ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.11.2015 Справа № 905/2093/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючої судді Демідової П.В.

При секретарі судового засідання Дейнегі В.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Фінростбанк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Фінростбанк, м. Одеса

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспоставка, м. Донецьк

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Група компаній Юмекс Інвест, м. Донецьк

про стягнення заборгованості за кредитним договором № 160 від 31.07.2013 року в сумі 661 013,95 доларів США; про звернення стягнення на предмет застави Товариства з обмеженою відповідальністю Група компаній Юмекс Інвест за договором застави товарів в обороті/біологічних активів від 31.07.2013р. в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспоставка.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача-1: ОСОБА_1 - за дов. б/н від від 07.08.2015р.;

від відповідача-2: не зявився.

Суд перебував в нарадчій кімнаті

16.11.2015р. з 10.35 год. по 10.40 год.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство Фінростбанк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Фінростбанк, м. Одеса звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспоставка, м. Донецьк та Товариства з обмеженою відповідальністю Група компаній Юмекс Інвест, м. Донецьк, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 160 від 31.07.2013 року в сумі 661 013,95 доларів США, про звернення стягнення на предмет застави Товариства з обмеженою відповідальністю Група компаній Юмекс Інвест за договором застави товарів в обороті/біологічних активів від 31.07.2013р. в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспоставка.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем-1 зобов'язань за кредитним договором № 160 від 31.07.2013 року, у звязку з чим також просить звернути стягнення на предмет застави відповідача-2, переданого позивачу в забезпечення виконання зобовязань відповідача-1.

08.09.2015р. ухвалою господарського суду Донецької області за вказаним позовом було порушено провадження у справі №905/2093/15.

Враховуючи неявку представника позивача, невиконання сторонами вимог суду щодо надання документів, судові засідання неодноразово відкладалися в порядку ст. 77 ГПК України та за клопотанням відповідача строк розгляду справи був подовжений на 15 днів.

26.10.2015 року на адресу суду від відповідача-1 надійшов відзив та клопотання про витребування доказів №304 від 26.10.2015р., яке судом розглянуте та в його задоволенні відмовлено. За клопотанням відповідач просить суд витребувати від позивача ОСОБА_2 про облікову політику; Інструкцію про проведення розрахункових-касових операцій з юридичними особами; ОСОБА_2 про кредитування юридичних осіб; ОСОБА_2 про кредитний комітет; Протоколи засідання кредитного комітету щодо видачі кредиту за договором №160 віл 31.07.2013р. для доручення їх до матеріалів справи № 905/2093/15.

За змістом ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Згідно зі ст.38 ГПК України, сторона, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Проте, вона повинна навести обставини, що перешкоджають його наданню та зазначити обставини, які можуть підтвердити цей доказ. В порушення зазначеного відповідач не надав суду доказів самостійного витребуванння зазначених документів у позивача,а також не визначив яким чином внутрішні документи банку впливають на цивільно-правові відносини між позивачем та відповідачем-1 та які обставини можуть бути підтвердженні цими документами. Враховуючи викладене судом відмовлено в задоволенні клопотання №304 від 26.10.2015р.

В судовому засіданні 16.11.2015р. представник відповідача-1 надав клопотання №б/н від 16.11.2015р. про призначення судової економічної експертизи.

Відповідач-1 вважає за необхідне поставити перед експертом питання, повязані із: встановленням факту наявності заборгованості за кредитним договором, відповідності розрахунку його умовам, розміру застосованої відсоткової ставки та методу її нарахування; встановленням факту виконання сторонами зобовязань за договором; відповідності внутрішнього відображення банком операцій з надання кредиту, нарахуванню та обліку відсотків.

За змістом п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.12 року Про деякі питання призначення судової експертизи судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може бути замінити іншим засобом доказування. Із сукупності норм Закону України Про судову експертизу, ГПК України, вбачається , що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Позивачем до позовної заяви доданий розгорнутий розрахунок заявленої до стягнення заборгованості, перевірка відповідності якого, з урахуванням доданих до матеріалів справи виписок з рахунків другого класу Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, відкритих позивачем для відображення кредитних операцій, проведених в межах кредитного договору № 160, не потребує спеціальних знань. Суд самостійно зобовязаний надати правову оцінку відповідності правовідносин, які склалися між сторонами кредитного договору № 160, умовам визначеним ними при його укладанні, та доказам, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та якими підтверджують виконання зобовязань за договором, оскільки це - правові питання, віднесені до компетенції суду.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволені клопотання відповідача-1 про призначення судової економічної експертизи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем до позовної заяви надані копії: кредитного договору № 160 від 31.07.2013р., додаткових угод № 1 від 01 серпня 2013 року та № 2 від 31 жовтня 2013 року, договору застави товарів в обороті/біологічних активів від 31.07.2013р. Відповідність зазначених копій оригіналам підтверджена підписом уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» ОСОБА_3, посада якого підтверджується рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №60 від 19.03.2015р. Позовна заява та додані до неї документи прошиті та скріплені підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Фінростбанк та печаткою Банку. В такому ж порядку засвідчені копії клопотання відповідача про надання коштів в рамках відкриття кредитної лінії та меморіального ордеру.

Сторонами не спростовано належними доказами відповідність наданих до матеріалів справи копій документів оригіналам, не доведено фактична наявність невідємних частин договору (договору товарів в обігу), у звязку з чим суд розглядає справу за поданими копіями та в межах доказів, які були надані сторонами.

Представники позивача та відповідача-2 у судове засідання не зявились.

Представник відповідача-1 в судове засідання зявився, заперечував проти задоволення позову, наполягав на тому, що позивач належними доказами не підтвердив наявність спірної заборгованості.

Господарський суд Донецької області, з метою своєчасного повідомлення відповідачів про порушення провадження у справі, направив на адресу відповідачів, яка зазначена в єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, відповідну ухвалу. 10.09.2015р. помічник судді Хадієва М.Ф., начальник відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) ОСОБА_4 та помічник судді Табачніков В.Г. склали акти, про неможливість направлення кореспонденції за адреси відповідачів: місто Донецьк, вул. Липецька, будинок 47-Б, 83034; місто Донецьк, проспект Богдана Хмельницького, будинок 44, 83049. Складання акту мотивовано листом Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта № 7-14-197 від 06.05.2015р. про припинення приймання поштових відправлень на /з територію (ї) Донецької та Луганської областей, у т.ч. м. Донецьк.

Відтак, на офіційному веб-порталі Судова влада України (dn.arbitr.gov.ua), у розділі Новини та події суду були розміщені оголошення про дату та час судових засідань по справі №905/2093/15.

В порядку Закону України Про доступ до судових рішень, ухвала про порушення провадження у справі та ухвала про відкладання розгляду справи були розміщені на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua).

Також, господарський суд Донецької області намагався направити телефонограми на номери відповідача-1 (062-210-23-18) та відповідача-2 (099-000-14-35), які вказані у витягу з ЄДРЮФОП, але телефонограми прийняті не були, через відсутність звязку з абонентами.

Крім зазначеного ухвали про розгляд справи направлялися на адресу представника відповідача, зазначену в його клопотанні.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Таким чином, господарським судом було вжито всіх можливих та залежних від суду заходів для повідомлення відповідачів про наявність порушеної справи № 905/2093/15 та призначених до розгляду судових засідань (про день, місце та час кожного судового засідання).

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 ГПК, ст.33 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За приписами ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2013року між Публічним акціонерним товариством ФІНРОСТБАНК (далі Банк або позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Укртранспоставка (далі боржник або відповідач-1) укладено кредитний договір №160, відповідно до п.1.1 (в редакції додаткової угоди №2 від 31.10.2013р. до кредитного договору №160 від 31.07.2013р.) якого на умовах визначених цим договором, банк надає боржнику грошові кошти шляхом відкриття відкличної кредитної лінії з лімітом заборгованості 557 000,00 доларів США строком користування з 31.07.2013р. по 30.04.2015р., зі сплатою 16% річних. Згідно з п. 3.1. (в редакції додаткової угоди №2 від 31.10.2013р. до кредитного договору №160 від 03.04.2013р.) надання траншів по кредиту за цим договором проводиться після розгляду банком заявок боржника на видачу кредитних коштів та їх акцепту шляхом перерахування грошових коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок боржника №0337.840 в відділенні ДРУ АТ ФІНРОСТБАНК, код банку 328599, або оплати з позичкового рахунку боржника №0160.840 в відділенні ДРУ АТ ФІНРОСТБАНК, код банку 328599, , розрахункових документів боржника в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату оплати. Пунктом 3.5. договору встановлений порядок сплати процентів, згідно якого позичальник сплачує проценти за користування кредитом у валюті кредиту щомісячно не пізніше останнього числа (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані проценти за користування кредитом, та в день, встановлений для повернення основної суми боргу, а в випадку повного дострокового погашення кредиту в день фактичного погашення кредиту від фактичної суми заборгованості за кредитом, безготівковим шляхом на рахунок №0160.840 у відділенні ДРУ АТ ФІНРОСТБАНК, код банку 328599, . Відповідно до п.4.1 (в редакції додаткової угоди №2 від 31.10.2013р. до кредитного договору №160 від 31.07.2013р.) договору позичальнику відкрито позичковий рахунок №0160.840 в відділенні ДРУ АТ ФІНРОСТБАНК код банку 328599, для обліку видачі кредиту.

Оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором кредиту, який підпадає під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України та ст. 345-346 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Як вбачається зі змісту кредитного договору №160 від 31.07.2013р., додаткової угоди №1 від 01.08.2013р., додаткової угоди №2 від 31.10.2013р. сторонами погоджено всі істотні умови вищевказаного правочину. Оскільки сторонами не надано доказів їх припинення або визнання у встановленому порядку недійсними, виходячи зі встановленої ст.204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, суд вважає вищевказану угоду дійсною та обовязковою для виконання сторонами.

В підтвердження виконання зобовязань за кредитним договором, позивач надав копію клопотань вих.№204 від 31.07.2013р. та вих.№211 від 01.08.2013р. про отримання траншів на суми 357 000,00 та 200 000,00 доларів США, підписаних директором ТОВ «Укртранспоставка». Відповідач не спростовує факт підписання зазначених клопотань, проте заперечує проти того, що зазначене клопотання є заявкою у розумінні кредитного договору. Як зазначалося вище, згідно з п. 3.1. (в редакції додаткової угоди №2 від 31.10.2013р. до кредитного договору №160 від 03.04.2013р.) надання траншів по кредиту за цим договором проводиться після розгляду банком заявок боржника на видачу кредитних коштів та їх акцепту шляхом перерахування грошових коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок боржника №0337.840 в відділенні ДРУ АТ ФІНРОСТБАНК, код банку 328599, або оплати з позичкового рахунку боржника №0160.840 в відділенні ДРУ АТ ФІНРОСТБАНК, код банку 328599, , розрахункових документів боржника в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату оплати. Сторони не погоджували форму заявок, залишаючи за банком право самостійно її встановлювати (п. 1.3. договору).

Як свідчать додані до матеріалів справи виписки з позичкового рахунку № 0160.840, відкритого для обліку заборгованості за кредитним договором № 160, 31.07.2013 року на поточний рахунок відповідача-1 № 0337.840 перераховано кредитні кошти: в сумі 175 000, 00 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 398 775,00 грн., в сумі 182 000,00 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 454 726,00 грн.; 01.08.2013 року на поточний рахунок відповідача-1 № 0337.840 перераховано кредитні кошти: в сумі 200 000, 00 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 598 600,00 грн. Проведення зазначеної операції підтверджено меморіальними ордерами № ТR.59835.1501.99005, ТR.59835.3877.99005, ТR.59835.2676.99005, в яких зазначено суму проведеної операції в іноземній валюті за угодою № 160 та її гривневий еквівалент. Судом встановлено, що офіційний курс гривні до долару США на 31.07.2013р., 01.08.2013р. встановлений НБУ на рівні 7,9930 гривень за 1 долар США, що свідчить про те, що в меморіальних ордерах зазначені суми проведеної валютної операції та її гривневий еквівалент за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2013 та 01.08.2013 року.

У відповідності до Інструкції з бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті та банківських металах у банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 17.11.2004 № 555, бухгалтерський облік операцій в іноземній валюті та банківських металах банк здійснює в подвійній оцінці, а саме в номінальній сумі іноземної валюти, одиницях ваги металу, щодо яких установлюється офіційний курс гривні до іноземних валют і банківських металів, - тройських унціях та гривневому еквіваленті за офіційним курсом.

Проаналізувавши зміст меморіальних ордерів № ТR.59835.1501.99005, ТR.59835.3877.99005, ТR.59835.2676.99005, суд встановив його відповідність вимогам п. п. 4.8, 4.10, 4.11 ОСОБА_2 про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженому Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2013 року. Також враховано, що відповідно до п. 4.12 зазначеного ОСОБА_2, первинні документи залежно від виду операції можуть включати, крім обов'язкових, додаткові реквізити, що визначаються банками самостійно. У звязку з викладеним, суд не вбачає порушення у відображені в меморіальному ордері кредитної операції у подвійній оцінці, а саме в фактичній сумі наданого кредиту в іноземній валюті та його гривневому еквіваленті за офіційним курсом.

