КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. Справа№ 910/18569/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Долбілкіна Д.Є. - дов. №200415-01/с від 20.04.2015 р.

від відповідача не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове

товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»

на рішення господарського суду міста Києва

від 17.09.2015 р. (суддя Головатюк Л.Д.)

у справі №910/18569/15

за позовом Приватного акціонерного товариства

«Страхова компанія «Арсенал Страхування»

(далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»)

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове

товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»

(далі - ТзДВ «Страхове ТзДВ «Глобус»)

про відшкодування шкоди в порядку регресу 8 179,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.09.2015 р. у справі №910/18569/15 позов задоволено частково, стягнуто з ТзДВ «Страхове ТзДВ «Глобус» на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» основний борг в сумі 7 501,15 грн. та 1 675,54 грн. судового збору. В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що для встановлення факту настання цивільно-правової відповідальності особи, що керувала транспортним засобом в момент ДТП, необхідно встановити вину цієї особи у заподіянні збитків. Документом, який підтверджує факт ДТП та встановлює вину водія у її виникненні є відповідна постанова суду, однак місцевим судом цих обставин не враховано, а взято до уваги в якості доказу вчинення ДТП лише довідку ВДАІ й проігноровано наявну в матеріалах справи постанову Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16.12.2013 р., якою поставлено під сумнів сам факт ДТП за участі водія ОСОБА_3 та настання відповідних наслідків тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 р. апеляційну скаргу ТзДВ «Страхове ТзДВ «Глобус» прийнято до провадження в складі колегії суддів: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Коршун Н.М., Ткаченко Б.О. та призначено розгляд справи на 24.11.2015 року.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 р., з огляду на перебування судді Коршун Н.М. у відпустці, змінено склад суду та визначено судову колегію у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 р. апеляційну скаргу ТзДВ «Страхове ТзДВ «Глобус» прийнято до провадження у визначеному складі суду.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про неявку та її причини апеляційний господарський суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника відповідача.

На підставі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

За змістом ст. 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення ТзДВ «Страхове ТзДВ «Глобус» (а.с. 77) про дату, час та місце розгляду справи, неявка його представника не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги по суті, апеляційний господарський суд вважав за необхідне скаргу розглянути за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні представник позивача доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, оскаржене рішення суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Так, позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 8 179,15 грн. страхового відшкодування в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виплативши страхове відшкодування власнику пошкодженого в ДТП автомобіля, позивач в силу приписів ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 ЦК України в межах виплаченого відшкодування отримав право зворотної вимоги до відповідальної за збитки особи, якою є відповідач як страховик цивільної відповідальності винної у ДТП особи. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування, проте відповідач ухиляється від виконання обов'язку по здійсненню регресної виплати тощо.

Суд першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, відтак прийняв рішення про часткове задоволення позову.

Так, частково задовольняючи позов, місцевий суд встановив, що 26.10.2013 р. мала місце ДТП, у якій громадянин ОСОБА_3 порушив Правила дорожнього руху України й вчинив зіткнення з застрахованим позивачем автомобілем, що призвело до механічних пошкоджень останнього.

За висновками місцевого суду вина ОСОБА_3 не встановлена в судовому порядку в зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачених ст. 38 КУпАП строків. Проте суд взяв до уваги довідку ВДАІ України №9290712 про ДТП, згідно якої автомобілем, яким спричинено ДТП, керував громадянин ОСОБА_3, тому заподіяна шкода ним і повинна відшкодовуватись, адже на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала тощо.

Проте, апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, як встановлено матеріалами справи, між позивачем (страховиком) та ОСОБА_4 (страхувальником) 29.07.2013 р. укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №157/13-Тз/В (далі - Договір страхування), за умовами якого позивач прийняв на себе обов'язок відшкодувати збитки, які може зазнати страхувальник в результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_1 (далі - автомобіль «Мітсубісі»).

Предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, розпорядженням та користуванням автомобілем «Мітсубісі» на випадок настання подій, перелік яких наведено у Договорі страхування, а саме, до страхових випадків відноситься: дорожньо-транспортні пригоди; незаконне заволодіння; протиправні дії третіх осіб; інші випадкові події (пожежа, вибух або самозаймання транспортного засобу, стихійне лихо чи природні явища і т.п.).

