КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа№ 910/11113/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 17.11.2015 року по справі № 910/11113/15 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 09.07.2015 року) по справі № 910/11113/15 (суддя - Літвінова М.Є.)

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке підприємство

по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест"

до публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК"

про внесення змін до кредитного договору.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК" про внесення змін до Кредитного договору № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року.

01.07.2015 року позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в яких позивач просить прийняти рішення про внесення змін до кредитного договору №04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року, шляхом укладення додаткової угоди, якою п. 1.1 кредитного договору викласти в наступній редакції: "сторони домовились, що грошові зобов'язання позичальника на день укладання цієї додаткової угоди складають: 9 224 656,61 грн. згідно наступного розрахунку: 12 306 945,54 грн. (заборгованість по процентам за користування коштами в гривні); 388 927,45 доларів США (переплата процентів за користування коштами в доларах США), 7,92514 грн. за 1 долар США станом на 08.12.2010, 12 306 945,54 грн. - (388 927, 45 грн. * 7,9251) = 9 224 656,61 грн. Заборгованість позичальника по сплаті залишку кредитних коштів, нарахованих на них процентів та пені підлягає прощенню. Позичальник зобов'язується сплатити: 9 224 656,61 грн. протягом трьох місяців з дати набрання судовим рішенням законної сили."

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року у справі № 910/11113/15 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" по справі № 910/11113/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., Куксов В.В.

У зв'язку з перебуванням судді Куксов В.В. та Ільєнок Т.В. у відпустці розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/11113/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Сулім В.В. та Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 року прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" до провадження і призначено розгляд справи на 29.09.2015 року.

28.09.2015 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв'язку з виходом судді Ільєнок Т.В. з відпустки та перебуванням судді Суліма В.В. в інших судових засіданнях розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/11113/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Ільєнок Т.В. та Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 року по справі № 910/11113/15 прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 09.07.2015 року) по справі № 910/11113/15 до провадження зазначеною колегією.

В зв'язку з неявкою представників позивача, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 року розгляд справи відкладено на 17.11.2015 року.

17.11.2015 року публічним акціонерним товариством "ДЕЛЬТА БАНК" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року у справі № 910/11113/15 відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

У зв'язку з виходом судді Куксова В.В. з відпустки та перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/11113/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Ільєнок Т.В. та Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 року по справі № 910/11113/15 прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 09.07.2015 року) по справі № 910/11113/15 до провадження зазначеною колегією.

Представник відповідача в судових засіданнях надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" - без задоволення.

Представники позивача в судові засідання не з'являлись, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Колегією суддів враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегією суддів враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що повторно неявка позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року по справі № 910/11113/15 - необхідно скасувати, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2006 року між ВАТ "Кредитпромбанк" (банк) та ТОВ "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" (позичальник, позивач) укладений кредитний договір № 04/08/06-КЛТ (кредитний договір, а.с. 11-13).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 71 глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За умовами договору кредиту встановлюється процедура та умови надання банком у майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в національній валюті або іноземних валютах з повною / частковою конвертацією у долари США в межах загальної суми, еквівалентної 30 627 200 грн. за офіційним курсом НБУ на дату укладення кожної додаткової угоди до цього договору, процедура та умови повернення отриманих коштів, нарахування та сплата процентів за отриманими кредитами (в редакції додаткової угоди №68).

Відповідно до п. 2.1, 22 договору, банк надає позичальнику кредит на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів. Кредити надаються на закупівлю товарів, сировини і матеріалів, оплати послуг.

Згідно п. 2.3 договору, підставою для надання кредитів за цим договором є додаткові угоди, що укладаються тільки за взаємною згодою сторін після надання банку письмової заявки позичальника, в якій вказується сума кредиту, кредитна ціль кредитування з посиланням на договір (контракт, угоду, рахунок-фактуру).

З 13.03.2006 року по 31.01.2013 року сторонами кредитного договору було укладено ряд додаткових угод №№1-77, в яких вони погоджували графік погашення кредиту, розмір процентної ставки, строки повернення кредиту, тощо (а.с. 50-102).

19.06.2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" (банк, продавець) та ПАТ "Дельта Банк" (покупець, відповідач) укладений договір купівлі-продажу прав вимоги (договір, а.с. 103-107).

У п. 2.1. договору зазначено, що продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що право вимоги переходять від продавця до покупця, та обов'язки продавця передати вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК" про внесення змін до Кредитного договору № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року.

Підставою для внесення змін до кредитного договору позивач вказує збільшення вартості долара США до гривні, що він не міг передбачити, а тому ця обставина відповідає вимогам ст. 652 ЦК України.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з наступного.

Поняття "істотна зміна обставин" є оціночною категорією. Законодавець у пункті 2 частини 1 статті 651 ЦК України дає визначення цього поняття, вказуючи на те, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України при істотній зміні обставин.

Однак, позивач не навів суду доказів у розумінні ст. 33 ГПК України , які б підтверджували дані обставини та визначені законом умови.

Вимагаючи внесення змін до договору з посиланням на ст. 652 ЦК України, позивач, з урахуванням положень ст. 33 ГПК щодо обов'язку доказування, повинен довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що позивачем зроблено не було.

Твердження позивача на падіння курсу гривні відносно долара США, не є істотною зміною обставин, оскільки ця обставина носить загальний характер та стосується обох договірних сторін, відтак, це саме по собі не може бути підставою для зміни договору в судовому порядку на підставі ст. 652 ЦК України.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про не обгрунтованість та не доведеність заявлених позовних вимог, в задоволенні яких відмовив.

Зазначену позицію підтримує і колегія суддів та разом з тим, треба зазначити, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про внесення змін до правочину, є насамперед сторони правочину.

Як було зазначено вище, позивач просить внести зміни до кредитного договору № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року, який укладено між ПАТ "Кредитпромбанк" (банк) та ТОВ "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест", тобто відповідачем в даному випадку повинно бути ПАТ "Кредитпромбанк", оскільки ПАТ "Дельта Банк" по договору придбав тільки право вимоги за основним кредитним договором.

У ст. 24 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона.

Заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано, то господарський суд у залежності від конкретних обставин справи вчиняє одну з таких дій: 1) розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач не є належним; 2) залучає до участі у справі з власної ініціативи іншого відповідача згідно з частиною першою статті 24 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, в порушення зазначених норм судом першої інстанції не було залучено належного відповідача по даній справі.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

Отже, правила, які встановлено тільки для розгляду справ у першій інстанції, застосуванню апеляційним судом не підлягають. Зокрема, не повинні застосовуватись апеляційним судом правила про об'єднання позовних вимог (стаття 58 ГПК), про подання зустрічного позову (стаття 60 ГПК) та про видачу наказу (стаття 116 ГПК).

Положення розділів I - XI ГПК мають загальний характер і можуть застосовуватись апеляційним судом з урахуванням конкретних обставин, оскільки під час розгляду справи в апеляційній інстанції суд відповідно до частини першої статті 101 ГПК повторно розглядає справу та згідно із статтею 103 ГПК має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 3 передбачено, що норми ГПК щодо вчинення господарським судом першої інстанції певних процесуальних дій не застосовуються судом апеляційної інстанції у випадках, коли відповідною нормою ГПК прямо передбачено, що процесуальна дія вчиняється лише до прийняття рішення судом першої інстанції, крім передбаченого статтею 24 ГПК права залучати до участі у справі іншого відповідача, здійснити за згодою позивача заміну первісного відповідача належним відповідачем та зазначеного у статті 27 ГПК права залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Апеляційна інстанція не застосовує положення ГПК щодо затвердження господарським судом мирової угоди та відмови позивача від позову.

Оскільки, позивач у судові засіданні до апеляційної інстанції не з'являвся, то у колегії суддів відсутні підстави заміни первісного відповідача належним відповідачем без згоди позивача.

Наведене є в будь-якому випадку підставою для скасування ухваленого по справі судового рішення в силу положень п. 1, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

У відповідності до пунктів 1, 2, 3, 4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки. Зокрема, рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року прийнято після неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, і є таким що не відповідає нормам закону.

Таким чином, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду слід скасувати повністю та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 09.07.2015 року) по справі № 910/11113/15 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року у справі № 910/11113/15 скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

3. Матеріали справи № 910/11113/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

В.В. Куксов