектність, кількість та вартість товару, що передається покупцю. Підписанням відповідного двостороннього Акту приймання-передачі та/або видаткової накладної покупець підтверджує факт передання йому товару, всієї необхідної інформації та супровідних документів стосовно товару, передбачених Договором та чинним законодавством України, відсутності у нього будь-яких претензій щодо асортименту, якості, комплектності та кількості переданого йому товару, необхідної інформації та супровідних документів стосовно товару.

Пунктом 9.1. Договору визначено строк його дії, згідно якого цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту їхніми печатками (у разі їх наявності) і діє до 31.11.2013р., але у будь-якому випадку до повного виконання ними своїх зобов'язань.

Одночасно із укладенням договору між позивачем та відповідачем було підписано Специфікацію - Додаток № 1 до Договору купівлі-продажу від 01.07.2013р. на товар - OROS-8 жатка 8-рядна під кукурудзу John Deere 9660 STS, 2013 року випуску, вартістю 374 500, 00 грн.

Твердження відповідача про те, що Договір купівлі-продажу є неукладеним не відповідає дійсності, оскільки цей Договір містить в собі всі необхідні істотні умови, які є обов'язковими для договорів купівлі-продажу.

Сторонами не заперечується факт поставки товару - OROS-8 жатка 8-рядна під кукурудзу John Deere 9660 STS, 2013 року випуску, позивачем відповідачеві.

Разом з тим, відповідачем заперечується, що поставка відбулася саме за Договором купівлі-продажу, з чим не може погодитися апеляційний господарський суд, з огляду на таке.

Хоча у рахунку на оплату по замовленню №2640 від 01.07.2013р. і відсутнє будь-яке посилання на Договір купівлі-продажу від 01.07.2013р., однак дана обставина не виключає той факт, що поставка товару здійснювалась саме за цим Договором, так як така поставка товару здійснювалась після укладення Договору та в період його дії, та товар, що зазначений у рахунку на оплату по замовленню № 2640 від 01.07.2013р., повністю відповідає товару, що є предметом Договору купівлі-продажу від 01.07.2013р. з урахуванням Специфікації - Додатку №1 до Договору купівлі-продажу від 01.07.2013р.

Крім того слід відмітити, що будь-які інші договори, за винятком Договору купівлі-продажу від 01.07.2013р., між сторонами не укладались.

Щодо оплат за поставлений товар, то судовою колегією встановлено наступне: за період дії Договору та на його виконання відповідачем було виконано свій обов'язок по оплаті товару та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 374 500, 00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача за 01.07.2013р. на суму 37 450,00 грн., випискою з банківського рахунку позивача за 11.09.2013р. на суму 74 900, 00 грн., випискою з банківського рахунку позивача за 24.10.2014р. на суму 20 000,00 грн., випискою з банківського рахунку позивача за 20.11.2014р. на суму 242 150, 00 грн., рахунком на оплату по замовленню №2640 від 01.07.2013р., платіжним дорученням №54 від 23.10.2014р. на суму 20 000, 00 грн., платіжним дорученням №110 від 20.11.2014р. на суму 242 150,00 грн., платіжним дорученням №165 від 11.09.2013р. на суму 74 900, 00 грн., платіжним дорученням №114 від 01.07.2013р. на суму 37 450, 00 грн., наявними у матеріалах справи.

Таким чином, відповідач у повному обсязі виконав свої зобов'язання з оплати лише станом на 20.11.2014р., тобто наявна прострочка в оплаті.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення зобов'язання може бути обумовлено не будь-яким, а лише належним його виконанням. Під належним виконанням зобов'язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язання. Якщо учасники зобов'язання порушують хоча б одну з умов його належного виконання, зобов'язання не припиняється, а змінюється, оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов'язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов'язання в натурі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, позивач просить стягнути з нього на свою користь суму пені в розмірі 48 937,35 грн., суму штрафу в розмірі 74 900,00 грн., суму інфляційних збитків у розмірі 55 895,71 грн., суму 3% річних у розмірі 7 864,64 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язань наступають наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2.1. Договору передбачено, що за порушення строків виконання своїх грошових зобов'язань за цим договором покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Пунктом 6.2.2. Договору передбачено, що за порушення покупцем строків виконання своїх грошових зобов'язань за цим Договором більш ніж на 5 календарних днів покупець додатково до пені згідно п.п. 6.2.1. Договору сплачує продавцю штраф у розмірі 5 % від загальної вартості товару.

Пунктом 6.2.3. Договору передбачено, що за порушення покупцем строків виконання своїх грошових зобов'язань за цим Договором більш ніж на 20 календарних днів покупець, додатково до штрафних санкцій згідно п.п. 6.2.1, 6.2.2 договору, сплачує продавцю штраф у розмірі 15 % від загальної вартості товару.

Згідно з п. 8.2. Договору сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання покупцем своїх зобов'язань за цим Договором припиняється через 3 (три) роки від дня коли там зобов'язання мали бути ним виконані.

Відповідно до п. 8.3. Договору сторони дійшли згоди про те, що строк позовної давності за вимогами продавця за цим договором (у тому числі щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) складатиме 3 (три) роки.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 48 937,35 грн., сума штрафу - 74 900,00 грн. Вказані суми є арифметично правильними та їх нарахування відповідає наведеним вище нормам законів.

Разом з тим, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Користуючись правом, наданим п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, судова колегія апеляційного господарського суду зменшує розмір пені та штрафу та стягує з відповідача на користь позивача 1 000,00 грн. пені та 1 000,00 грн. штрафу. При цьому апеляційним судом враховано наступні обставини: відповідач повністю сплатив суму боргу; відповідач є сільгоспвиробником, який в 2013р. не отримав очікуваного врожаю; відповідач є збитковим підприємством; в матеріалах справи відсутні докази того, що внаслідок прострочення відповідачем сплати товару за Договором купівлі-продажу позивачем понесені збитки.

Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача суму 3% річних у розмірі 7 864,64 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 55 895,71 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача сума 3% річних складає 7 864,64 грн. Ця сума є арифметично правильною та обґрунтованою.

Перевіривши правильність нарахування суми інфляційних витрат, судова колегія встановила, що він є неправильним. Згідно розрахунку суми інфляційних витрат, зробленого судом ця сума складає 55 982, 25 грн.

Однак, оскільки заявлена позивачем до стягнення сума інфляційних витрат є меншою, а саме 55 895, 71 грн., то саме вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 4 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 05.08.2015р. у справі №911/2636/15 змінити, виклавши його в наступній редакції:

«1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей» (ідентифікаційний код 32268744) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг» (ідентифікаційний код 30976452) 1 000,00 (одна тисяча грн. 00 коп.) грн. пені; 1 000,00 (одна тисяча грн. 00 коп.) грн. штрафу; 55 895,71 (п'ятдесят п'ять тисяч вісімсот дев'яносто п'ять грн. 71 коп.) грн. інфляційних збитків; 7 864,64 (сім тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 64 коп.) грн. 3% річних та судові витрати в розмірі 3 751,95 (три тисячі сімсот п'ятдесят одна грн. 95 коп.) грн.

3. В іншій частині позову відмовити.».

3. Справу №911/2636/15 повернути до Господарського суду Київської області.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Е.О. Шевченко

Судді В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця