ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015 Справа № 917/2046/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм", вул. Пироговського, буд. 19, корп. 6, м. Київ, 03118 (адреса для листування : вул. Срібнокільська, 22, оф. 172, м. Київ, 02095)

до Управління капітального будівництва Полтавської обласної державної адміністрації, вул. Зигіна, 1, м. Полтава, 36014

про стягнення 377 793,04 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: не зявилися;

від відповідача: не зявилися.

16.11.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм" про стягнення з Управління капітального будівництва Полтавської обласної державної адміністрації 377 793,04 грн. заборгованості, з яких : 336 098,43 грн. інфляційні втрати та 23 909,97 грн. 3% річних за період з 29.08.2014 р. по 27.02.2015 р., нараховані відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за несвоєчасну сплату відповідачем основної заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 02.11.2012 р. Договору №02-131 та присуджена до стягнення згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 21.10.2014 р. у справі № 917/1966/14, а також 16 482,90 грн. інфляційні втрати та 1 301,73 грн. 3% річних за період з 29.08.2014 р. по 27.02.2015 р., нараховані відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за несвоєчасну сплату відповідачем пені, що виникла з тих же підстав та присуджена до стягнення за вищезазначеним рішенням суду.

Сторони представництво у судове засідання не забезпечили, їх явка в судове засідання судом обов'язковою не визнавалась. Відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час і місце проведення судових засідань, про що свідчать матеріали справи.

Позивач надіслав суду заяву № б/н від 27.10.2015 р. (вх. № 15926 від 02.11.2015 р.), згідно якої повідомляє суд, що на задоволенні позовних вимог наполягає за мотивами позовної заяви, а також прохає суд розглянути справу за відсутності представника позивача.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору та приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи та розглядає справу відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд,

встановив :

02.11.2012 р. між Управлінням капітального будівництва Полтавської обласної державної адміністрації в особі виконуючого обов'язки начальника управління ОСОБА_1 (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм" в особі директора ОСОБА_2 (Постачальник) укладено Договір № 02-131 про закупівлю за державні кошти на поставку товару : "Устаткування медичне, хірургічне та ортопедичне для об'єкта : "Протитуберкульозний диспансер на 350 ліжок по вул. Шилівській, 51а, у м. Полтаві (третя черга будівництва): 4 лот - 28 одиниць" (а.с. 12-15, далі Договір).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- постачальник зобов'язується у 2012 році передати (поставити) у встановлений строк у власність покупця товар в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у технічній специфікації, що є невід'ємною частиною договору, технічна специфікація повинна містити найменування товару, одиницю виміру, загальну кількість товару, ціну; а покупець зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його (п.1.1 Договору);

- найменування товару : код 33.10.1 "Устаткування медичне, хірургічне та ортопедичне для об'єкта: "Протитуберкульозний диспансер на 350 ліжок по вул. Шилівській, 51а, у м. Полтаві (третя черга будівництва) : 4 лот - 28 одиниць" - технічна специфікація, що відображена в додатку №1 містить обладнання, що не монтується і не оподатковується ПДВ. Кількість товарів: 28 одиниць (п. 1.2 Договору);

- ціна цього договору становить - 1 598 377,00 грн., без ПДВ (п. 3.1 Договору);

- розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред'явлення постачальником рахунку на оплату (п. 4.1 Договору);

- строк поставки товарів - 60 календарних днів з моменту підписання договору, але не пізніше 31.12.2012 р. (п. 5.1 Договору).

До Договору між сторонами було укладено додатки, а саме :

- Додаток № 1 "Технічна специфікація № 1 обладнання, що не монтується без ПДВ" (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 16);

- Додаток № 2 "Конкретизація умов Договору № 02-131 від 02.11.2012 р." (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 17-19);

На виконання умов Договору, позивачем було пред'явлено відповідачу рахунок-фактуру № АФ-0000412 на суму 1 598 377,00 грн..

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань з поставки товару покупцю та факт отримання останнім вищезазначеного товару на загальну суму 1 598 377,00 грн. підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткової накладної № АФ - 0000610 від 26.12.2012 р. та довіреності № 95 від 26.12.2012 р. на отримання представником покупця ОСОБА_3 товарно-матеріальних цінностей за вказаною видатковою накладною (а.с. 20-21). Зазначена накладна та довіреність підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору щодо оплати отриманого ним товару позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла на підставі укладеного між сторонами Договору № 02-131 від 02.11.2012 р. у розмірі 1 991 709,12 грн., з яких : 1 598 377,00 грн. - основний борг, 195 001,99 грн. - інфляційні нарахування, 80 137,81 грн. - 3 % річних, 118 192,32 грн. - пеня.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.10.2014 р. у справі № 917/1966/14 задоволено у повному обсязі позов ТОВ "АльянсФарм" та стягнуто на його користь з Управління капітального будівництва Полтавської обласної державної адміністрації 1 991 709,12 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 02.11.2012 р. Договору № 02-131 та 39 834,18 грн. витрат по сплаті судового збору.

