РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р. Справа № 924/989/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демидюк О.О.

судді Павлюк І. Ю. ,

судді Савченко Г.І.

при секретарі Головченко Д.М.

За участю представників:

прокурор - Лис Н.В. (посвідчення №031428 від 19.01.2015)

відповідачів - не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця Онойко Валерія Павловича на рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2015 у справі №924/989/15

Позивач: Прокурор Красилівського району Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації м.Хмельницький

Відповідачі:

Красилівська районна державна адміністрація Хмельницької області

Фізична особа-підприємець Онойко Валерій Павлович

Красилівське районне управління юстиції в особі Реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції

про Визнання недійсним договору оренди земельної ділянки водного фонду від 01.04.2006

Визнання недійсною додаткової угоди від 19.03.2010

Скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки водного фонду від 01.04.2006 та додаткової угоди від 19.03.2010

Зобов'язання повернути земельну ділянку водного фонду площею 36,1553 га у державну власність

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 05.10.2015 (суддя Субботіна Л.О.) позов задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки водного фонду від 01.04.2006, укладений між Красилівською районною державною адміністрацією Хмельницької області та фізичною особою-підприємцем Онойком Валерієм Павловичем, з припиненням його дії на майбутнє. Визнано недійсною додаткову угоду від 19.03.2010, укладену між Красилівською районною державною адміністрацією Хмельницької області та фізичною особою-підприємцем Онойком Валерієм Павловичем, з припиненням її дії на майбутнє. Зобов'язано фізичну особу-підприємця Онойко Валерія Павловича повернути земельну ділянку водного фонду площею 36,1553 га Хмельницькій обласній державній адміністрації. Припинено провадження за позовом прокурора Красилівського району Хмельницької області м.Красилів в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації м.Хмельницький до Красилівського районного управління юстиції в особі Реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції м. Красилів Хмельницької області про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки водного фонду від 01.04.2006 та додаткової угоди від 19.03.2010. Стягнуто з Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області в дохід Державного бюджету України (по коду класифікації доходів бюджету 22030001, рахунок отримувача 3002, отримувач коштів УДКСУ у м.Хмельницькому, код ЄДРПОУ отримувача 38045529, банк отримувача ГУДКСУ у Хмельницькій області, МФО 815013, призначення платежу: "Судовий збір, код 03500128, пункт ставок судового збору") судовий збір в розмірі 1218,00 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Онойко Валерія Павловича в дохід Державного бюджету України (по коду класифікації доходів бюджету 22030001, рахунок отримувача 3002, отримувач коштів УДКСУ у м.Хмельницькому, код ЄДРПОУ отримувача 38045529, банк отримувача ГУДКСУ у Хмельницькій області, МФО 815013, призначення платежу: "Судовий збір, код 03500128, пункт ставок судового збору") судовий збір в розмірі 10 844,17 грн.

Рішення в частині задоволення позовних вимог мотивоване тим, що порушення закону допущено не лише державним органом, а й суб'єктом господарювання, оскільки замовником технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель водного фонду виступав ФОП Онойко В.П., який в силу ст.68 Конституції України мав бути обізнаним про порядок проведення та оформлення нормативної грошової оцінки земельної ділянки з метою забезпечення правильного визначення розміру орендної плати. При цьому для визнання договору недійсним не має значення, чи вважали, чи не вважали його сторони свої дії такими, що відповідають положенням закону, оскільки останній не пов'язує можливість визнання даного договору недійсним з усвідомленням сторонами протиправності своїх дій.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач фізична особа-підприємець Онойко Валерій Павлович звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у апеляційній скарзі.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 прийнято до провадження та призначено до розгляду апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця Онойко Валерія Павловича на рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2015 у справі №924/989/15.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Прокурор Красилівського району листом від 13.11.2015 повідомив суд, що надати відзив на апеляційну скаргу не може, оскільки копію апеляційної скарги прокуратура району не отримувала.

Однак, згідно квитанції відділення Укрпошти №829 від 15.10.2015 та опису вкладення, примірник апеляційної скарги з додатками всього на 9 аркушах було надіслано на адресу прокуратури району. Дане питання було предметом дослідження на стадії прийняття апеляційної скарги до провадження.

Окрім того, отримавши примірник ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, прокурор не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами справи та надати відзив на апеляційну скаргу.

Таким чином, судова колегія вважає, що прокурор не скористався наданим йому правом на подання відзиву.

Представники відповідачів в судове засідання 16.11.2015 року не з'явились. Причини своєї неявки суду не повідомили. Явка представників сторін в судове засідання не вимагалась. Сторони у справі були належним чином повідомлені про місце, дату та час судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. Судова колегія вважає, що неявка представників відповідачів не перешкоджатиме перегляду рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2015 року у справі №924/989/15.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду, заслухала присутнього в судовому засіданні прокурора, вивчила та дослідила матеріали справи та наявні в ній докази, розглянула матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, перевірила правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, та прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2015 у справі №924/989/15 без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Красилівської районної державної адміністрації №73/2006-р від 18.02.2006 фізичній особі-підприємцю Онойко В.П. надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на оренду земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб та відпочинку, площею 31,8720 га, що розташована за межами населеного пункту с.Заставки і перебуває в державній власності.

29.03.2006 головою Красилівської РДА видано розпорядження №146/2006-р, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на оренду земельної ділянки водного фонду ФОП Онойко В.П. та передано в оренду останньому земельну ділянку водного фонду строком на 5 років для рибогосподарських потреб та відпочинку, площею 36,1553, що розташована за межами населеного пункту с.Заставки.

На підставі вищевказаного розпорядження 01.04.2006 між Красилівською районною державною адміністрацією (далі - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Онойко Валерієм Павловичем (далі - орендар) укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду Заставківської сільської ради, згідно п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду, яка знаходиться за межами населеного пункту Заставківської сільської ради.

Відповідно до п.2 договору в оренду передається земельна ділянка водного фонду загальною площею 36,1553 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки 511 706,14 грн. (п. 5 договору).

Договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк (п.8 договору).

Відповідно до п.9 договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: у грошовій формі у розмірі 0,6 % від грошової оцінки землі в сумі 3070,24 грн. в рік на період вкладення інвестицій. В подальшому орендна плата може бути збільшена до прийнятого по району рівня.

Земельна ділянка передається в оренду для риборозведення, організації відпочинку населення та любительського лову риби. Цільове призначення земельної ділянки: риборозведення (п.п. 15, 16 договору).

Згідно п.18 договору передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення.

Договір підписаний, скріплений печатками сторін та зареєстрований у Красилівському районному відділі центру ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.06.2006 за №01.

01.04.2006 згідно акту передачі-прийому земельної ділянки водного фонду Заставківської сільської ради, орендодавець передав, а орендар прийняв згідно договору оренди земельну ділянку водного фонду, площею 36,1553 га.

19.03.2010 між Красилівською районною державною адміністрацією (далі - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Онойко Валерієм Павловичем (далі - орендар) укладено додаткову угоду про зміну договору оренди земельної ділянки від 01.04.2006, згідно п.1 якого орендодавець та орендар погодилися змінити і доповнити договір оренди земельної ділянки від 01.04.2006, зокрема, виклали п.п. 2.1, 2.4, 8, 9 в наступній редакції: "2.1 В оренду передається земельна ділянка загальною площею 36,1553 га, у тому числі: під водним дзеркалом 36,1553 га (при нормальному підпірному рівні), прибережними захисними смугами - га, під гідротехнічними спорудами - га, сіножатями - га, болотами - га, пасовищами - га, рілля - га, меліоровані - га.

2.4. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 641 744,54 грн.

8. Договір укладено на 25 років (п. 8 договору).

9 Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 1,0% від грошової оцінки землі в сумі 6417,45 грн. в рік."

Інші умови вищевказаного договору, не змінені цією угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені сторонами раніше, і сторони підтверджують їх обов'язковість для себе (п.4 додаткової угоди).