Таким чином, суд приймає вказані вище документи в їх сукупності, як докази надання кредитних коштів в доларах США та вважає спростованими заперечення відповідача щодо невизначеності валюти кредитування та розміру кредиту в документах бухгалтерського обліку.

Згідно виписок з рахунків № 0160.840 та № 0160.840, відкритих для обліку заборгованості за кредитним договором № 160, заборгованість за кредитом та відсотками станом на дату розгляду справи складає 557 000,00 доларів США та 104 013,95 доларів США відповідно.

У відповідності до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України (далі Закон) належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути документи первинного бухгалтерського обліку та інформація з регістрів бухгалтерського обліку, оформлені у відповідності до вимог зазначеного Закону. За приписами ст. 9 Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. У відповідності до ст. 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, бухгалтерський облік є процесом виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Виходячи зі змісту ст. 8 Закону, особами, відповідальними за організацію та контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій є головний бухгалтер та керівник. На виконання зазначених приписів та на вимогу суду позивач надав до матеріалів справи копії виписок з рахунків обліку, якими позивач підтверджує свої вимоги, засвідчені уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АБ Фінростбанк, який у відповідності до ст.48 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб здійснює повноваження органів управління банку, та начальником відділу активних операцій.

З урахуванням приписів вказаного Закону, ст. 41 Закону України „Про Національній банк України , Постанови Правління Національного банку України від 17.06.2004 № 280 „Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, інформація бухгалтерського обліку в банківських установах накопичується та зберігається на відповідних рахунках, повний перелік яких встановлений Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України (далі План рахунків). Згідно Плану рахунків та Інструкції про його застосування, на рахунках другого класу відображаються: за рахунком 2067 прострочена заборгованість за кредитами в поточну діяльність,що надані суб'єктам господарювання (за дебетом вказаного рахунку проводяться суми простроченої заборгованості за наданими кредитами; за кредитом відповідно - суми погашення або суми списання безнадійної заборгованості); за рахунком 2069 - прострочені нараховані доходи за кредитами в поточну діяльність, що надані суб'єктам господарювання (за дебетом рахунку проводяться суми прострочених нарахованих доходів, за кредитом відповідно суми отриманих доходів).

Враховуючи викладене, суд приймає виписки з рахунків № 0160.840 та № 0160.840, як належні докази підтвердження спірна заборгованість.

Судом також перевірена арифметична відповідність заявлених до стягнення відсотків за період з 01.08.2014 року по 05.05.2015 року (включно) даними бухгалтерського обліку, умовам кредитного договору, та встановлена їх ідентичність та відповідність умовам.

До матеріалів справи позивачем надані копії документів, які свідчать про перебування його в стані ліквідації. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 16 жовтня 2014 р. № 660 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА Фінростбанк виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16 жовтня 2014 р. № 113 Про початок процедури ліквідації ПАТ Фінростбанк та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

За змістом ст. 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб ліквідація банку це процедура його припинення як юридичної особи. Згідно ст. 46 Закону, з дня початку процедури ліквідації припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). У відповідності до ст. 48 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

Згідно зі ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 р. Про систему валютного регулювання і валютного контролю резиденти України мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених Декретом та іншими актами валютного законодавства.

Як зазначалося вище, постановою НБУ від 16 жовтня 2014 року відкликана Генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій, яка раніше була видана позивачу. Проте, у відповідності до ст. 5 Декрету КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю неплатоспроможні комерційні банки, ліквідацію яких здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мають право здійснювати валютні операції без ліцензії Національного банку України з дотриманням законодавства України про систему валютного регулювання і валютного контролю з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Враховуючи зобовязання уповноваженої особи Фонду в процесі ліквідації Банку забезпечити погашення заборгованості позичальників, приписи ст. 5 Декрету Про систему валютного регулювання і валютного контролю та умови кредитного договору № 160, суд вважає правомірними вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в валюті наданого кредиту.

Заперечуючи проти позову, відповідач-1 вважає, що примушення його до виконання зобовязань за кредитним договором в умовах проведення антитерористичної операції та збільшення курсу долару США до національної валюти, порушує принцип справедливості, закріплений в ст. 3 ЦК України.

