ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.11.2015 Справа № 905/2464/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Рильцовій Є.Ю., розглянув матеріали

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ-ІМПЕКС, м. Дніпропетровськ

до відповідача: Публічне акціонерне товариство Енергомашспецсталь, м. Краматорськ, Донецька область

про стягнення 3% річних в розмірі 57785,90грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 547484,09грн.

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю від 30.03.2015р.);

від відповідача: не зявився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засідання 18.11.2015р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення, після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив повний текст рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ-ІМПЕКС» м. Дніпропетровськ звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ, Донецька область про стягнення 3% річних 57785,90грн., інфляційних нарахувань у розмірі 547484,09грн.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки №15/1377 від 29.09.2011р., внаслідок чого виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляції.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 509, 526, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 25, 48, 49, 54-57 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав: розрахунок позовних вимог, складений станом на 30.06.2015р.; рішення господарського суду Донецької області від 08.05.2014р.; видаткові накладні: №РН-0000046 від 05.07.2012р., №РН-0000056 від 24.07.2012р., №РН-0000061 від 03.08.2012р., №РН-0000062 від 07.08.2012р., №РН-0000071 від 12.09.2012р., №РН-0000072 від 25.09.2012р., №РН-0000078 від 23.10.2012р., №РН-0000080 від 01.11.2012р., №РН-0000082 від 13.11.2012р., №РН-0000086 від 23.11.2012р., №РН-0000087 від 03.12.2012р., РН-0000088 від 04.12.2012р., №РН-0000092 від 18.12.2012р., №РН-0000093 від 26.12.2012р.; специфікації: №18 від 02.07.2012р., №20 від 10.07.2012р., №23 від 01.08.2012р., №16 від 20.06.2012р., №24 від 31.08.2012р., №25 від 21.09.2012р., №27 від 17.10.2012р., №28 від 06.11.2012р., №30 від 19.11.2012р., №33 від 10.12.2012р.; листи №15/852 від 01.11.2012р., №15/852 від 23.11.2012р., №15/699 від 28.11.2012р.; претензію №137/06 від 06.06.2013р. та докази її направлення; банківську виписку за 20.02.2015р.; відомості з Міністерства юстиції України про статус та місцезнаходження позивача та відповідача; наказ №48/02-2008 від 06.02.2008р.

Під час розгляду справи позивачем були надані додаткові документи для долучення до матеріалів справи: довідка №201/10 від 12.10.2015р. про відсутність в провадженні господарських судів або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, спору між тими ж сторонами, про той же предмет, з тих же підстав; акт взаємних розрахунків, складений станом на 12.10.2015р. та докази його направлення відповідачу; банківська виписка по рахунку 6712; довіреність від 30.03.2015р.; пояснення б/н б/д з додатками; заява про відшкодування судових витрат б/н б/д з додатками; пояснення б/н б/д , зокрема, щодо періодів прострочення зобовязання, з додатками; договір поставки №15/1377 від 29.11.2011р.

Відповідач 16.10.2015р. через канцелярію суду надав клопотання №17/1489 від 02.11.2015р., в якому посилаючись на проведення антитерористичної операції, економічну кризу просив суд зменшити 3% річних та розмір інфляційних нарахувань.

Представник позивача у судове засідання 18.11.2015р. зявився, підтримав свою позицію.

Представник відповідача у судове засідання 18.11.2015р. не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом своєчасного надсилання ухвал суду на адресу відповідача.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Донецької області розглядалась справа №905/6348/13 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ-ІМПЕКС, м. Дніпропетровськ до Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м. Краматорськ, Донецька область про стягнення заборгованості у сумі 751821,51грн. за договором поставки №15/1377 від 29.09.2011р., за результатами розгляду якої було прийнято рішення від 08.05.2014р., яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ-ІМПЕКС, м. Дніпропетровськ до Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м. Краматорськ, Донецька область про стягнення заборгованості у сумі 751821,51грн. задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м. Краматорськ, Донецька область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ-ІМПЕКС, м. Дніпропетровськ заборгованість за договором поставки №15/1377 від 29.09.2011р. у розмірі 749020,30грн., судовий збір в сумі 14980,41грн.

Відповідно ч.3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вже було встановлено судом, 29.09.2011р. між Публічним акціонерним товариством Енергомашспецсталь, м. Краматорськ, Донецька область (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ-ІМПЕКС, м. Дніпропетровськ (постачальник) було укладено договір поставки №15/1377 (далі договір), п.1.2. якого постачальник зобовязався передати у встановлений строк продукцію (товар) а власність покупця, а покупець у відповідності з умовами даного договору прийняти цю продукцію (товар) та оплатити її.

Найменування, номенклатура (асортимент), кількість, якісні та інші характеристики продукції, її ціна, строки та умови поставки визначаються в специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору (п. 1.3. договору).

На виконання умов договору поставки №15/1377 від 29.09.2011р. позивачем було здійснено поставку на суму 827136,60грн., що підтверджується видатковими накладними: №РН-0000046 від 05.07.2012р., №РН-0000056 від 24.07.2012р., №РН-0000061 від 03.08.2012р., №РН-0000062 від 07.08.2012р., №РН-0000071 від 12.09.2012р., №РН-0000072 від 25.09.2012р., №РН-0000078 від 23.10.2012р., №РН-0000080 від 01.11.2012р., №РН-0000082 від 13.11.2012р., №РН-0000086 від 23.11.2012р., №РН-0000087 від 03.12.2012р., РН-0000088 від 04.12.2012р., №РН-0000092 від 18.12.2012р., №РН-0000093 від 26.12.2012р.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків з оплати товару, а саме порушення строків його оплати, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до сплати 3% річних та інфляційних нарахувань за порушення строків виконання грошових зобов'язань за договором поставки №15/1377 від 29.09.2011р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було встановлено судом, сторони визначили порядок оплати, за яким покупець зобов'язаний оплатити поставлений товар в строк, який визначений в специфікаціях до договору поставки №15/1377 від 29.09.2011р., а саме: за видатковою накладною №РН-0000046 від 05.07.2012р. (специфікація №18 від 02.07.2012р.) протягом 5 календарних днів по факту поставки; за видатковою накладною №РН-0000056 від 24.07.2012р. (специфікація №20 від 10.07.2012р.) протягом 20 днів календарних днів з моменту поставки; за видатковою накладною №РН-0000061 від 03.08.2012р. (специфікація №23 від 01.08.2012р.) протягом 30 календарних днів по факту поставки; за видатковою накладною №РН-0000062 від 07.08.2012р. (специфікація №16 від 20.06.2012р.) протягом 10 банківських днів з моменту поставки; за видатковою накладною №РН-0000071 від 12.09.2012р. (специфікація №24 від 31.08.2012р.) протягом 10 календарних днів по факту поставки; за видатковою накладною №РН-0000072 від 25.09.2012р. (специфікація №25 від 21.09.2012р.) - протягом 10 календарних днів по факту поставки; за видатковою накладною №РН-0000078 від 23.10.2012р. (специфікація №27 від 17.10.2012р.) - протягом 10 календарних днів по факту поставки; за видатковою накладною №РН-0000082 від 13.11.2012р. (специфікація №28 від 06.11.2012р.) протягом 30 календарних днів по факту поставки; за видатковою накладною №РН-0000092 від 18.12.2012р. (специфікація №30 від 19.11.2012р.) - протягом 30 днів по факту поставки; за видатковою накладною №РН-0000093 від 26.12.2012р. (специфікація №33 від 10.12.2012р.) - протягом 30 календарних днів по факту поставки. За видатковою накладною №РН-0000080 від 01.11.2012р. товар було поставлено на підставі заявки про відвантаження №15/852 від 01.11.2012р., в якій відповідач гарантував оформити специфікацію №29 від 31.10.2012р. та провести оплату до 25.11.2012р. За видатковою накладною №РН-0000086 від 23.11.2012р. товар було поставлено на підставі заявки про відвантаження №15/852 від 01.11.2012р., в якій відповідач гарантував оформити специфікацію №31 від 23.11.2012р. та провести оплату до 25.12.2012р. За видатковими накладними: №РН-0000087 від 03.12.2012р., РН-0000088 від 04.12.2012р. товар було поставлено на підставі заявки про відвантаження №15/699 від 28.11.2012р., в якій відповідач гарантував оформити специфікацію №32 від 29.09.2011р., строк оплати за вказаними накладними в заявці залишився невизначеним.

Отже позивач здобув право вимоги за видатковими накладними: №РН-0000046 від 05.07.2012р. 11.07.2012р., №РН-0000056 від 24.07.2012р. 14.08.2012р., №РН-0000061 від 03.08.2012р. 04.09.2012р., №РН-0000062 від 07.08.2012р. 22.08.2012р., №РН-0000071 від 12.09.2012р. 25.09.2012р., №РН-0000072 від 25.09.2012р. 06.08.2012р., №РН-0000078 від 23.10.2012р. 03.11.2012р., №РН-0000080 від 01.11.2012р. 25.11.2012р., №РН-0000082 від 13.11.2012р. 14.12.2012р., №РН-0000086 від 23.11.2012р. 25.12.2012р., №РН-0000092 від 18.12.2012р. 18.01.2013р., №РН-0000093 від 26.12.2012р.- 26.01.2013р.