Вважаючи, що договір оренди землі від 01.04.2006 не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки був укладений на підставі розпорядження, прийнятого Красилівською РДА з перевищенням повноважень, без проведення нормативної грошової оцінки землі, розроблення проекту відведення, прокурор звернувся до суду із даним позовом. Також прокурор вважає, що додаткова угода до спірного договору від 19.03.2010 суперечить законодавству, оскільки укладена без прийняття відповідного розпорядження Красилівської РДА.

За результатами розгляду позовної заяви, господарський суд Хмельницької області рішенням від 05.10.2015 позовні вимоги задоволено частково, визнано недійсним договір оренди земельної ділянки водного фонду від 01.04.2006, укладений між Красилівською районною державною адміністрацією Хмельницької області та фізичною особою-підприємцем Онойком Валерієм Павловичем, з припиненням його дії на майбутнє. Визнано недійсною додаткову угоду від 19.03.2010, укладену між Красилівською районною державною адміністрацією Хмельницької області та фізичною особою-підприємцем Онойком Валерієм Павловичем, з припиненням її дії на майбутнє. Зобов'язано фізичну особу-підприємця Онойко Валерія Павловича повернути земельну ділянку водного фонду площею 36,1553 га Хмельницькій обласній державній адміністрації. Припинено провадження за позовом прокурора Красилівського району Хмельницької області м.Красилів в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації м.Хмельницький до Красилівського районного управління юстиції в особі Реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції м.Красилів Хмельницької області про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки водного фонду від 01.04.2006 та додаткової угоди від 19.03.2010.

До такого ж висновку дійшла судова колегія апеляційного господарського суду з огляду на таке.

За приписами статті 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Законом України "Про місцеві державні адміністрації" визначено організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій та статтею 13 встановлено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить, зокрема, вирішення питань, в тому числі, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до статті 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно з приписами частини 3 статті 122 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття Красилівською РДА розпорядження від 29.03.2006 №146/2006-р), районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення лісового і водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

Частиною 4 цієї норми передбачено, що обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Таким чином, на момент прийняття розпорядження від 29.03.2006 №146/2006-р, а також і на момент укладення спірного договору оренди земельної ділянки від 01.04.2006 положення ст.122 ЗК України (в редакції, яка діяла по 14.10.2008) регулювали порядок надання земельних ділянок в постійне користування.

Відповідно до ст.ст. 92, 93 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою. Оренда може бути короткостроковою - не більше 5 років та довгостроковою - не більше 50 років.

Оскільки предметом розпорядження від 29.03.2006 №146/2006-р є надання в оренду земельної ділянки, то при прийнятті вказаного розпорядження положення статті 122 ЗК України не підлягали застосуванню.

Відповідно до пункту 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції, чинній на момент винесення райдержадміністрацією розпорядження від 29.03.2006 №146/2006-р) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Наведене свідчить, що законодавство, яке було чинним на момент прийняття розпорядження від 29.03.2006 №146/2006-р та укладення договору оренди від 01.04.2006, не встановлювало розмежування повноважень обласних та районних державних адміністрацій щодо передачі в оренду земельних ділянок залежно від цільового призначення земель.

Тому посилання прокурора на порушення ст.122 ЗК України при прийнятті розпорядження від 29.03.2006 №146/2006-р є безпідставним.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про землеустрій" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2. Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №677, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли: земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення; земельна ділянка набувається у власність шляхом купівлі-продажу, дарування, міни, на підставі інших цивільно-правових угод, успадкування, без зміни її меж та цільового призначення; земельна ділянка придбана на конкурентних засадах (за результатами земельних торгів). Проект відведення земельної ділянки може не розроблятися також в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 10 вищевказаного Порядку визначено, що погоджений проект відведення земельної ділянки підлягає державній експертизі, яка проводиться органом земельних ресурсів відповідно до законодавства.

Як вбачається із змісту листа відділу Держземагенства у Красилівському районі Хмельницької області №10-2213-0.3-1904/2-15 від 17.06.2015 при передачі земельної ділянки в оренду відповідачу 2 межі вказаної земельної ділянки не були сформовані. Доказів на спростування вказаного в матеріали справи не подано.

