ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа № 909/1379/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2

від відповідача ОСОБА_3 (представник за довіреністю)

ОСОБА_4 - вільний слухач

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 № 04/06-2 від 06.04.2015 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2015 р.

у справі № 909/1379/14 (суддя Цюх Г.З.)

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Сєверодонецьк, Луганська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Калуш, Івано-Франківська область

про стягнення 67 806,0 грн. заборгованості (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог)

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2015 р. у справі № 909/1379/14 позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення 67806,27 грн. заборгованості задоволити частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - 51586 грн. 00 коп. основного боргу та 1389 грн. 95 коп. - судового збору. У стягненні 6286,54 грн. пені, 8723,93 грн. інфляційних втрат та 1209,8 грн. - 3% річних відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивоване тим, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо надання послуг за договором виконав належним чином, про що свідчать підписані обома сторонами без заперечень та зауважень акти здачі-прийняття робіт (надання послуг). Загальна вартість наданих послуг за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно договору становить 55386 грн., за якими, у звязку з частковою оплатою, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 51586 грн. Рішення суду першої інстанції про відмову в частині позову мотивоване тим, що позивачем не надано належних доказів вручення (направлення) відповідачу рахунків, а відтак суд позбавлений можливості встановити термін прострочення зобов"язання по оплаті.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.06.15 року рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2015р. у даній справі скасовано. Залишено позов ФОП ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_5 про стягнення 67806, 27 грн. заборгованості без розгляду. Постанова Львівського апеляційного господарського суду від 04.06.15 прийнята з врахуванням п.4.1. договору на здійснення транспортного обслуговування вантажів № 84 від 27.01.2014р. (оплата вартості робіт перевізника здійснюється після передачі замовнику за договором товаро-супровідних документів і рахунків на оплату) і з урахуванням невиконання позивачем вимог ухвал Господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2014р. та від 28.01.2015р.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.10.15 року постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.06.15 року у справі № 909/1379/14 скасовано, справу направлено до Львівського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного перегляду. Дана постанова Вищого господарського суду мотивована тим, що в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції не наведено переконливих доводів, які давали б підстави дійти висновків щодо відсутності можливості у суду встановити обставини справи, які необхідно зясувати для правильного вирішення даного спору, і розглянути справу про стягнення заборгованості за надані послуги, що свідчить про те, що апеляційний господарський суд фактично не здійснив апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції за наявними у справі доказами. В порушення вимог процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, не спростував доказів, на які послався у своєму рішенні суд першої інстанції. Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов передчасних висновків у справі, що призвело до порушення судом норм процесуального права, зокрема, п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати повністю рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2015 р. у справі № 909/1379/14, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовної заяви за безпідставністю позовних вимог або залишити позов без розгляду повністю через неподання позивачем без поважних причин витребуваних судом першої інстанції матеріалів, необхідних для вирішення спору. Апелянт наголошує, зокрема, що умовами договору № 84 від 27.01.2014р. визначено обовязок відповідача по оплаті наданих послуг лише після передачі йому позивачем оригіналів товаро-супровідних документів (товарно-транспортних накладних) і рахунків за надані послуги. Так як вказані документи позивач відповідачу не передав, обовязк по оплаті наданих послуг ще не наступив. Також скаржник вказує, що претензія, про яку позивач зазначає у позовній заяві, не надсилалась відповідачу, про що свідчить витяг результату пошуку рекомендованого поштового відправлення за № 710. Крім того, апелянт вважає, що подані від імені позивача докази на підтвердження позовних вимог, засвідчені з оригіналом згідно не можуть вважатися належними доказами у справі, оскільки засвідчені представником позивача без належних у нього на те повноважень.

Також скаржник зазначає, що стосовно відмови суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача в користь позивача нарахованих штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 процентів річних, то і в цій частині рішення нібито на користь відповідача слід визнати хибним, хоча є формально логічним та формально вірним, проте оскільки судом першої інстанції було порушено загальні принципи судочинства, то й таке рішення є також незаконним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що оскаржуване рішення відповідає обставинам справи та прийняте з дотриманням норм чинного законодавства, а тому таке слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що у звязку із здійсненням перевезення у відповідача виник обовязок оплатити надані послуги.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.11.15 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 № 04/06-2 від 06.04.2015 року прийнято до провадження.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач просив позов задоволити в частині стягнення з відповідача основної заборгованості.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судами встановлено, що 27.01.14 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (Замовник) укладено Договір на здійснення транспортного обслуговування вантажів (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого перевізник (позивач) зобов'язується за дорученням замовника (відповідача) прийняти для перевезення експортно-імпортні вантажі замовника і доставити їх в обумовлені пункти.

Відповідно до п. 2.1. договору організація перевезень вантажів замовника здійснюється відповідно до транспортного замовлення на підставі поданої ним в письмовій формі заявки (додатку до даного договору, що є його невідємною частиною) і скріпленої печатками замовника та перевізника, в якій передбачаються конкретні умови та відомості для належного виконання умов даного договору. Сторони визнають юридичну силу транспортного замовлення на перевезення, переданого шляхом факсимільного звязку.

Згідно п.2.2. договору перевізник надає послуги особисто, а у необхідних випадках може залучати до виконання своїх обовязків інших осіб без попереднього письмового погодження замовника, але залишається відповідальним перед замовником за виконання умов договору.

Згідно п.3.1.6 договору замовник зобовязаний здійснити своєчасну оплату робіт перевізника в порядку та згідно умов передбаченим договором та транспортним замовленням.

Згідно п.3.1.10 договору на вантаж, який надається на перевезення, Замовник своєчасно організовує і забезпечує оформлення товаротранспортних та інших супроводжувальних документів в залежності від виду вантажу.

Перевізник зобовязаний: протягом строку дії даного договору здійснювати перевезення вантажів, наданих змовником згідно умов, викладених в транспортному замовленні; надавати у погоджені строки під завантаження транспортні засоби в технічно справному стані, для перевезення вантажів замовника.

Оплата вартості Робіт перевізника, що виконується ним за даним договором, здійснюється впродовж 14 банківських днів з моменту надання замовнику оригіналів (завірених копій) товаро-супровідних документів і рахунку за транспортно-експедиційні послуги, шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок перевізника (п.4.1. договору). Вартість Робіт становить сума, погоджена сторонами при складанні заявки на перевезення вантажів.

Згідно п.9.2. договору договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що відповідач частково оплатив отримані транспортні послуги в розмірі 3800,0 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 571 від 03.10.14 року, № 572 від 13.10.14 року, № 574 від 15.10.14 року, № 600 від 17.11.14 року (Том 1, а.с. 30-33).

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставою даного позову позивачем зазначено невиконання відповідачем свого обовязку з оплати, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість. Предметом даного позову є стягнення основної заборгованості, пені, інфляційних збитків та 3 % річних. Позивачем не зазначено нормативної підстави позову, а зокрема, норм чинного законодавства, які, на його думку, порушені відповідачем.

Позивач звернулася з позовом до господарського суду 09.12.14 року.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» з огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Встановлено, що між сторонами укладено договір на здійснення транспортного обслуговування вантажів, який прямо не передбачений нормами цивільного законодавства.

Згідно ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 628 ЦПК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

У Договорі на здійснення транспортного обслуговування вантажів від 27.01.2014 року сторонами вжито терміни «перевізник», «перевезення», «роботи», «організація перевезення», «надання послуг», «транспортно-експедиційні послуги». Сторони іменуються Замовником та Виконавцем, Перевізником (позивач).

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Перевізник - фізична або юридична особа - суб'єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Згідно з ст.929 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів.

Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується за свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти роботу та оплатити виконану роботу.

З наявних у справі копій Заявок, а саме Заявки № 359 від 28.03.2014 року, Заявки № 362 від 28.03.2014 року, Заявки № 366 від 26.03.2014 року, Заявки № 365 від 26.03.2014 року, вбачається, що замовником на перечення вантажу виступає ФОП ОСОБА_5, а перевізником ФОП ОСОБА_2 Згідно Заявок Перевізник відповідає за подання автомобіля в технічно-справному стані.

Крім того, з наявних у справі копій товарно-транспортних накладних № 1314/29 від 26.03.2014р., № 1311/28 від 26.03.2014р. № 03148539 від 28.03.2014р. вбачається, що автомобільним перевізником зазначено ПП ОСОБА_5 (відповідач), а замовником ТОВ КарпатСмоли. Відтак, позивач у цій справі надавав експедиторські послуги (згідно заявок автомобілі для перевезення вантажу): ВВ 8735 АХ, причіп ВВ 5277ХТ; ВВ 9483 АМ, причіп ВВ 0718ХХ; ДАФ ВВ 8735 АХ, причіп ВВ 5277 ХТ мав подати саме позивач). Відтак, з цього вбачається надання позивачем також транспортно-експедиційних послуг. По товарно-транспортній накладній № 1 від 28.03.2014р. (а/м ДАФ ВВ 9483 АМ, причіп ВВ 0718ХХ) перевізником зазначено безпосередньо позивача, а замовником ТОВ EVCI PLASTIK, що свідчить про виконання договору в частині перевезення вантажу.

Сторони не заперечують, що саме ці товарно-транспортні накладні були складені на виконання договору від 27.01.2014р. та заявок (додатків до нього).

Відтак, з вищенаведеного вбачається, що правова природа Договору на здійснення транспортного обслуговування вантажів від 27.01.2014 року, незважаючи на визначення у ньому сторін лише в якості замовника та виконавця (перевізника), дає змогу кваліфікувати цей договір як змішаний договір з елементами договору перевезення, транспортного експедирування та надання послуг. Відтак, до відносин між сторонами застосовується чинне законодавство, яке регулює відносини стосовно вказаних договорів.

В оскаржуваному рішенні суду першої інстанції суд кваліфікував відносини між сторонами як відносини на підставі договору перевезення та транспортного експедирування.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що укладений між сторонами договір містить елементи різних договорів в сфері надання послуг.

До позовної заяви позивачем долучено акти здачі прийняття робіт (надання послуг) №28/03-1 від 28.03.14 на суму 7500 грн., №28/03-2 від 28.03.14 на суму 9400 грн., №27/03-2 від 27.03.14 на суму 20664 грн., №27/03-1 від 27.03.14 на суму 17822 грн., тобто загалом на суму 55 386,0 грн. (а.с.35,39,43,47), які підписані і скріплені печатками обох сторін, предметом яких є транспортні послуги, тобто виконавець здав, а замовник прийняв транспортні послуги за певною погодженою вартістю.

Крім того, у платіжних дорученнях відповідач під призначенням платежу зазначає «оплата за транспортні послуги», чим також підтверджує отримання ним транспортних послуг від позивача.

Транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов'язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом (Наказ Мінтранспорту № 363 від 14.10.1997р. «Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні»).

Отже, транспортні послуги це послуги, повязані не лише з перевезенням вантажу.

Відповідач у своїх запереченням визначальною підставою для скасування оскаржуваного рішення зазначає, те, що позивачем не було виконано п. 4.1. договору, зокрема, позивачем не було надано (надіслано) відповідачу оригіналів чи належно засвідчених копій товарно-транспортних накладних. Крім того, зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні копії товарно-транспортних накладних, а ті копії, які надані позивачем, не є належно засвідченими та не містять усіх необхідних реквізитів, зокрема, підписів водіїв та ін. разом з тим, відповідач не заперечує отримання від позивача у 2014 році рахунків фактур.

Разом з тим, слід зазначити, що сторонами, зокрема, відповідачем, не заперечується наявності товаро-транспортних накладних та самого факту здійснення перевезення та надання позивачем інших транспортних послуг за укладеним договором.

Наказом Мінтранспорту № 363 від 14.10.1997р. (зареєстровано у Міністерстві юстиції 20.02.1998р. за № 128/2568) затверджено Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила), якими (п. 11) визначено правила оформлення документів на перевезення.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля (п. 11.3. Правил).

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом) (п. 11.4. Правил).

У пунктах 11.5. - 11.6. Правил визначено, що після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Згідно Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25 лютого 2009 р. N 207, наявність товарно - транспортної накладної є обовязковим документом для водія при здійсненні перевезення.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Таким чином, товарно-транспортна накладна є документом на підтвердження перевезення вантажів, та для розрахунків за перевезення вантажу.

Закон України «Про бухгалтерський облік» визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Згідно зазначеного Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, згадані ОСОБА_4 здачі прийняття робіт (надання послуг) №28/03-1 від 28.03.14 на суму 7500 грн., №28/03-2 від 28.03.14 на суму 9400 грн., №27/03-2 від 27.03.14 на суму 20664 грн., №27/03-1 від 27.03.14 на суму 17822 грн., тобто загалом на суму 55 386,0 грн. (а.с.35,39,43,47), які підписані і скріплені печатками обох сторін, предметом яких є транспортні послуги, є документами як для бухгалтерського обліку, так і в сфері господарських відносин, а крім того, є належними доказами на підтвердження здійснення господарської операції з надання послуг між сторонами.