Проте, відповідно до ст.193 Господарського кодексу України , ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів та договору. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України запроваджено антитерористичну операцію на території України. Прийнятим у звязку з викладеним Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, визначені заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, у тому числі накладено мораторій: на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями; на реалізацію прав іпотекодержателя, визначених ст.ст. 37, 38, 40, 41 Закону України Про іпотеку. Таким чином, Держава гарантувала субєктам, які здійснюють діяльність на території проведення АТО пільгові умови виконання зобовязань, повязані із звільненням від відповідальності за порушення зобовязань, визначених законом. Проте, від виконання зобовязань зазначені субєкти не звільнені.

З огляду на правову позицію Верховного Суду України, викладену в Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки) від 01.10.2010р., та позицію Вищого господарського суду України, викладену в Постанові Пленуму Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів, зростання курсу долара США - валюти кредиту, не може розцінюватись як непередбачувана обставина, оскільки у позичальника існувала можливість в момент укладення договору спрогнозувати зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливості отримання кредиту в національній валюті.

Посилання відповідача-1 на призупинення фінансових операцій на території АТО, запроваджене Постановою НБУ № 466 від 6.08.2014 року, як на підставу неможливості виконання зобовязань, також не може бути прийнята судом до уваги, оскільки відповідно до п. 4 зазначеної постанови, банки до повного відновлення діяльності вправі надавати клієнтам послуги за допомогою засобів мобільного обслуговування. За змістом ст. ст. 2, 1066 ЦК України, субєктами відносин за договором банківського рахунку є юридичні та фізичні особи. За Законом України Про банки та банківську діяльність, Законом України Про платіжні системи в Україні, Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, призупинення діяльності банківських установ (їх структурних підрозділів) на окремих територіях не є підставою для закриття рахунків клієнтів та відмови в їх обслуговуванні.

Таким чином, призупинення діяльності структурних підрозділів банку на окремій території, не перешкоджає клієнтові здійснювати операції за власними рахунками, незалежно від того, що договір про банківський рахунок укладався за місцезнаходженням банківської філії (відділення), діяльність якої не здійснюється не території міста Донецьк. Таким чином, відповідач, в порушення ст. 33 ГПК України, не довів неможливість виконання ним своїх зобовязань за кредитним договором через припинення фінансових операцій на території міста Донецька.

За таких обставин, суд не вбачає порушень приписів ст. 3 ЦК України.

Як зазначає позивач та не спростовує належними доказами відповідач-1, наразі в останнього наявна заборгованість за кредитним договором № 160, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 557 000, 00 доларів США та відсотками в сумі 104 013,95 доларів США. В ході розгляду справи відповідач-1 належними доказами не спростовував факт укладання кредитного договору та виконання з боку позивача зобовязань з надання кредитних коштів. Також матеріалами справи підтверджується стабільне виконання відповідачем-1 зобовязань по сплаті відсотків нарахованих на суму отриманого кредиту та у розмірі, встановленому кредитним договором до 05.03.2014р. У звязку з чим, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та задовольняє позов в повному обсязі.

З метою забезпечення виконання зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспоставка перед Публічним акціонерного товариства Фінростбанк, між Публічним акціонерного товариства Фінростбанк та Товариством з обмеженою відповідальністю Група компаній Юмекс Інвест 31.07.2013р. було укладено договір застави товарів в обороті/біологічних активів (далі договір застави).

Відповідно до п 1.1. договору застави, ним забезпечується виконання зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспоставка, що виникають з кредитного договору №160 від 31.07.2013р. та всіх змін або доповнень до нього.

Пунктом 1.2. договору застави встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідач-2 передає в заставу за цим договором рухоме майно, яке є його власністю, а саме товари в обороті - дріт сталевий зварюваний марки Св-08ХМ діам. 2,00 мм.

Проте, щодо вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави Товариства з обмеженою відповідальністю Група компаній Юмекс Інвест за договором застави товарів в обороті/біологічних активів від 31.07.2013р., суд зазначає.

Протягом розгляду справи суд вимагав від позивача надати витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна та докази виконання приписів ст. 24, 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна відносно предмета застави.

30.09.2015р. на адресу суду від позивача надійшли пояснення б/н від 25.09.2015р., в яких останній, зокрема, зазначає, що не здійснював реєстрацію звернення стягнення на предмет застави в реєстрі обтяжень рухомого майна та просить суд на підставі п.5 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України залишити без розгляду позовну вимогу про звернення на предмет застави.

