ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р. Справа № 911/4171/15

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сонячне насіння, м. Київ

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Співдружність, Київська обл., смт. Рокитне

про стягнення 7687,27 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. від 29.08.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. від 07.10.2015 р.);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

товариство з обмеженою відповідальністю Сонячне насіння (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Співдружність (далі - відповідач) про стягнення 7687,27 грн., з яких 7431,08 грн. інфляційні втрати, 256,19 грн. три проценти річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язання зі сплати штрафу у розмірі 20372,30 грн., стягнутого рішенням господарського суду Київської області від 21.10.2014 р. у справі №911/3640/14, у звязку з чим позивачем нараховано на суму штрафу інфляційні втрати у сумі 7431,08 грн. та три проценти річних у сумі 256,19 грн.

06.11.2015 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення від 03.10.2015 р. на позовну заяву, у яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову, обгрунтовуючи це тим, що відповідачем було сплачено суму заборгованості, визначену у рішенні господарського суду Київської області від 21.10.2014 р. у справі №911/3640/14, в межах семиденного строку на добровільну сплату боргу у виконавчому провадженні.

У судових засіданнях 29.09.2015 р. та 10.11.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання 29.09.2015 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином. У судовому засіданні 10.11.2015 р. представник відповідача заперечував проти позову у звязку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

Встановив:

Рішенням господарського суду Київської області від 21.10.2014 р. у справі №911/3640/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 р. у справі №911/3640/14, яке набрало законної сили 21.01.2015 р., стягнуто з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Співдружність на користь товариства з обмеженою відповідальністю Сонячне насіння штраф в сумі 20372,30 грн., 3% річних в сумі 1004,66 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 427,54 грн.

Постановою відділу державної виконавчої служби Рокитнянського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2015 р. ВП №47879663 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 02.03.2015 р. №911/3640/14 про стягнення з СТОВ Співдружність на користь ТОВ Сонячне насіння штрафу в сумі 20372,30 грн., 3% річних в сумі 1004,66 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 427,54 грн., всього 21804,50 грн.

Згідно виписки з особового рахунку позивача в АТ «ОТП Банк» від 24.06.2015 р., відповідачем 24.06.2015 р. перераховано на рахунок позивача грошові кошти у сумі 21804,50 грн. в рахунок оплати штрафу в сумі 20372,30 грн., 3% річних в сумі 1004,66 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 427,54 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у звязку з простроченням виконання відповідачем грошового зобовязання зі сплати штрафу в сумі 20372,30 грн. позивачем, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховано інфляційні втрати у сумі 7431,08 грн. та три проценти річних у сумі 256,19 грн. за загальний період з 22.01.2015 р. по 23.06.2015 р.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі).

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 р. у справі №6-126цс14.

Частиною 1 ст. 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Отже, правова природа штрафу є відмінною від правової природи зобовязання, оскільки штраф виступає одним з видів забезпечення виконання зобов'язання та носить допоміжний до основного зобов'язання характер.

Так, у ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» закріплено поняття грошового зобовязання, яким є зобовязання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобовязань відносяться також зобовязання щодо сплати податків, зборів (обовязкових платежів), страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобовязання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобовязань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобовязань боржника, в тому числі зобовязань щодо сплати податків, зборів (обовязкових платежів), страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобовязання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоровю громадян, зобовязання з виплати авторської винагороди, зобовязання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що обов'язок зі сплати штрафу за неналежне виконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень ч. 1 ст. 509 ЦК України, оскільки штраф є одним із видів забезпечення виконання основного зобов'язання, в тому числі й грошового.

Аналогічної правової позиці дотримується Верховний Суд України у постанові від 18.02.2014 р. у справі № 3-2гс14.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати та три проценти річних, нараховані на суму штрафу, який є неустойкою у розмінні ст. 549 ЦК України.

Враховуючи те, що рішенням господарського суду Київської області від 21.10.2014 р. у справі №911/3640/14 стягнуто з відповідача на користь позивача штраф у сумі 20372,30 грн., правова природа якого, як штрафної санкції, з прийняттям судом рішення не змінилася, штраф у грошове зобов'язання не перетворився, у звязку з чим підстави для застосування до цих правовідносин положень ст. 625 ЦК України відсутні.

У звязку з відсутністю правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 7431,08 грн. та трьох процентів річних у сумі 256,19 грн., нарахованих на суму штрафу у розмірі 20372,30 грн., вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються судом на позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписане 23.11.2015 р.