КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2015 р. Справа№ 910/9671/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

за участі представників:

від позивача Деркач Т.К. - представник

від відповідача: Ященко Р.Ю. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі № 910/9671/13 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про спонукання укласти договір реструктуризації заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі № 910/9671/13 в задоволенні позовних вимог ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» звернулося до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі № 910/9671/13 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ДК «Газ України» НАК задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 05.08.2015 року.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 у зв'язку з перебуванням суддів Іоннікової І.А., Отрюха Б.В. у відпустці, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Тарасенко К.В., суддів: Сулім В.В., Яковлєв М.Л.

05.08.2015 від позивача надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких позивач підтримав вимоги апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 розгляд справи було відкладено на 30.09.2015.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2015 у зв'язку з виходом суддів Іоннікової І.А. та Тищенко О.В., які входять до постійного складу судової колегії, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: Головуючого судді Тарасенко К.В. суддів: Іоннікова І.А., Тищенко О.В.

30.09.2015 від відповідача надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2015 розгляд справи було відкладено на 04.11.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2015 розгляд справи було призначено на 11.11.2015.

Представники сторін у судове засідання 11.11.2015 з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, додаткових пояснень та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, судова колегія встановила наступне.

28.08.2011 року між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», (постачальник) та Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (покупець) було укладено Договір № 06/11-182 про закупівлю природного газу за державні кошти (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати покупцеві у 2011 році імпортований природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ, в обсязі, зазначеному у пункті 1.2. цього Договору для потреб устав та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до п. 1.2. Договору постачальник передає покупцеві у 2011 році газ в обсязі до 900,0 млн. (дев'ятсот мільйонів) куб. м., у тому числі по кварталах.

Умовами п. 3.1. Договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб. м. газу становить 2 276,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того, ПДВ - 20% - 455,20 грн., разом з ПДВ - 2 731,20 грн.

Відповідно до пункту 4.1. Договору розрахунки за газ покупець здійснює на підставі Договору грошовими коштами в національній валюті України шляхом їх перерахування на рахунок постачальника протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводяться покупцем на підставі акту приймання-передачі газу не пізніше 25 (двадцять п'ятого) числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Позивач зазначає, що станом на 30.04.2012 року заборгованість позивача перед відповідачем згідно договору складає 16 846 187,24 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи).

На виконання Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» листом № 31/15-3563 від 28.05.2012 року позивачем направлено на адресу відповідача підписані з боку позивача проекти договорів реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, проте відповіді від відповідача позивачем не отримано.

В подальшому листами № 31/26-4037 від 26.06.2012 року, № 31/26-4567 від 31.07.2012 року, № 31/26-5449 від 13.09.2012 року позивачем повторно направлено на адресу відповідача проекти договору про реструктуризацію заборгованості, проте відповіді від відповідача позивачем не отримано.

Позивач вважає, що відповідач відмовився від розгляду та підписання вказаного договору, чим порушив право позивача на реструктуризацію заборгованості,

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що відповіді про прийняття пропозиції укласти договір про реструктуризацію заборгованості відповідач позивачеві не надавав. Крім того, Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» втратив чинність 30.06.2012 року, а тому застосування його норм при розгляді та вирішенні даної справи не вбачається за можливе.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Позивач стверджує, що станом на 30.04.2012 року заборгованість позивача перед відповідачем згідно Договору складає 16 846 187,24 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи).

На виконання Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» листом № 31/15-3563 від 28.05.2012 року позивачем направлено на адресу відповідача підписані з боку позивача проекти договорів реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, проте відповіді від відповідача позивачем не отримано.

В подальшому листами № 31/26-4037 від 26.06.2012 року, № 31/26-4567 від 31.07.2012 року, № 31/26-5449 від 13.09.2012 року позивачем повторно направлено на адресу відповідача проекти договору про реструктуризацію заборгованості, проте відповіді від відповідача позивачем не отримано.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

04.06.2011 року набрав чинності Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» від 12.05.2011 року, згідно зі статтею 1 якого дія цього Закону поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію «Нафтогаз України» та її дочірні підприємства ДК «Газ України», ДК «Укртрансгаз», ДК «Укргазвидобування», ДАТ «Чорноморнафтогаз» та ДП «Енергоринок».

Згідно з пунктом 2.6. статті 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» суб'єкти господарювання, визначені у статті 1 цього Закону, реструктуризують заборгованість за природний газ та електричну енергію, яка утворилася станом на 1 січня 2011 року і не сплачена на дату набрання чинності цим Законом, відповідно до чинного законодавства.

Отже, зважаючи на суб'єктний склад, характер правовідносин та наявність відповідних умов для застосування механізму врегулювання питань щодо заборгованості за спожитий природний газ, дія цього Закону поширюється на сторін у справі.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» він набирає чинності з дня його опублікування та діє до 30 червня 2012 року.

Отже, Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» діяв до 30.06.2012 року, вказаний строк є присічним, поновленню не підлягає, а позивач звернувся до суду з позовом лише у травні 2013 року, тобто з пропуском вказаного строку.

Присічний строк - це строк, який встановлюється законом або договором як межа існування та здійснення суб'єктивного права або обов'язку в часі, зі спливом якого припиняється суб'єктивне право чи суб'єктивний обов'язок. Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску, є підставою для відмови в позові.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у своїй постанові від 09.07.2014 року по справі № 922/660/13-г.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не представлено належних (первинних) доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а відтак матеріали справи не свідчать про порушення відповідачем прав позивача, що виключає можливість їх захисту в судовому порядку, а відповідно підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року по справі № 910/9671/13 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/9671/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко