РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015Справа №910/25732/15

За позовом Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненрго"

До Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом"

Про стягнення 154 671,99 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Янюк К.М. - представник

Від відповідача не з'явився

Суть спору:

Міське комунальне підприємство "Хмельницьктеплокомуненрго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" про стягнення 154 671,99 грн.

Ухвалою суду від 02.10.2015 порушено провадження у справі № 910/25732/15 та призначено розгляд справи на 04.11.2015.

04.11.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої зазначив про стягнення із відповідача грошових коштів в розмірі 16 599,83 грн.

04.11.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові документи по справі.

В судове засідання 04.11.2015 представник позивача з'явився, надав суду заяву про повернення надміру сплаченого судового збору та просив суд задовольнити позовні вимоги із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

В судове засідання 04.11.2015 представник відповідача не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 04.11.2015 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2010 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з теплопостачання № 2660/128, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та підігріву води, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору приміщення у яке постачається теплова енергія знаходиться за адресою ( адресами згідно додатку) 29000, м. Хмельницький, пр.. Миру, б. 101-А.

Згідно до п. 7.1 Договору розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до пояснень позивача, ним належним чином виконувалися зобов'язання за Договором, тоді як відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, внаслідок чого за період з 01.12.2014 р. по 01.07.2015 р. виникла заборгованість, яка станом на 01.07.2015 р. становить 138072,1 грн., що доказами наданими позивачем, які знаходяться в матеріалах справи.

Позивачем надано до суду заяву про зменшення розмірі позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути із відповідача пеню в розмірі 15 809,36 грн. та 3% річних в розмірі 790,47 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, але підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 17.2 Договору відповідач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 15 809,36 грн., (розрахунок в матеріалах справи).. Суд дійшов висновку про задоволення пені в розмірі заявленому позивачем.

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача сума 3% річних складає 790,47 грн., що відповідають матеріалам справи та чинному законодавству.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 790,47 грн. підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, враховуючи те, що позивач під час розгляду справи сплачено судовий збір у більшому розмірі, тоді як оплаті підлягають 1 218 грн. відтак надмірно сплачена сума судового збору в розмірі 1 875,42 грн. підлягає поверненню.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України в частині задоволених позовних вимог покладається судом на відповідача, позаяк спір виник в наслідок його неправильних дій. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом (03039, м. Київ, вул. Фрометівська буд. 2, ) на користь Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" (29000, м. Хмельницький, вул. Пересипкіна, 5, ) пеню в розмірі 15 809 (п'ятнадцять тисяч вісімсот дев'ять) грн. 36 коп., 3% річних в розмірі 790 (сімсот дев'яносто) грн..47 коп., судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча вісімсот двісті вісімнадцять) грн.

3. В іншій частині припинити провадження у справі.

4. Повернути Міському комунальному підприємству "Хмельницьктеплокомуненерго" (29000, м. Хмельницький, вул. Пересипкіна, 5, ) з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір в розмірі 1875 (одна тисяча вісімсот сімдесят п'ять) грн., сплачений за платіжним дорученням від 2363 № 11.08.2015, на суму 3 093,42 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.11.2015.

Суддя Л.В. Прокопенко