ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 листопада 2015 р. Справа № 918/994/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В.

до відповідача Фізична особа-підприємець ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Національний банк України

про звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 332 338 грн. 47 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: представник Плютинський С.В.

від відповідача: представник не з"явився

від третьої особи: не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. (надалі Позивач або Банк) звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі Відповідач або Підприємець або Позичальник) в якому (з врахуванням заяв про уточнення розрахунків заборгованості) просить в рахунок погашення заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, і.д.н. НОМЕР_1) за кредитним договором № 37СМБ від 27 грудня 2007 р. в розмірі 332 338,47 (триста тридцять дві тисячі триста тридцять вісім) гривень 47 коп. та складається з:

Суми заборгованості за простроченим кредитом - 148 271,65 грн.;

Пені за несвоєчасну сплату кредиту - 3 213,01 грн.;

Суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 256,80 грн.;

Суми заборгованості за простроченими процентами - 139 930,83 грн.;

Пені за несвоєчасну сплату процентів - 5 181,93 грн.;

Суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів - 338,06 грн.;

Суми заборгованості за простроченими комісіями - 33 797,99 грн.;

Пені за несвоєчасну сплату комісій - 1 152,21 грн.;

Штраф - 196,00 грн..

звернути стягнення за іпотечним договором № 37/Zemбмп-07 від 27.12.2007 року, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Рівненської області Гордійчуком В.І. за реєстровим №5535, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, 01133, м.Київ, вул.Щорса, 36-Б) права власності на предмет іпотеки, а саме: майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, яка має наступні характеристики:

- поштова адреса: АДРЕСА_2;

- будівельна адреса: АДРЕСА_2;

- тип будинку: Житловий будинок з вбудованими приміщеннями, кількість поверхів - 5,

- нежитлове вбудоване приміщення першого поверху (магазин) № 76, площа об'єкту - 62,9 (шістдесят дві цілих та дев'ять сотих) м.кв., Будівельний номер 7 «Б» (сім «Б»), Поверх - 1 (перший), та визнати за Банком право власності на майнові права на вищезазначену нерухомість, будівництво якої не завершено.

Свої вимоги Банк мотивує тим, що на підставі кредитного договору № 37СМБ від 27 грудня 2007 року він надав Відповідачці кредитні кошти у формі кредиту для інвестування будівництва нерухомого майна в сумі 196 000,00 (сто дев'яносто шість тисяч) грн. 00 коп., з кінцевим строком погашення до 26 грудня 2014 року включно, однак остання не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором, не в повній мірі сплатила відсотки за користування кредитними коштами та не повернула кредитні кошти у встановлений строк.

Відповідач відзиву на позов суду не надав, явку представника в судове засідання не забезпечив.

До господарського суду повернулися ухвали суду про прийняття заяви до розгляду та порушення провадження у справі, про призначення до розгляду справи, які направлялась на адресу відповідача, вказану в позовній заяві - АДРЕСА_1, з відміткою поштового відділення "тимчасово не проживає".

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження Відповідача є АДРЕСА_1.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Крім того частиною першою статті 64 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином суд вважає, що відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача надала суду письмові пояснення по справі в яких зазначає, що вимоги Позивача підтримує та вважає їх законними та обгрунтованими.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представника позивача, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

27 грудня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», (надалі за текстом «Первинний кредитор») та Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_3 (надалі за текстом «Первинний позичальник») укладено кредитний договір №37СМБ зі змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами до кредитного договору, які є невід'ємними частинами кредитного договору (надалі за текстом «Кредитний договір») за умовами якого Первинний кредитор надав Первинному позичальнику кредитні кошти у формі кредиту для інвестування будівництва нерухомого майна в сумі 196 000,00 (сто дев'яносто шість тисяч) грн. 00 коп., з кінцевим строком погашення до 26 грудня 2014 року включно.

Свої зобов'язання за Кредитним договором Первинний кредитор виконав належним чином та надав Позичальнику кошти визначені умовами Кредитного договору, що підтверджується меморіальним ордером та виписками по рахункам позичальника, які в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними бухгалтерськими документами та належним доказом здійснення господарсько-фінансової операції.

Факт надання кредитних коштів Відповідачу в сумі 196 000,00 (сто дев'яносто шість тисяч) грн. 00 коп. також підтверджується рішенням господарського суду Рівненської області від 10 травня 2011 р. та постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27 липня 2011 р. у справі №5019/532/11 за позовом ПАТ "Дельта Банк" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, а відтак, на підставі статті 35 Господарського процесуального кодексу України, не потребує повторного доказування.

30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Національним банком України укладено Договір про передачу активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанком на користь Дельта Банку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим №2258, який діє зі змінами та доповненнями (надалі за текстом - Договір про передачу активів).

