КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2015 р. Справа№ 925/545/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Рогачов Ю.М. - адвокат за ордером № 177217 від 01.04.2015;

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду Черкаської області від 15.06.2015

у справі № 925/545/15 (головуючий суддя: Довгань К.І.)

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Приватного підприємства "Евентус-Білд"

про стягнення 80640,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 15.06.2015 у справі № 925/545/15, відмовлено у задоволенні позову про стягнення 80640 грн., у тому числі: 72140 грн. за невиконання договірних зобов'язань по перевезенню вантажу та 8500 грн. штрафних санкцій за простій автомобілю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 15.06.2015 у справі №925/545/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, оскільки позивач, як перевізник, виконав свої зобов'язання щодо перевезення товару, факт псування вантажу при здійсненні перевезення не позбавляє його права на відшкодування витрат на перевезення.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Синиці О.Ф., Шевченка Е.О.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному та перебуванням судді Шевченка Е.О. у відпустці сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 925/545/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя: Зеленін В.О., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2015 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 10.08.2015.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015р., у зв'язку з перебуванням суддів Агрикової О.В. та Чорногуза М.Г. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 925/545/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя: Зеленін В.О., судді: Зубець Л.П., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 розгляд справи відкладено на 28.09.2015.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 року, у зв'язку з виходом судді Синиці О.Ф. з відпустки, а також формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 925/545/15 колегію суддів у складі: головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Синиці О.Ф., Шевченка Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Відповідно до ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 28.09.2015 по 02.11.2015.

30.10.2015 представник відповідача подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що позивачем не виконане зобов'язання із збереження вантажу та подання до перевезення належно обладнаного транспортного засобу, внаслідок чого вантаж був пошкоджений і тому відповідач правомірно відмовився від виконання грошового зобов'язання.

02.11.2015 представник позивача подав письмові пояснення, у яких виклав обставини щодо перевезення вантажу та послався на судову практику у спорах щодо перевезення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2015 розгляд справи відкладено на 23.11.2015 та за клопотанням представника позивача продовжено строк вирішення спору.

23.11.2015 від позивача надійшла заява, у якій він вказав про неможливість явки позивача та його представника у судове засідання, підтримав апеляційну скаргу і просить суд розглянути скаргу без його участі.

Оскільки неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представника позивача.

23.11.2015 в судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів встановила наступне.

25.03.2014 між відповідачем - Приватним підприємством "Евентус-Білд", як експедитором, та позивачем - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, як перевізником, за допомогою засобів факсимільного зв'язку було укладено договір № 64 про транспортно-експедиторське обслуговування і перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні (далі - Договір), яким сторони погодили порядок взаємин, що виникають при організації і виконанні перевезень вантажів в міжнародному сполученні, розрахунках за ці перевезення між експедитором з одного боку та перевізником з іншого боку. Експедитор діючи за рахунок і за дорученням замовника, наймає перевізника для перевезення вантажів в міжнародному повідомленні.

У пункті 2.1 Договору сторони домовились, що перевезення вантажів в міжнародному сполученні виконуються відповідно до умов Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, законодавчими і нормативними актами України, а також на підставі даного договору та заявки на перевезення, яка є додатком до даного договору.

Згідно з п. 2.6 Договору, відповідальним за стан вантажу від моменту завантаження до моменту передачі його вантажоодержувачеві є перевізник.

Відповідно до п. 3.2 Договору, експедитор зобов'язався оплатити вартість перевезення відповідно до погодженої в заявці суми фрахту.

Пунктом 4.4 Договору визначено, що перевізник прийняв на себе відповідальність за збереження вантажів, що перевозяться за даною угодою, своєчасну їх доставку в пункт призначення і здачу їх вантажоодержувачеві, вказаному у товарно-транспортній накладній.

Також, відповідно до п.4.5 Договору перевізник зобов'язався здійснювати страхування відповідальності перевізника за доставку вантажу (страховка CMR).

Згідно з п. 5.1 Договору, розмір оплати за перевезення вантажів визначається сторонами при узгодженні заявки на виконання перевезень факсом, а на вимогу - оригіналі, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 5.2 Договору, експедитор здійснює оплату за виконані перевезення протягом 10 днів з моменту отримання рахунку з прикладеними оригінальними екземплярами товарно-транспортних накладних (CMR), актів виконаних робіт.

Пунктом 6.5 Договору встановлено,що перевізник несе повну матеріальну відповідальність перед експедитором за пошкодження, втрату або розкрадання вантажу, події з вини перевізника з межею відповідальності згідно Конвенції CMR. Відшкодування здитків в разі доведеності провини перевізника проводиться перевізником на протязі 30 днів з дня отримання претензійних документів.

