номер провадження справи 18/130/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015 справа № 908/5213/15

за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» в особі Філії КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Шевченківського району (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69071, м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 9)

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (юридична адреса: 69120, АДРЕСА_1; фактична адреса: АДРЕСА_2)

про стягнення 3624,33 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники:

від позивача: Добровольська К.В., довіреність № 37/20-19 від 05.01.2015 р., паспорт серії СЮ № 033295 від 19.04.2007 р.;

від відповідача: не з'явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 01.10.2015 року звернувся позивач КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» в особі Філії КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Шевченківського району до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 3547,82 грн., які складаються з: 2483,02 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію за період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р., на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 345171 від 01.08.2008 р., 645,35 грн. пені, 37,44 грн. 3% річних та 382,01 грн. інфляційних втрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на приписи ст.ст. 1, 2, 20, 179, 193, 230, 232, 275, 276 Господарського кодексу України та ст.ст. 11, 15, 16, 96, 258, 509, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою КМУ від 03.10.2007 р. № 1198, Закон України "Про теплопостачання" № 2633-ІV від 02.06.2005 р.

Ухвалою суду від 02.10.2015 року порушено провадження у справі № 908/5213/15, справі присвоєно номер провадження 18/130/15, судове засідання призначене на 28.10.2015 р.; розгляд справи відкладався на 12.11.2015 р.; здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі документальними доказами, в порядку ст. 75 ГПК України, та закінчений в судовому засіданні 12.11.2015 р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення.

Позивач 11.11.2015 р. надав до суду заяву про збільшення позовних вимог № 986 від 04.11.2015 р., в якій просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 2483,02 грн., пеню у розмірі 721,86 грн., 37,44 грн. 3 % річних, 382,01 грн. індекс інфляції, а також повернути надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 609,00 грн.

У судовому засіданні 12.11.2015 р. представник позивача підтримав збільшені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо своєчасності оплати наданих послуг з теплопостачання в рамках договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 345171 від 01.08.2008 р. У зв'язку з наявністю порушень, враховуючи умови договору та норми чинного законодавства, боржнику нараховані пеня, інфляційні втрати та три відсотки річних.

Судом прийнято заяву про збільшення розміру позовних вимог до розгляду, у зв'язку з чим розглядаються збільшені позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 2483,02 грн., пені у розмірі 721,86 грн., 3 % річних у розмірі 37,44 грн., індексу інфляції у розмірі 382,01 грн.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, повноважного представника не направив. Про час і місце судового засідання відповідач попереджений належним чином, в порядку ст. 64 ГПК України.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» в особі Філії КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Шевченківського району (надалі - позивач, енергопостачальна організація) та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - відповідач, споживач) 01.08.2008 р. уклали договір № 345171 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді з наступними змінами та доповненнями (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Пунктом 6.2 договору сторони узгодили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Згідно з п. 6.3 договору підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що споживач зобов'язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

На виконання умов договору позивач у період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р. відпустив відповідачу теплову енергію до приміщення, яке розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вул. Авраменко, 10 на загальну суму 2880,36 грн., про що свідчать акти приймання-передачі теплової енергії за вказаний період (арк.с. 26-28).

Пунктом 6.7 договору встановлено, що споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вулиця Цитрусова, буд. 9а, документи за розрахунковий період: рахунок - фактуру; акт приймання-передачі теплової енергії; податкову накладну (платникам ПДВ).

Згідно з п. 6.7.1 договору, отриманий Акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п'яти днів з дати отримання.

Відповідно до п. 6.7.2 договору в разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в Акті, споживач зобов'язаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного Акту з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1 договору строк. У разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні у термін, встановлений п. 6.7.1. договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Відповідач для отримання документів передбачених п. 6.3 договору до позивача не з'являвся, у зв'язку з чим вони направлялися засобами поштового зв'язку, про що свідчать поштові реєстри (арк.с. 44-48). Таким чином, Акти приймання-передачі теплової енергії за період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р. є погодженим та, у відповідності до п. 6.3 договору, є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Відповідач свої зобов'язання за договором виконав частково, сплативши 397,34 грн., внаслідок чого заборгованість склала 2483,02 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо оплати отриманої теплової енергії на його адресу надсилалися претензії № 818/09-1 від 13.02.2015 р., № 3758/09-4 від 20.04.2015 р., № 4207/09-4 від 07.05.2015 р., № 5965/09-4 від 17.06.2015 р., № 6221/09-4 від 06.07.2015 р., № 6705/09-1 від 29.07.2015 р., № 7042/09-4 від 12.08.2015 р.

Претензії залишені без відповіді, борг без оплати.

Неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 345171 від 01.08.2008 р. стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 2483,02 грн. підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК України.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. (ст. 714 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов'язок щодо оплати отриманої теплової енергії на суму 2483,02 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 2483,02 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом.

За порушення відповідачем строків оплати отриманої теплової енергії позивач, враховуючи положення п. 7.2.8. договору, просив стягнути суму пені у розмірі 721,86 грн. за період прострочення з 21.01.2015 р. по 28.10.2015 р.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Умовами п. 7.2.8. договору встановлено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у п. 6.3 договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Проаналізувавши норми наведеного діючого законодавства України та умови договору суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 721,86 грн. є вірним та виконаним з дотриманням вказаних норм права та умов договору, тому вимога позивача щодо стягнення пені у розмірі 721,86 грн. за період з 21.01.2015 р. по 28.10.2015 р. судом задовольняється.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 37,44 грн. за період з 21.01.2015 р. по 21.09.2015 р., а також 382,01 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2014 р. по вересень 2015 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних суд визнав виконаним вірно, а вимогу про стягнення з відповідача 37,44 грн. 3% річних за період з 21.01.2015 р. по 21.09.2015 р., такою, що підлягає задоволенню.

Наведений позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 382,01 грн. є невірними, оскільки позивачем допущені арифметичні помилки.

Згідно з перерахунком, зробленим судом, враховуючи лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р інфляційні втрати за зазначений позивачем період з лютого 2015 р. по вересень 2015 р. складають більшу суму.

Оскільки заявлена до стягнення сума інфляційних втрат є меншою, ніж перераховано судом, вимога позивача щодо стягнення 382,01 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав, викладені в позові обставини не спростував.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному об'ємі.

Клопотання позивача про повернення зайво сплаченого судового збору у розмірі 609,00 грн., враховуючи положення ст. 7 Закону України "Про судовий збір", задоволено, що є підставою для винесення ухвали про повернення зайво сплаченого судового збору.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (юридична адреса: 69120, АДРЕСА_1; фактична адреса: АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» в особі Філії КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Шевченківського району (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; 69071, м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 9; , поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) 2483,02 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят три грн. 02 коп.) основного боргу. Видати наказ.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (юридична адреса: 69120, АДРЕСА_1; фактична адреса: АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» в особі Філії КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Шевченківського району (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; 69071, м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 9; , рахунок № 1951 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) 721,86 грн. (сімсот двадцять одну грн. 86 коп.) пені, 37,44 грн. (тридцять сім грн. 44 коп.) 3% річних, 382,01 грн. (триста вісімдесят дві грн. 01 коп.) інфляційних втрат, 1218,00 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) судових витрат. Видати наказ.

Суддя В.В. Носівець

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 17 листопада 2015 р.