Враховуючи приписи ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, а також позицію Верховного суду України, викладену в інформаційному листі №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. (з посиланням на позицію Вищого господарського суду України від 28.02.3012р. у справі №5002-8/481-2011), позивач здобув право вимоги за видатковими накладними №РН-0000087 від 03.12.2012р., РН-0000088 від 04.12.2012р. 05.12.2012р. та 06.12.2012р. відповідно, проте позивач вважає, що право вимоги виникло після спливу семиденного строку з дня направлення вимоги №137/06 від 06.06.2013р. 17.06.2013р., відповідно ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відповідач 20.02.2015р. на виконання рішення господарського суду Донецької області від 08.05.2014р. здійснив в добровільному порядку оплату в сумі 130000,00грн., що підтверджується банківською випискою, з якої в першу чергу були відшкодовані витрати по оплаті судового збору у розмірі 14980,41грн., решта суми в розмірі 115019,59грн. була віднесена в рахунок часткового погашення заборгованості за видатковою накладною №РН-0000046 від 05.07.2012р.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від належного виконання обов'язку із здійснення платежу за отриманий товар відповідно до умов договору поставки №15/1377 від 29.09.2011р. у встановлений в специфікаціях термін.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 216- 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційний нарахувань за допомогою інформаційно-правової системи «Ліга:Закон» в межах заявлених позивачем поріодів, правові підстави, порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме 3% річних в розмірі 57737,91грн., інфляційні нарахування в розмірі 511851,57грн.

Часткове задоволення позовних вимог обумовлено тим, що позивачем невірно визначена початкова дата періоду нарахування 3% річних за видатковими накладними №РН-0000046 від 05.07.2012р., №РН-0000056 від 24.07.2012р., №РН-0000061 від 03.08.2012р., №РН-0000062 від 07.08.2012р., №РН-0000071 від 12.09.2012р., №РН-0000078 від 23.10.2012р., №РН-0000082 від 13.11.2012р., №РН-0000092 від 18.12.2012р., №РН-0000093 від 26.12.2012р., оскільки перебіг строку починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. Крім того, за приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Суд також зазначає, що визначення позивачем кінцевої дати періоду нарахування 3% річних за видатковою накладною №РН-0000046 від 05.07.2012р. на суму 156043,98грн. 20.02.2015р. є помилковим, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних.

Разом з тим, суд зазначає, що клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляції є неправомірним, враховуючи відсутність у суду права на зменшення такого виду санкцій.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача понесені судові витрати, які складаються з: судового збору в розмірі 9079,05грн., оплати вартості послуг адвоката у розмірі 30000,00грн. На підтвердження судових витрат позивач надав: договір №21/15 від 01.06.2015р. про надання правової допомоги з додатками; рахунок №21-09/15 від 21.09.2015р.; платіжне доручення №369 від 28.09.2015р. на суму 27500,00грн.; акт виконаних робіт від 04.11.2015р. за договором про надання правової допомоги №21/15 від 01.06.2015р.; платіжне доручення №392 від 26.10.2015р. на суму 2500,00грн.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №0954; довідку від 16.11.2015р. про перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах за Адвокатським бюро «ОСОБА_2П.».

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов`язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Про адвокатуру.

Відповідно до п.6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Вимоги до особи, яка вправі займатися адвокатською діяльністю наведені у Законі України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, статтею 6 якого визначено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Принцип розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати - обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоритична підготовка, тощо.

Згідно роз'яснення ВГСУ від 04.03.1998р. № 02-5/78 відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-то угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 має право на зайняття адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №0954.

01.06.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ-ІМПЕКС, м. Дніпропетровськ (Клієнт) та Адвокатським бюро ОСОБА_2П. (Бюро) укладено договір №21/15 про надання правової допомоги, згідно п.п.1.1., 1.2. якого, Клієнт доручає, а Бюро зобовязується надати Клієнту правову допомогу згідно з додатком №1, а клієнт зобовязується на умовах, визначених договором, прийняти від Бюро правову допомогу, оплатити її та відшкодувати понесені Бюро витрати.

Згідно п.5.1. договору, оплата правової допомоги Бюро, яка надається Клієнту, визначається за письмовою домовленістю сторін. В додатку №1 до договору сторони узгодили вартість послуг Бюро за надання правової допомоги у сумі 30000,00грн., яка була перерахована позивачем на рахунок Бюро, що підтверджується платіжними дорученнями: №369 від 28.09.2015р. на суму 27500,00грн., №392 від 26.10.2015р. на суму 2500,00грн.

Таким чином, враховуючи, вищенаведені факти, суд згідно з приписами статті 44 ГПК України вважає витрати на оплату послуг адвокату на підставі договору №21/15 від 01.06.2015р. в сумі 30000,00грн. судовими.

Судові витрати (судовий збір, витрати на оплату послуг адвоката) у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 202, 253, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 67, 173-175, 193, 216-218, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ-ІМПЕКС, м. Дніпропетровськ до Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м. Краматорськ, Донецька область про стягнення 3% річних в розмірі 57785,90грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 547484,09грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь (84306, Донецька область, м. Краматорськ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ-ІМПЕКС (49051, АДРЕСА_1, ) 3% річних в розмірі 57737,91грн., інфляційні нарахування в розмірі 511851,57грн. а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 8543,84грн., витрат на правову допомогу в розмірі 28231,51грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 47,99грн., інфляційних нарахувань в розмірі 35632,52грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 18.11.2015р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.11.2015р.

Суддя Я.О. Левшина

Вх: 13646/15

надруковано 2 прим.:

1 - ГСДО,

1- позивачу,

1-відповідачу.