У відповідності до п. 6.6 Договору, за кожну добу простою автомобілів під вантажними операціями понад терміни, встановлені в п. 3.3. даного договору, а також на погранпереходах із-за неналежного оформлення документів, Експедитор виплачує Перевізникові штраф в розмірі 500 грн. за кожну добу простою, виключаючи при цьому вихідні і святкові дні, якщо інша сума не вказана в заявці. Оплата за простій відбувається: з умови своєчасного, того ж дня повідомлення експедитора факсом про простій автомобіля, а також, щоденного інформування експедитора, якщо автомобіль продовжує простоювати; при обов'язковій наявності завірених відміток в CMR про прибуття під завантаження і убування після розвантаження або корінці карнета TIR при простої на погранпереходах. Перераховані вище умови є необхідними і обов'язковими для стягнення плати з винного боку.

На підставі Договору та згідно заявки № 384А/13 від 25.03.2015, сторони погодили маршрут перевезення: Іспанія - Україна; вантаж - продукти (салат-латук) до 15 т, 86 м.3, темп. +2+4 градуси; фрахт і умови оплати - 72 140 грн., 1-2 дні після вигрузки по копії рахунку; штраф за несвоєчасне подання автомобіля, відмову від подання автомобіля, відмову від завантаження автомобіля, затримку автомобіля на завантаженні, вивантаженні оплачує винна сторона у розмірі 500 грн. в добу по території України і 1000 грн. за межами України. Місце розмитнення - митний пост "Святошин" с. Петропавловська Борщагівка, місце розвантаження - Київська обл. смт. Бородянка, вул.Леніна, 224-б, дата доставки: 03.04.2014 - 04.04.2014.

27.03.2014 водій позивача на транспортному засобі марки "Рено Преміям", державний номерний знак - AT 1602 ВМ, напівпричіп - AT 3800 XX який обладнаний авто-термометром прибув на місце завантаження. На здійснення спірного перевезення вантажу було видано міжнародну товарно-транспортну накладну CMR №222930 від 27.03.2014 р. У графі "зауваження" цієї товаротранспортної накладної відсутні відомості щодо неналежної якості вантажу при завантаженні.

Після прибуття на місце розмитнення 04.04.2014, Актом проведення експертизи, складеним комісією в складі директора ТОВ "Словянка" (вантажоодержувач), брокера "Далет Лоджістік" та головного інженера ТОВ "Солвянка", було встановлено, що партія салату "Айсберг", що прибула від постачальника ARKADIA FOOD INTERNATIONAL S/L. в кількості 16137 кг нетто та 17612 кг брутто загальною вартістю 10004,94 Євро на м/п "Святошин" мала явні ознаки захворювання (гниль, бурі качани та специфічний гнилісний запах) також була збиткова вологість. Перед відкриттям автомобіля НОМЕР_1/НОМЕР_2 комісія упевнилась в цілісності митного забезпечення та перевірила температурний режим авто рефрижератора, який складав 3 градуса за шкалою Цельсія згідно показників авто-термометра, та замірам термометра комісії. В зв'язку з тим, що салат Айсберг виявився на 80% зіпсованим комісія забракувала дану партію та не прийняла на виробництво.

Крім того факт псування вантажу було зафіксовано актом №1-725 від 07.04.2014 р., складеним Київською торгово-промисловою палатою.

Згідно довідки ТОВ "Трансхолод" від 08.04.2014, виданої на ХОУ GENESIS TR1000 сер.№ НОМЕР_3, встановлений на напівпричепі держ.№ НОМЕР_2, який належить ПП ОСОБА_3, зняти дані з агрегату неможливо, в зв'язку відсутності функції в таких ХОУ запису та зберігання яких-небудь даних.

За заявкою відповідача №392Ф/14 від 17.04.2014 р. позивачем було здійснено перевезення партії салату до с. Степанівна, Комінтернівського р-ну Одеської області для утилізації. Вартість вказаного перевезення в сумі 5000 грн. відповідач позивачу сплатив, що підтверджується платіжним дорученням № 532 від 18.04.2014 на суму 5000 грн.

30.04.2014 позивач направив відповідачу рахунок № СФ-0000071 від 23.04.2014 на суму 72140 грн. та акт №ОУ 0000073 про виконані транспортні послуги від 23.04.2014 на суму 77140 грн., у тому числі: 72140 грн. за транспортні послуги по маршруту м.Лорка (Іспанія) - м/п "Святошин" с.Петропавлівська Борщагівка та 5000 грн. за транспортні послуги по маршруту м/п "Святошин" с.Петропавлівська Борщагівка - с.Степанівка (Одеська область). Акт та рахунок отримані відповідачем 13.05.2014, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, однак ним не підписаний і грошові кошти за перевезення в сумі 72140 грн. не сплачені.