Оскільки рішення Господарського суду Полтавської області у даній справі в установленому законом порядку відповідно до ст. 85 ГПК України 03.11.2014 р. набрало законної сили, на виконання вищезазначеного рішення 03.11.2014 р. Господарським судом Полтавської області було видано наказ (а.с. 54).

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти встановлені рішенням господарського суду не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Суд приймає як преюдиційні встановлені вищезазначеним судовим рішенням факти щодо дати виникнення у відповідача зобов'язань з оплати отриманого ним товару, а також розміру та строків прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань.

За даними позивача відповідач у повному обсязі виконав рішення суду лише 04.03.2015 р., а саме :

- 27.02.2015 р. на рахунок позивача відповідачем було проведено перерахування грошових коштів у загальному розмірі 1 937 636,00 грн. (в т.ч. : 1 598 377,00 грн. з оплати заборгованості за отриманий відповідачем товар та 339 259,00 грн. в оплату інфляційних нарахувань, 3 % річних, пені та витрат по сплаті судового збору);

- 04.03.2015 р. на рахунок позивача відповідачем було проведено перерахування грошових коштів у загальному розмірі 93 907,30 грн. (в т.ч. : 1 598 377,00 грн. з оплати заборгованості за отриманий відповідачем товар та 339 259,00 грн. в оплату інфляційних нарахувань, 3 % річних, пені та витрат по сплаті судового збору).

В зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 377 793,04 грн. заборгованості, з яких : 336 098,43 грн. інфляційні втрати та 23 909,97 грн. 3% річних за період з 29.08.2014 р. по 27.02.2015 р., нараховані відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за несвоєчасну сплату відповідачем основної заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 02.11.2012 р. Договору № 02-131 та присуджена до стягнення згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 21.10.2014 р. у справі № 917/1966/14, а також 16 482,90 грн. інфляційні втрати та 1 301,73 грн. 3% річних за період з 29.08.2014 р. по 27.02.2015 р., нараховані відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за несвоєчасну сплату відповідачем пені, що виникла з тих же підстав та присуджена до стягнення за вищезазначеним рішенням суду.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, судом відповідно до положень ст. 11128 ГПК України враховано правову позицію, викладену у постановах Верховного суду України від 20.12.2010 р. № 10/25, від 04.07.2011 р. № 13/210/10, від 12.09.2011 р. № 6/433-42/183, від 14.11.2011 р. № 12/207, від 23.01.2012р. № 37/64, про те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача, щодо стягнення з відповідача 336 098,43 грн. інфляційних втрат та 23 909,97 грн. 3% річних за період з 29.08.2014 р. по 27.02.2015 р., нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за несвоєчасну сплату відповідачем основної заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 02.11.2012 р. Договору № 02-131 та присуджена до стягнення згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 21.10.2014 р. у справі № 917/1966/14 (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3" та "ІПС" Законодавство").

В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 16 482,90 грн. інфляційних втрат та 1 301,73 грн. 3% річних за період з 29.08.2014 р. по 27.02.2015 р., нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за несвоєчасну сплату відповідачем пені, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 02.11.2012 р. Договору № 02-131 та присуджена до стягнення згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 21.10.2014 р. у справі № 917/1966/14, суд приходить до висновку, що останні задоволенню не підлягають за наступного мотивування.

Грошовим зобов'язанням, за змістом статей 509, 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України. (п. 1.1 та п. 1.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Отже, оскільки стягнута за рішенням суду пеня не є грошовим зобов'язанням в розумінні статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, суд приходить до висновку, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму пені, стягнуту за судовим рішенням у справі № 917/1966/14, суперечить вимогам чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10.09.2015 р. у справі № 911/5353/14.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування наведеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 336 098,43 грн. інфляційних втрат та 23 909,97 грн. 3% річних за період з 29.08.2014 р. по 27.02.2015 р. підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому в цій частині підлягають задоволенню. В частині стягнення з відповідача 16 482,90 грн. інфляційних втрат та 1 301,73 грн. 3% річних позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України понесені позивачем при пред'явленні даного позову судові витрати з оплати судового збору покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 35, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління капітального будівництва Полтавської обласної державної адміністрації (36014, м. Полтава, вул. Зигіна, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 04013991) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм" (юридична адреса : вул. Пироговського, 19, корп. 6, м. Київ, 03118, фактична адреса : вул. Козацька, 116, м. Київ, 03118, адреса для листування: вул. Срібнокільська, 22, оф. 172, м. Київ, 02095, ідентифікаційний код юридичної особи 31807524) - 321 273,78 грн. інфляційних втрат та 23 909,97 грн. 3% річних та 7 808,99 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 16 482,90 грн. інфляційних втрат та 1 301,73 грн. 3% річних у позові відмовити.

Повне рішення складено 23.11.2015 р.

Суддя О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.