Таким чином, керуючись Договором про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ТзОВ "Укрпромбанк" на користь ПАТ "Дельта Банк", ПАТ "Дельта Банк" набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та, відповідно, всіх процесуальних прав та обов'язків Позивача щодо стягнення заборгованості з Відповідача.

На підставі п.4.1 Кредитного договору повернення кредиту Позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається Позичальником у відповідності до Графіка повернення заборгованості (додаток №1 до Договору), а у випадку, якщо такий не був укладений - не пізніше кінцевої дати повернення кредиту, передбаченої п.1.1 договору.

Згідно п. 4.4 Кредитного договору, сплата процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно, не пізніше 28 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі на рахунок відкритий в Банку.

Відповідно до п. 6.1.1, п.6.1.2. Кредитного договору Позичальник зобов'язаний використати кредит за цільовим призначенням, своєчасно повернути його відповідно до умов цього Договору та своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом та комісії в порядку, передбаченому даним Договором.

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Крім того, згідно ч.ч.1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Як зазначалось, відповідач у строки визначені Кредитним договором не виконав зобов'язання щодо сплати кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами.

Пунктом 9.2 Кредитного договору передбачено, що у разі порушення Позичальником строків (термінів) платежів, що встановлені Кредитним договором, Банк має право зупинити подальше кредитування Позичальника та/або вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати процентів, комісій та штрафних санкцій, що передбачені договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов Кредитного договору.

Згідно із п. 5.2.6. Кредитного договору у разі настання випадків, передбачених п. 9.2. договору, Банк має право достроково стягнути (в тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно) всю заборгованість за цим договором (кредит, проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі).

Також у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, комісій за користування ним Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення (п. 8.1. Договору кредиту).

Відповідно до п.п 1.1. Додаткового договору № 1 до Кредитного договору від 04.08.2008 року щоденна комісія за управління кредитною лінією складає 0,011 % від фактичної суми заборгованості за Кредитом у гривнях, без ПДВ, нарахування якої здійснюється щомісячно в строк з 28 числа минулого місяця по 27 число поточного місяця включно та у день остаточного повернення Кредиту.

Згідно з Кредитним договором сплата відповідачем комісії за управління кредитною лінією здійснюється щомісячно в строк з 28-го числа по останній робочий день поточного місяця (п. 4.4. договору).

Таким чином, неналежне виконання Відповідачем взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на час розгляду справи становить 332 338,47 (триста тридцять дві тисячі триста тридцять вісім) гривень 47 коп. та складається з:

Суми заборгованості за простроченим кредитом - 148 271,65 грн.;

Пені за несвоєчасну сплату кредиту - 3 213,01 грн.;

Суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 256,80 грн.;

Суми заборгованості за простроченими процентами - 139 930,83 грн.;

Пені за несвоєчасну сплату процентів - 5 181,93 грн.;

Суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів - 338,06 грн.;

Суми заборгованості за простроченими комісіями - 33 797,99 грн.;

Пені за несвоєчасну сплату комісій - 1 152,21 грн.;

Штраф - 196,00 грн..

Пеня нарахована позичальнику на підставі п. 8.1. Кредитного договору відповідно до якого у випадку прострочення Позичальником строків сплати процентів, комісій, а також простроченні строків повернення Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Штрафи нараховані позичальнику на підставі п. 8.3. Кредитного договору відповідно до якого у випадку невиконання Позичальником вимог п. 6.1.5. цього Договору, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 0,1% від суми Кредиту.

Розділом 4. Кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язаний протягом строку використання кредиту сплачувати проценти та комісії за їх використання в порядку визначеному кредитним договором.

Відповідач постійно порушував строки погашення заборгованості за нарахованими комісіями та процентами, чим порушив умови кредитного договору щодо сплати процентів та комісій, за що Позичальнику були нараховані штрафні санкції у вигляді.

Нарахування пені та штрафних санкцій цілком відповідає приписам ст.ст 230-232 Господарського кодексу України. Штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено загальні умови виконання господарських договорів. Відповідно до норм зазначеної статті суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, у разі якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частин 1-3 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між ТОВ «Український промисловий банк», як Іпотекодержателем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, як Іпотекодавцем укладено Договір Іпотеки №37/Zсмбмп-07 від 27.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Рівненської області Гордійчуком В.І. за реєстровим №5535 (надалі за текстом «Договір Іпотеки») за умовами якого Іпотекодавець в забезпечення виконання зобов"язань за Кредитним договором № 37СМБ від 27 грудня 2007 року передав в іпотеку майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, яка має наступні характеристики:

- поштова адреса: АДРЕСА_2;

- будівельна адреса: АДРЕСА_2;

- тип будинку: Житловий будинок з вбудованими приміщеннями, кількість поверхів - 5,

- нежитлове вбудоване приміщення першого поверху (магазин) № 76, площа об'єкту - 62,9 (шістдесят дві цілих та дев'ять сотих) м.кв., Будівельний номер 7 «Б» (сім «Б»), Поверх - 1 (перший), та визнати за Банком право власності на майнові права на вищезазначену нерухомість, будівництво якої не завершено.

