РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Справа № 918/664/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М. , суддя Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання: Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представники ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_4 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 06.10.15р. у справі № 918/664/15 (суддя Павленко Є.В., суддя Андрійчук О.В., суддя Пашкевич І.О.)

за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

про стягнення в сумі 11 234 192 грн. 90 коп.

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням в.о. голови Рівненського апеляційного господарського суду від 05.11.2015р. внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді. У зв'язку із перебуванням у відрядженні суддів Мамченко Ю.А., Дужича С.П. та відповідно до п. 6.3. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Демянчук Ю.Г., суддя Крейбух О.Г.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 р. у справі № 918/664/15 внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді. У зв'язку із перебуванням у відпустці судді Демянчука Ю.Г. та відповідно до п. 6.3. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г.

Рішенням господарського суду Рівненської області у справі №918/664/15 від 06.10.15р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_4 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» про стягнення 11 234 192 грн. 90 коп..

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що встановлено факт неналежного виконання ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» умов договору щодо повного та своєчасного погашення заборгованості перед відповідачем за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, а також враховуючи інші фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що прострочення відповідачем виконання взятих на себе грошових зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-131-ВТВ (у редакції додаткової угоди від 22 грудня 2014 року № 11 до нього) на час звернення позивача до суду з позовом не настало. Крім того, відповідачем повністю виконано свої зобовязання у 2015р. за даним договором щодо проведення оплати за поставлений протягом січня 2013 року листопада 2014 року природний газ, тобто з дотриманням порядку та строків проведення розрахунків, визначених пунктом 6.1 договору на купівлю-продаж природного газу від 4 січня 2013 року №13-131-ВТВ у редакції додаткової угоди до нього від 22 грудня 2014 року № 11. Враховуючи дані обставини, місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 5 030 707 грн. 23 коп. - пені, 3% річних у розмірі - 555 156 грн. 77 коп. та 5 648 328 грн. 90 коп. - інфляційних втрат.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 06.10.15р. у справі 918/664/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення не було застосовано положення статті 631 ЦК України, яка визначає умови, за яких сторони можуть «встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення», а тому висновки суду першої інстанції про поширення угоди до договору купівлі-продажу газу є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. В обґрунтування зазначеної позиції ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо необхідності застосування положень ст. 631 ЦК України апелянт посилається на постанови Вищого господарського суду України у справі №11/459 та у справі №14/8792. Апелянт зазначає, що відсутні підстави вважати, що сторони погодили застосування додаткової угоди до відносин між сторонами, які виникли до її укладення, оскільки про це свідчить наступний факт, а саме п. 6 додаткової угоди, що є предметом дослідження у цій справі не містить зазначення про те, що угода «поширює свою дію на відносини Сторін, що фактично склались з 01 вересня 2014 року», а тому відсутні будь-які фактичні обставини на підтвердження протилежної позиції. Отже, спір між сторонами виник у звязку з тим, що позивач (продавець) та відповідач (покупець) по-різному тлумачать зміст пунктів 4 та 6 додаткової угоди, а саме неоднаково розуміють термін набрання чинності змін, внесених додатковою угодою до договору купівлі-продажу газу. Крім того, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги той факт, що у випадках, коли сторони мали намір розповсюдити дію якоїсь додаткової угоди на відносини, що склалися до її укладення, про це було зазначено у відповідних пунктах таких додаткових угод.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.10.2015р. апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_4 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у складі колегії суддів: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Мамченко Ю.А. , суддя Дужич С.П. прийнято до провадження та призначено до розгляду на 06.11.2015р. об 10:00 год.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 06.10.15р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.11.2015р. апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_4 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у складі колегії суддів: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Демянчук Ю.Г., суддя Крейбух О.Г. прийнято до провадження.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.11.2015р. розгляд апеляційної скарги позивача - ОСОБА_4 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», у звязку з поданим представником відповідача клопотанням про відкладення розгляду справи та обов'язковою його участю для надання додаткових пояснень, заперечень та нових доказів по суті заявленої апеляційної скарги, у звязку зі зміною складу колегії суду відкладено на 18.11.2015р. об 16:00 год.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 р. апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_4 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у складі колегії суддів: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г.

У судовому засіданні 18.11.2015р. представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення прийняте судом першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив суд рішення господарського суду Рівненської області від 06.10.2015р. у справі №918/664/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити.

Представники відповідача заперечили доводи та вимоги апеляційної скарги, вважають їх безпідставними та необґрунтованими. Рішення, прийняте судом першої інстанції вважають законним та обґрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просили суд рішення господарського суду Рівненської області від 06.10.2015р. у справі №918/664/15 залишити без змін,а апеляційну скаргу без задоволення.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 06.10.15р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі (ч.2 ст. 101 ГПК України).

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, колегією суддів апеляційної інстанції взято до уваги наступне.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2013р. між ОСОБА_4 акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі Продавець) та ОСОБА_4 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» (надалі Покупець) був укладений договір на купівлю-продаж природного газу №13-131-ВТВ (надалі Договір), за умовами якого, з урахуванням додаткових угод до цього договору від 31 грудня 2013 року №4 та від 22 грудня 2014 року №11, позивач зобовязався протягом 2013-2015 років передати відповідачу у власність природний газ, а покупець, у свою чергу, прийняти та оплатити цей газ на умовах даного договору (т. 1, а.с. 16-20).

Вказаний договір та додаткові угоди до нього підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками цих підприємств.

Пунктом 3.3 даного Договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п. 11 Договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов вищезазначеного Договору позивач протягом січня 2013 року березня 2015 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 134708517грн.55коп. Ці обставини представниками сторін не заперечуються та підтверджуються підписаними між сторонами відповідними актами прийому-передачі природного газу, копії яких наявні у матеріалах даної справи (т. 1, а.с. 38-59).

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за цим договором щодо поставки газу також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди.

Частинами 1-2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка Покупця на поточний рахунок Продавця та зараховується як оплата за газ та транспортування природного газу магістральними трубопроводами (п. 6.2 Договору).

За змістом пункту 7.2 Договору, у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього Договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

22.12.2014р. сторони основного договору уклали додаткову угоду №11 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-131-ВТВ, якою внесли зміни до деяких положень цього Договору (т. 1, а.с. 84-85).

Так, відповідно в пункті 6.1 даного Договору (у редакції додаткової угоди від 22.12.2014р. №11) сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2 Договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розраховується за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Згідно п. 6 додаткової угоди визначено, що дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із Сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її підписання Сторонами та скріплення їх підписів печатками Сторін.

Колегія суддів зазначає, що відповідно ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу (надалі ЦК) України передбачено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Враховуючи приписи вищенаведеної норми ЦК України, у пункті 4 додаткової угоди від 22.12.2014р. №11 сторони дійшли згоди викласти пункт 11 договору на купівлю-продаж природного газу від 4 січня 2013 року № 13-131-ВТВ у новій редакції, згідно якої даний правочин набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Рівненський апеляційний господарський суд, надавши правову оцінку як основному договору так і додатковій угоді №11 від 22.12.2014р. дійшов висновку про те, що положення договору на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013р. №13-131-ВТВ у редакції додаткової угоди від 22.12.2014р. №11 діють з моменту підписання цієї додаткової угоди та поширюють свою дію на правовідносини між сторонами, які виникли з 1 січня 2013 року, а відтак охоплюють період, за який позивач просив стягнути з відповідача спірні суми грошових коштів. До аналогічного висновку прийшов і суд першої інстанції

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Колегія суддів зважає на те, що в матеріалах даної справи містяться копії укладених між сторонами договорів на розподіл природного газу від 21.01.2013р. №14/974/13, від 30.01. 2014р. № 14-102-ТН, від 30.01.2014р. № 14-103-ТБ та від 30.01. 2014р. №14-36-ПР, за умовами яких Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» у відповідні періоди зобовязалося надавати ОСОБА_4 акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності обєктів позивача або його споживачів, а позивач, в свою чергу, оплатити вказані послуги на умовах та в порядку, зазначених у цих правочинах (т. 1, а.с. 95-143).

Вищезазначені договори, додатки та додаткові угоди до них підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками цих юридичних осіб.

Як встановлено судом апеляційної та першої інстанції, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» належним чином своїх обовязків по оплаті наданих ПАТ по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» протягом січня 2013 року березня 2015 року послуг з транспортування природного газу не виконало, повної вартості даних послуг у строк до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу, у жодному спірному місяці цього періоду відповідачу не сплатило. Зокрема, це підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповідної довідки відповідача (т.1, а.с. 144-145). Також зазначені обставини були визнані представником апелянта у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Відтак суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апелянтом не проведено жодного платежу за правочинами, що є предметом правового регулювання у даних спврних відносинах, оскільки не надано жодних доказів оплати послуг з транспортування природного газу. Ці обставини свідчать про неналежне виконання ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» умов договору щодо повного та своєчасного погашення заборгованості перед відповідачем за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими в попередні місяці, у строк до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обов'язок ПАТ по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» щодо здійснення остаточного розрахунку з позивачем за використаний природний газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, встановлений пунктом 6.1 договору (у редакції додаткової угоди від 22.12.2014р. №11), на час розгляду даного спору не настав.

За змістом пункту 6.1 Договору (у редакції додаткової угоди від 22.12.2014р. №11), остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором у будь якому випадку здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, тобто до 20 січня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання за вищезазначеним договором щодо проведення оплати за поставлений протягом січня 2013 року листопада 2014 року природний газ повністю виконало у 2015 році, тобто з дотриманням порядку та строків проведення розрахунків, визначених пунктом 6.1 договору на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013р. №13-131-ВТВ у редакції додаткової угоди до нього від 22.12.2014р. №11. Факт відсутності основної заборгованості відповідача перед позивачем за даним Договором на час розгляду даного спору не заперечувався представниками позивача у судових засіданнях як в суді першої так і апеляційної інстанціях.

Оскільки, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» не порушило строки оплати за поставлений природний газ по спірному договору, отже позивачем безпідставно проведено нарахування пені, індексу інфляції та 3% річних за прострочення в оплаті.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вищезазначених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що обовязковою умовою для застосування відповідальності за неналежне виконання особою взятих на себе грошових зобов'язань є наявність прострочення боржником виконання такого зобов'язання.

Отже, як передбачено умовами договору на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013р. №13-131-ВТВ для стягнення з відповідача нарахованих позивачем штрафних санкцій та компенсаційних виплат необхідною умовою є сплата відповідачем основної заборгованості за даним правочином поза межами порядку та умов проведення розрахунків, встановлених пунктом 6.1 цього договору в редакції додаткової угоди від 22.12. 2014р. №11 до нього.

З огляду на встановлений факт неналежного виконання позивачем умов договору щодо повного та своєчасного погашення заборгованості перед відповідачем за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, а також враховуючи інші фактичні обставини справи, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що прострочення відповідачем виконання взятих на себе грошових зобовязань за вищезазначеним договором (у редакції додаткової угоди від 22.12.2014 року №11 до нього) на час звернення позивача до суду з даним позовом не настало.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на ті обставини, що відповідачем вчасно не виконані зобов'язання, прийняті ним відповідно до умов спірного договору, є недоведеними та таким, що спростовуються наданими доказами, у зв'язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача: 5030707грн.23коп. - пені, 3% річних у розмірі - 555156грн.77коп. та 5648328грн. 90коп. - інфляційних втрат є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.32 Господарського процесуального кодексу (надалі ГПК) України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 09.10.15р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 06 жовтня 2015 року у справі №918/664/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №918/664/15 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.