Крім того, розпорядженням голови Красилівської районної державної адміністрації №73/2006-р від 18.02.2006 фізичній особі-підприємцю Онойко В.П. було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на оренду земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб та відпочинку, площею 31,8720 га. А згідно розпорядження Красилівської РДА №146/2006-р від 29.03.2006 ФОП Онойко В.П. було передано в оренду земельну ділянку водного фонду площею 36,1553 га, що також свідчить про відсутність визначених меж земельної ділянки.

Отже, при передачі спірної земельної ділянки в оренду ФОП Онойко В.П. розроблення проекту відведення земельної ділянки було обов'язковим.

Однак, всупереч вищевказаним нормам спірна земельна ділянка була передана в оренду відповідачу 2 без розроблення проекту відведення (згідно п.18 договору передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення), що суперечить приписам ст.50 Закону України "Про землеустрій", Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №677.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст. ст. 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до ст.21 вищевказаного Закону орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю", та перевищувати 10 відсотків їх нормативної грошової оцінки.

Статтею 1 Закону України "Про оцінку земель" встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Частиною 1 ст.13 Закону України "Про оцінку земель" визначено випадки обов'язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Зокрема, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру земельного податку, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України в постановах від 8 квітня 2015 року у справі №3-41гс15, від 20 травня 2015 року у справі №3-70гс15, від 01 липня 2015 року у справі №3-297гс15, від 01 липня 2015 року у справі №3-298гс15.

З вищенаведених положень вбачається, що обов'язок зі сплати орендної плати є нормативно регульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням з порушенням умов та порядку, передбачених чинним законодавством; дотримання порядку визначення орендної плати відповідно до проведеної нормативної грошової оцінки є чинником економічного регулювання земельних відносин, визначення економічно обґрунтованих надходжень до місцевих бюджетів та можливості подальшої індексації відповідних надходжень, виконання вимог статті 627 Цивільного кодексу України щодо справедливості укладеного договору шляхом забезпечення застосування рівного підходу при визначенні орендної плати незалежно від особи - учасника правовідносин. Порушення цього порядку суперечить частині 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а також звіти з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу підлягають державній експертизі відповідно до закону (ст.21 Закону України "Про оцінку земель").

Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів (ст. 23 Закону України "Про оцінку земель").

Приписами ст.9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" передбачено, що обов'язковій державній експертизі підлягає, зокрема, технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а також звіти з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Однак, як свідчать матеріали справи, всупереч зазначеним нормам технічна документація ФОП Онойко В.П. по нормативній грошовій оцінці земель водного фонду не затверджувалась у встановленому законом порядку. Також в матеріалах справи відсутній висновок державної експертизи вказаної документації та витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, виданий відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що вказана документація (долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву) не може вважатись належним доказом проведення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки.

Укладення договору оренди від 01.04.2006 із визначенням орендної плати без проведеної у встановленому законом порядку нормативної грошової оцінки суперечить приписам чинного законодавства. Тому даний договір не відповідає приписам ст.13 Закону України "Про оцінку земель", ст.15 Закону України "Про оренду землі".

Окрім того, правомірними є доводи прокурора про те, що укладенню додаткової угоди від 19.03.2010 мало передувати прийняття органом виконавчої влади відповідного розпорядження.

Так, згідно ст.33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення спірної додаткової угоди) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Пунктом 2.17 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Зокрема, слід враховувати, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки. При цьому, якщо відповідні правовідносини виникли між сторонами до внесення змін Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12.03.2011) до статті 33 Закону України "Про оренду землі", судам слід брати до уваги, що попередня редакція зазначеної статті Закону України "Про оренду землі" не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Отже, укладення між відповідачами додаткової угоди від 19.03.2010 без прийняття відповідного розпорядження уповноваженим органом виконавчої влади суперечить приписам ст.33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення додаткової угоди).

Також, на момент укладення спірної додаткової угоди стаття 122 Земельного кодексу України діяла в редакції, яка регулювала повноваження органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Так, відповідно до ч.3 вказаної статті районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а)сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

За змістом постанови Верховної Ради України від 14.01.2000 №1390 "Про Концепцію розвитку водного господарства України" водне господарство - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" рибне господарство - галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції, а також забезпечення безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості.

Отже, поняття "водне господарство" та "рибне господарство" не є тотожними. Вказана правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 24.02.2015 у справі №913/1086/14.

Тому, передача спірної земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Заставківської сільської ради для рибогосподарських потреб, на момент укладення спірної додаткової угоди належала до повноважень Хмельницької обласної державної адміністрації.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 , 6 ст.203 цього кодексу. Частина 1 ст. 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що договір оренди земельної ділянки водного фонду від 01.04.2006 та додаткова угода від 19.03.2010 не відповідають приписам чинного законодавства, тому позовні вимоги про визнання їх недійсними є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

При цьому судом враховується, що оскільки зобов'язання за договором оренди може бути припинено лише на майбутнє, в зв'язку з неможливістю повернення одержаного за ним, то договір та додаткова угода підлягають визнанню недійсними з припиненням зобов'язань за ними лише на майбутнє, що відповідає п.2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

З огляду на усунення в судовому порядку обставини (визнання недійсним договору оренди та додаткової угоди до нього), в силу дії якої спірна земельна ділянка перебувала в користуванні у фізичної особи-підприємця Онойко В.П., позовні вимоги прокурора в частині зобов'язання фізичної особи-підприємця Онойко В.П. повернути спірну земельну ділянку Хмельницькій обласній державній адміністрації, до компетенції якої віднесено розпорядження зазначеними земельними ділянками для рибогосподарських потреб, є цілком обґрунтованими та були правомірно задоволені господарським судом першої інстанції.

Посилання апелянта на рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 "Стретч проти Сполученого Кололівства" судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на наступне.

За змістом пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Зазначеним вище рішенням Європейського суду з права людини також встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже, визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі 6-92цс13.

У даній справі звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про передачу у користування земельної ділянки, яка відповідно до ст. 13 Конституції України є об'єктом права власності Українського народу, та повернення вказаної земельної ділянки у державну власність, оскільки остання була передана в користування відповідачу 2 з порушенням встановленого законом порядку.

Судом враховується, що в даній господарській справі порушення закону допущено не лише державним органом, а й суб'єктом господарювання, оскільки замовником технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель водного фонду виступав ФОП Онойко В.П., який в силу ст.68 Конституції України мав бути обізнаним про порядок проведення та оформлення нормативної грошової оцінки земельної ділянки з метою забезпечення правильного визначення розміру орендної плати. При цьому для визнання договору недійсним не має значення, чи вважали, чи не вважали його сторони свої дії такими, що відповідають положенням закону, оскільки останній не пов'язує можливість визнання даного договору недійсним з усвідомленням сторонами протиправності своїх дій.

Дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового (в тому числі договірного) врегулювання, що виключає невизначеність у правовідносинах сторін, безпосередньо належить до інтересів держави (аналогічна позиція в постанові Вищого господарського суду України від 02.12.2014 у справі №916/2287/14).

З огляду на викладене вище, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги прокурора є правомірними і заявлені з дотриманням справедливого балансу між інтересами держави, за захистом яких він звернувся із зазначеним позовом, та правами відповідачів.

Окрім того, господарським судом Хмельницької області було правомірно припинено провадження у справі в частині позовних вимог прокурора Красилівського району Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації до Красилівського районного управління юстиції в особі Реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки водного фонду від 01.04.2006 та додаткової угоди від 19.03.2010.

Згідно з п.1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Так, Реєстраційна служба Красиліського районного управління юстиції у правовідносинах щодо вчинення оспорюваних дій є суб'єктом владних повноважень - органом державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, а спори, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень управлінських функцій, не є підвідомчими господарським судам (аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України у справі №906/1415/14 від 09.07.2015, постанові Рівненського апеляційного господарського суду у справі №906/26/15 від 08.06.2015).

Судова колегія вважає, що і інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, документально не підтвердженими, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, скаржник, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Онойко Валерія Павловича залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 05.10.2015 у справі №924/989/15 залишити без змін.

3. Справу №924/989/15 повернути до господарського суду Хмельницької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом XII-1 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Савченко Г.І.