Відповідно до п. 4.1 Договору іпотеки Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати Предмет іпотеки у наступних випадках:

- якщо у момент настання строку виконання Основного зобов'язання за Кредитними договорами воно не буде виконано належним чином, а саме, при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені Кредитним договором строки;

- якщо у 3-денний строк після загибелі, пошкодження чи втрати Предмета іпотеки Іпотекодавець не здійснить його заміну у відповідності до п.3.1.7 цього Договору;

- порушення Іпотекодавцем обов'язків за цим та/або Кредитними договорами та невиконання вимоги Іпотекодержателя про дострокове виконання Основного зобов'язання;

- якщо інша, ніж Іпотекодержатель, особа набула право стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до п.4.4 Договору іпотеки у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на Предмет іпотеки, передбачених п. 4.1 цього Договору, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за Основним зобов'язанням одним з наступних способів:

4.4.1. Шляхом прийняття Іпотекодержателем Предмета іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобов'язання відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодавець набуває Предмет іпотеки - нерухомість за цим Договором у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки Предмету іпотеки - нерухомості суб'єктом оціночної діяльності, обраним Іпотекодержателем після виконання всіх дій, передбачених ст. 37 Закону України „Про іпотеку". Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя , який передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки - нерухомість в рахунок виконання Основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки - нерухомість.

4.4.2. Шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити Іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані права чи вимоги на Предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Ціна продажу Предмета іпотеки встановлюється за згодою між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем або на підставі незалежної експертної оцінки Предмета іпотеки суб'єктом оціночній діяльності. Договір купівлі-продажу Предмета іпотеки, укладений відповідно до цього Договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на Предмет іпотеки.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення іпотекодавцем зобов'язань, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань боржником, а в разі невиконання вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки, наприклад - за рішенням суду.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законноїсили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Конституційний суд України в рішенні від 09.07.2002 року по справі № 15-рп/2002 зазначив наступне: Так, відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

З урахуванням викладеного положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.4.4 Договору іпотеки у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на Предмет іпотеки, передбачених п. 4.1 цього Договору, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за Основним зобов'язанням, зокрема, шляхом прийняття Предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, з огляду на вищенаведене, вимоги Позивача грунтуються на договорі та законі, є правомірними, і, відповідно, підлягають задоволенню.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на Відповідача.

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. В рахунок погашення заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, і.д.н. НОМЕР_1) за кредитним договором № 37/СМБ від 27 грудня 2007 р. в розмірі 332 338,47 (триста тридцять дві тисячі триста тридцять вісім) гривень 47 коп. яка складається з:

Суми заборгованості за простроченим кредитом - 148 271,65 грн.;

Пені за несвоєчасну сплату кредиту - 3 213,01 грн.;

Суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 256,80 грн.;

Суми заборгованості за простроченими процентами - 139 930,83 грн.;

Пені за несвоєчасну сплату процентів - 5 181,93 грн.;

Суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів - 338,06 грн.;

Суми заборгованості за простроченими комісіями - 33 797,99 грн.;

Пені за несвоєчасну сплату комісій - 1 152,21 грн.;

Штраф - 196,00 грн..

звернути стягнення за іпотечним договором № 37/Zemбмп-07 від 27.12.2007 року, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Рівненської області Гордійчук В.І. за реєстровим №5535, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, 01133, м.Київ, вул.Щорса, 36-Б) права власності на предмет іпотеки, а саме: майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, яка має наступні характеристики:

- поштова адреса: АДРЕСА_2

- будівельна адреса: АДРЕСА_2;

- тип будинку: Житловий будинок з вбудованими приміщеннями, кількість поверхів - 5,

- Нежитлове вбудоване приміщення першого поверху (магазин) № 76, площа об'єкту - 62,9 (шістдесят дві цілих та дев'ять сотих) м.кв., Будівельний номер 7 «Б» (сім «Б»), Поверх - 1 (перший).

3. Визнати право власності за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, 01133, м.Київ, вул.Щорса, 36-Б ) на предмет іпотеки, а саме:

Майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, яка має наступні характеристики:

- поштова адреса: АДРЕСА_2

- будівельна адреса: АДРЕСА_2;

- тип будинку: Житловий будинок з вбудованими приміщеннями, кількість поверхів - 5,

- Нежитлове вбудоване приміщення першого поверху (магазин) № 76, площа об'єкту - 62,9 (шістдесят дві цілих та дев'ять сотих) м.кв., Будівельний номер 7 «Б» (сім «Б»), Поверх - 1 (перший).

Повний текст рішення підписано 20 листопада 2015 року.

Суддя Марач В.В.