РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015Справа №910/23475/15

За позовом Тимчасово виконуючого обов'язки військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Державного господарського об'єднання "Консорціум "Військово-будівельна індустрія";

до Приватного підприємства "КАС";

про стягнення 27 422,15 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від прокуратури: Тимко В. В., посвідчення № 034226 від 06.07.2015 р.;

Від позивача: Білоус Ю. Ю., представник, довіреність № б/н від 23.10.2014 р.;

Від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Тимчасово виконуючий обов'язки військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Державного господарського об'єднання "Консорціум "Військово-будівельна індустрія" у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 27 422,15 грн. боргу за договором № 10 від 01.07.2010 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 року порушено провадження у справі № 910/23475/15, розгляд справи призначено на 06.10.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 року відкладено розгляд справи до 29.10.2015 р.

У судовому засіданні 29.10.2015 р. представник від прокуратури та від позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач був належним чином повідомлений про час, день і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленням, яке повернулося на адресу суду і підтверджує факт направлення ухвали господарського суду на адресу відповідача, зазначену у витязі з ЄДРПОУ.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. Згідно статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідач не направив в судове засідання своїх повноважних представників, не надав письмовий відзив на позовну заяву, а також не заперечив позовні вимоги по суті.

З огляду на неявку представника відповідача в судове засідання, господарський суд враховує, що за змістом ст. 22 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Державним господарським об'єднанням «Консорціум "Військово-будівельна індустрія" (надалі-підприємство) та Приватним підприємством "КАС" (надалі-фірма) 01.07.2014 року було укладено договір №10 про надання послуг, відповідно до умов якого підприємство бере на себе зобов'язання надавати послуги з приймання, зберігання, обліку та відвантаженню матеріальних цінностей, що належить фірмі, а фірма в свою чергу оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 2.13 договору, фірма щомісяця здійснює оплату послуг по зберіганню за поточний місяць, а оплату інших послуг - після їх надання та складання акту здачі-нрийняття робіт.

Підпунктом 2.14 договору встановлено, що фірма зобов'язується оплатити всі надані послуги до фактичного вивезення майна з території позивача.

Також, згідно з п. 3.1. договору, відповідач зобов'язаний щомісяця оплачувати рахунки позивача за отримані послуги по зберіганню - протягом 10 банківських днів з моменті одержання таких рахунків від позивача, інші отримані послуги - після, складання акту здачі-прийняття послуг, протягом 5 банківських днів.

Прокурор стверджує, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання, взятого на себе згідно з умовами договору, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем станом на 01.08.2010 р. у розмірі 14 477,60 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що сторонами було підписано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 14 477,60 грн.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як визначено частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується надання позивачем послуг на загальну суму 14 477,60 грн., зокрема, підписаними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, вартість наданих послуг у визначений договором строк не оплатив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої, станом на день розгляду справи, складає 14 477,60 грн.

Доказів здійснення оплати відповідачем суми заборгованості у розмірі 14 477,60 грн., суду не надано.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості за надані послуги суду не надано, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 14 477,60 грн. підлягають задоволенню.

Також прокурором заявлено вимогу про стягнення з відповідача на підставі п. 4.5. договору пені у вигляді 80% річних в розмірі 7 298,29 грн. та 5 646,26 грн. індексу інфляції.

Відповідно до п. 4.5. договору, при відсутності оплати від відповідача за зберігання більше ніж 15 днів після одержання рахунку, позивач має право на нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України із розрахунку простроченої суми з врахуванням індексу інфляції за кожен день прострочки, а відповідач зобов'язується безумовно її сплатити, в даному випадку пеня нараховується за кожен день затримки без обмежень, визначених ст. 250 Господарського кодексу України. Крім того, фірма сплачує 80% річних за кожен день затримки оплати за зберігання більше ніж 10 календарних днів.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий прокурором розрахунок пені у вигляді 80% річних в розмірі 7 298,29 грн. та 5 646,26 грн. індексу інфляції суд дійшов висновку, що він є необґрунтованим та не відповідає передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, а тому суд відмовляє у задоволенні вищезазначеної вимоги прокурора.

З урахуванням викладеного, оцінивши подані прокурором докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "КАС" (01001, м. Київ, вул. Михайлівська, 21-Б, ) на користь Державного господарського об'єднання "Консорціум "Військово-будівельна індустрія" (03151, м. Київ, вул. Вінницька, 14/39, ) 14 477 (чотирнадцять тисяч чотириста сімдесят сім) грн. 60 коп. заборгованості. Видати наказ.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з Приватного підприємства "КАС" (01001, м. Київ, вул. Михайлівська, 21-Б, ) в доход Державного бюджету України судовий збір розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. Видати наказ.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 11.11.2015 р.