До того ж, згідно ст. 25 зазначеного Закону обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У разі задоволення вимог заставодержателя в рішенні суду зазначається пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження.

Вимоги вищенаведеної ухвали позивачем не виконані, тому у суду відсутня можливість перевірити пріоритет позивача на задоволення вимог за рахунок заставленого майна, що унеможливлює виконання приписів ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Проаналізувавши зміст ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» суд зазначає, що ця імперативна норма покладає на обтяжувача обов'язок зареєструвати у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження до початку процедури звернення незалежно від способу звернення. Невиконання обтяжувачем визначеної вимоги свідчить про передчасне подання позову. Така позиція суду узгоджується із позицією ВГСУ, викладеної у постанові від 8.04.2009 року у справі № 40/259-08 , постанові від 18.02.2014р. №910/7025/13, що тягне за собою відмову у позові в цієї частині.

Проте, суд зазначає, що реєстрація обтяження в реєстрі не перешкоджає позивачеві звернутися з новим позовом з урахуванням цієї нової обставини.

При поданні позову позивач посилаючись на ст.8 Закону України Про судовий збір, п.п. 3.1, 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. просив суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою господарського суду від 08.09.2015р. суд відстрочив сплату судового збору до ухвалення рішення по справі 905/2093/15.

Абзацом другим частини першої статті 6 Закону передбачено порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті. За змістом пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. У відповідності до п. 2.6 Постанови Пленуму ВГСУ № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» виходячи саме з ціни позову (в національній валюті) й визначається сума судового збору, що підлягає сплаті.

Поштовий конверт, яким було направлено позовну заяву №б/н від 02.09.2015р. з додатками на адресу суду, містить відтиск поштового штемпелю датований 02.09.2015р.

На підставі вищевикладеного суд розраховує суму позову, заявлену до стягнення в доларах США за курсом Національного банку України станом на 02.09.2015р., яка складає 21,7985 за 1 долар США.

На підставі ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01.09.2015р. за подання позову про:

1) стягнення заборгованості за кредитним договором № 160 від 31.07.2013 року в сумі 661 013,95 доларів США;

2) про звернення стягнення на предмет застави Товариства з обмеженою відповідальністю Група компаній Юмекс Інвест за договором застави товарів в обороті/біологічних активів від 31.07.2013р. в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспоставка,

позивач повинен був сплатити судовий збір за першу вимогу в сумі 182 700,00 грн., за другу вимогу в сумі 182 700,00 грн.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, враховуючи прийняте рішення по справі 905/2093/15, судовий збір щодо першої вимоги стягується з відповідача-1 в доход державного бюджету України, судовий збір щодо другої вимоги стягується з позивача в доход державного бюджету України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст. 525,526, §2 глави 71 Цивільного кодексу України, ст.ст.193 Господарського кодексу України, Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, ч.3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст.1, 4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Фінростбанк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Фінростбанк, м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспоставка, м. Донецьк та Товариства з обмеженою відповідальністю Група компаній Юмекс Інвест, м. Донецьк про стягнення заборгованості за кредитним договором № 160 від 31.07.2013 року в сумі 661 013,95 доларів США, про звернення стягнення на предмет застави Товариства з обмеженою відповідальністю Група компаній Юмекс Інвест за договором застави товарів в обороті/біологічних активів від 31.07.2013р. в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспоставка задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспоставка (83034, місто Донецьк, вул. Липецька, будинок 47-Б, ідентифікаційний код 38220142, реєстраційний номер юридичної особи в ЄДР 6) на користь Публічного акціонерного товариства Фінростбанк (65104, м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 13, ) заборгованість за кредитним договором № 160 від 31.07.2013 року, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 557 000,00 доларів США, простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 104 013,95 доларів США.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспоставка (83034, місто Донецьк, вул. Липецька, будинок 47-Б, ідентифікаційний код 38220142, реєстраційний номер юридичної особи в ЄДР 6) на користь державного бюджету України (отримувач: Управління державної казначейської служби м.Харькова , банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , рахунок 3002, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір в сумі 182 700,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Фінростбанк (65104, м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 13, ) на користь державного бюджету України (отримувач: Управління державної казначейської служби м.Харькова, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , рахунок 3002, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір в сумі 182 700,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 16.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну чистини рішення. Повний текст рішення за правилами ст.ст.84-85 ГПК України підписано 23.11.2015р.

Суддя П.В. Демідова