Відтак, апеляційний суд вважає, що вказані ОСОБА_4 здачі-прийняття робіт (послуг) є належними доказами здійснення між сторонами господарської операції з надання транспортних послуг.

Згідно ст. 903 якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В свою чергу, як вже зазначалося, в даному випадку у п.4.1 договору передбачено умови розрахунку за «Роботи». Проте з фактичних обставин справи та змісту договору та доказів у матеріалах справи вбачається надання позивачем послуг.

Враховуючи оплатний характер вказаних послуг, отримання відповідачем транспортних послуг на підставі ОСОБА_4, часткову оплату відповідача за транспортні послуги, відсутність заперечень відповідача стосовно надання позивачем транспортних послуг за договором, відповідач повинен виконати свій обовязок з оплати отриманих транспортних послуг в повному обсязі.

Слід також зазначити, що відповідач в акті звірки станом на 29.08.14 визнав заборгованість в сумі 55386 грн. (акт підписаний і скріплений печатками обох сторін - а.с.77), а в акті звірки станом на 24.02.15 в сумі 51586 грн. (підписаний і скріплений печаткою відповідача - а.с.81), однак визначає вказані суми як кредитове сальдо.

Акт звірки заборгованості є фіксуючим документом, не є первинним документом і не доводить факту будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг, тощо), він є лише відображенням руху коштів в бухгалтерському обліку підприємств та носить інформаційний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України між сторонами у справі виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Як вже зазначалось вище, позивач взяті на себе зобов'язання щодо надання послуг за договором виконав належним чином, про що свідчать підписані обома сторонами без заперечень та зауважень акти здачі-прийняття робіт (надання послуг). Загальна вартість наданих послуг за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно договору становить 55386 грн., за якими, у звязку з частковою оплатою, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 51586 грн.

Розмір заборгованості не заперечується відповідачем, його доводи стосуються моменту виникнення його зобов"язання по оплаті.

Апеляційний суд зазначає, що у звязку з виконанням позивачем свого зобовязання з надання транспортних послуг, у відповідача виникло зустрічне зобовязання щодо оплати отриманих послуг.

Відтак, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 51586 грн. основного боргу.

Щодо заперечень відповідача стосовно недоліків копій товаро-транспортних накладних, які містяться у справі, що в подальшому вплине на ведення бухгалтерського обліку сторін та спричинить непорозуміння з контролюючими податковими органами, то слід зазначити, що аргументи відповідача стосовно оподаткування вчинених господарських операцій виходять за межі розгляду даної справи. Крім того, доводи відповідача про виникнення недоліків у бухгалтерському та податковому обліку підприємств носять ймовірнісний характер, а відносини в сфері оподаткування відносяться до адміністративно-управлінських.

На думку Вищого адміністративного суду України (далі ВАСУ) реальність вчинюваної господарської операції це встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобовязань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності (Ухвала ВАСУ від 10.03.2015 р. у справі №2а-0370/1564/12).

У вказаному судовому акті ВАСУ зауважив, що формальні недоліки в первинних документах, а також недоліки, зумовлені дефектами правового статусу особи, що їх видала, повинні оцінюватися у сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції.

Крім того, існує «принцип належної податкової обачності». Даний принцип означає, що платник податку має проявити розумну обережність при виборі контрагента, що співвідноситься із принципом свободи договору в господарському праві.

Щодо стягнення 6286,54 грн - пені, 8723,93 грн. - інфляційних втрат, 1209,8 грн. - 3% річних слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачені нормою ст. 625 ЦК України нарахування не є штрафними санкціями.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що у випадку прострочення оплати рахунків перевізника, замовник виплачує перевізнику неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Так як в даному випадку позивачем не надано належних доказів вручення (направлення) відповідачу рахунків, відсутня можливість встановити момент виникнення прострочення зобовязання та період прострочення зобов"язання по оплаті, тому в стягненні 6286,54 грн. пені, 8723,93 грн. інфляційних втрат, 1209,8 грн. - 3% річних, то апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 процентів річних.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2015 р. у справі № 909/1379/14 - залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 № 04/06-2 від 06.04.2015 року без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 23.11.2015 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_1