Як встановлено місцевим судом, 26.10.2013 р. на вул. Косіора в н.п. Зарічне Тульчинського району Вінницької області мала місце ДТП, у якій громадянин ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Фольксваген» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - автомобіль «Фольксваген») порушив Правила дорожнього руху України та вчинив зіткнення з автомобілем «Мітсубісі», що призвело до механічних пошкоджень останнього.

Із довідки ВДАІ України №9290712 про ДТП видно, що автомобілем «Фольксваген», яким спричинено ДТП та пошкоджено автомобіль «Мітсубісі», керував громадянин ОСОБА_3

Згідно страхового акту №157/13-Тз/В-1 від 04.12.2013 р., рахунку-фактури №ФОППо-0065 від 01.11.2013 р., ремонтної калькуляції та відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, позивачем на виконання умов Договору страхування платіжним дорученням №2969 від 05.12.2013 р. виплачено на визначений страхувальником рахунок страхове відшкодування в розмірі 8 011,15 грн.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст.993 ЦК України).

Аналогічні положення містять й приписи ст.27 Закону України «Про страхування», адже до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Таким чином, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм закону, до позивача в межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за регресними вимогами.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Фольксваген» застрахована у відповідача згідно полісу АВ №9935250, що підтверджується довідкою МТСБУ та копією згаданого поліса з лімітом відповідальності за заподіяну майну третіх осіб шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та франшизою в сумі 510,00 грн.

Якщо цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, останній стає відповідальною особою, адже внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за завдану застрахованою ним особою шкоду. Він бере на себе всю відповідальність за свого страхувальника за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоди, оскільки застрахував такий страховий ризик, як відповідальність за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду.

З огляду на наведене, саме винна особа (або особа, відповідальна за збиток), повинна компенсувати сплачене страхове відшкодування новому кредитору (в даному випадку позивачу).

Проте, в матеріалах справи немає доказів вини водія ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, адже відсутня постанова суду про визнання цієї особи винною у вчиненні цього ДТП. Постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 07.05.2014 р. провадження по справі відносно ОСОБА_3 закрито у зв'язку із закінченням передбачених ст. 38 КУпАП строків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (презумпція невинуватості).

На підставі ст. 221 КУпАП виключно судами розглядаються справи про передбачені ст.124 КУпАП адміністративні правопорушення (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна). Довідка ДАІ або схеми ДТП не можуть вважатись належними доказами наявності (відсутності) вини будь-якої особи, в тому числі й ОСОБА_3 Отже за відсутності акту суду про встановлення вини особи у скоєнні ДТП немає й підстав для стягнення з неї (чи відповідальної за неї особи) заподіяної шкоди.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження вини ОСОБА_3 в скоєнні ДТП, внаслідок якої пошкоджено застрахований у позивача автомобіль «Мітсубісі» тощо.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 104 ГПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Недоведеність обставин, які мають значення для справи, що їх місцевий господарський суд визнав встановленими, має місце в тих випадках, коли істотні для справи обставини не підтверджено визначеними законом доказами або підтверджено недопустимими чи недостовірними, суперечливими доказами, а також доказами, отриманими судом із порушенням норм процесуального права. Причиною недоведеності обставин, що мають значення для справи, є порушення судом правил дослідження й оцінки доказів. Порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права означає, що рішення місцевого господарського суду є незаконним.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду про часткове задоволення позову, вважає оскаржене рішення незаконним й таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позову. Тому доводи апелянта по суті апеляційної скарги заслуговують на увагу та підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на задоволення апеляційної скарги витрати зі сплати судового збору за подання скарги на підставі ст. 49 ГПК України належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 17.09.2015 р. у справі №910/18569/15 в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування 8 179,15 грн. шкоди в порядку регресу відмовити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, будинок 154, ідентифікаційний код 33908322) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (01010, м. Київ, Бутишев провулок, будинок 21/17 літера А, поверх 1, ідентифікаційний код 20448234) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 009 (дві тисячі дев'ять) грн. 70 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/18569/15 повернути за належністю до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Б.О. Ткаченко