У зв'язку із несплатою відповідачем 72140 грн. вартості транспортних послуг та 8500 грн. штрафних санкцій за простій автомобілю, нарахованих відповідно до умов заявки № 384А/13 від 25.03.2015 за період з 05.04.2014 по 22.04.2014, позивач звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань за умовами договору про транспортне-експедиторське обслуговування від 25.03.2014р. та заявки №3384А/13 від 25.03.2014р. до цього договору, що дає право відповідачу відмовитися від виконання своїх зобов'язань за цим договором щодо оплати вартості перевезення.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із даними висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

За приписами статті 9 Конституції України та ст.. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому цій норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Правовідносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні регулюються главою 32 Господарського кодексу України, главою 64 Цивільного кодексу України, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненою 19.05.56 в м. Женеві (Швейцарія), до якої Україна приєдналась згідно Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів".

Статтею 307 Господарського кодексу України, зокрема, встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу).

Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

Отже, враховуючи, що правовідносини сторін у даній справі виникли з договору міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, що підписана и Женеві 19.05.1956,

При цьому, враховуючи ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" та ст.4 Господарського процесуального кодексу України, до спірних правовідносин застосовуються положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, які мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Так, згідно ч.1 ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки; згідно ч.2 ст. 17 Конвенції перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Статтею 3 Конвенції закріплено, що транспортер відповідає, як за свої власні дії чи недогляд, за дії і недогляд своїх агентів і всіх інших осіб, послуги яких він використовує для виконання перевезення, коли ці агенти чи особи виконують покладені на них обов'язки.

Таким чином, суд першої інстанції вірно виходив з того, що норми даної Конвенції не вимагають доказування позивачем наявності у діях відповідача складу цивільного правопорушення та згідно частини 1 статті 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу викликана обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17 (а саме: дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути), що є підставою звільнення перевізника від відповідальності за втрату вантажу, лежить на перевізнику.

При цьому, Цивільним кодексом України, зокрема статтею 924, передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до моменту видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Положення зазначеної статті кореспондуються зі змістом статті 314 Господарського кодексу України, якою встановлено відповідальність перевізника за втрату, нестачу, пошкодження вантажу.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, під час розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих, у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України, доказів вчинення ним, як перевізником всіх, необхідних дій для забезпечення під час перевезення фактичного збереження вантажу та доставлення останнього безпосередньому вантажоодержувачу у стані, придатному для подальшого використання.

Зі змісту заявки № 384А/13 від 25.03.2014, на підставі якої було здійснене перевезення, вантаж повинен був перевозитись із дотриманням температурного режиму у транспортному засобі +2, +4 С.

Відомості, які наведені акті №1-725 від 07.04,2014р. Київської Торгово-промислової палати стосовно того, що при розкритті 07.04.2014 транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення, в останньому було зафіксовано температуру на рівні +3, не свідчать про те, що означений температурний режим було дотримано під час всього часу перевезення. Одночасно, з моменту фактичного прибуття товару до митного поста Святошин (04.04.2014р.) та до моменту проведення дослідження Київською Торгово-промисловою палатою пройшло три дні, що також може вказувати на зміну температурного режиму в рефрижераторі.

Місцевим господарським судом обґрунтовано відхилені твердження позивача про неможливість фіксації температури в автомобілі під час всього перевезення з огляду на відсутність у рефрижераторі відповідного пристрою, що дозволяв би здійснювати постійну фіксацію температури протягом здійснення перевезення, оскільки саме перевізник у даному випадку повинен довести факт вчинення всіх дій для збереження вантажу та відсутність своєї вини у псуванні товару.

При цьому судом першої інстанції також вірно встановлено, що у наявній в матеріалах справи міжнародній товарно-транспортній накладній СМR №222930 не міститься жодних відомостей щодо особливостей товару чи стану, в якому його було прийнято до перевезення.

Враховуючи викладені обставини, господарський суд Черкаської області дійшов вірного висновку про те, що у даному випадку позивачем, як перевізником, не представлено до матеріалів справи належних та допустимих доказів, які б спростовували б наявність його вини у псуванні товару, що перевозився за товарно-транспортною накладною СМR N 222930 від 27.03.2014р, оскільки товар, перевезення якого здійснювалось на підставі заявки №3384А/13 від 25.03.2014р. до договору від 25.03.2014р., фактично прибув до місця розмитнення зіпсованим та непридатним для подальшої реалізації, що призвело до поміщення всієї партії товару міжнародною товарно-транспортною накладною СМR N 222930 від 27.03.2014р. до митного режиму знищення та його фактичної утилізації.

Отже, оскільки позивач не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань за умовами договору про транспортне-експедиторське обслуговування від 25.03.2014р. та заявки №3384А/13 від 25.03.2014р. до цього договору, відповідач має право відмовитися від виконання своїх зобов'язань за цим договором щодо оплати вартості перевезення та нарахованих санкцій, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Черкаської області від 15.06.2015 у справі № 925/545/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 15.06.2015 у справі № 925/545/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 925/545/15 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко