ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р. Справа № 914/3402/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

Суддів Матущака О.І.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Довгополові А.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Першого заступника військового прокурора Західного регіону України № 10/2/3-698вих.15 від 07.10.2015 року (вх. № 01-05/4599/15 від 13.10.2015 року)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 28.09.2015 р.

у справі № 914/3402/15 (суддя Морозюк А.Я.)

за позовом: Заступника військового прокурора Західного регіону України, м. Львів, в інтересах держави, в особі:

позивача-1: Міністерства оборони (далі - МО) України, м. Київ

позивача-2: Квартирно-експлуатаційного відділу (далі - КЕВ) м. Львова, м. Львів

до відповідача: Приватного акціонерного товариства (далі - ПрАТ) Київстар, м. Київ

про усунення перешкод в користуванні майном

за участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_2 прокурор відділу (посвідчення №033493 від 18.05.2015р.);

від позивача-1: ОСОБА_3, представник (довіреність в матеріалах справи);

від позивача-2: не зявився (належно повідомлений);

від відповідача: ОСОБА_4, представник (довіреність у матеріалах справи)

Фіксування технічного процесу 10.11.2015р. за клопотанням відповідача здійснювалося за допомогою звукозаписувального засобу системи Оберіг.

Причини зміни складу суду колегії викладені у розпорядженнях голови Львівського апеляційного господарського суду від 16.10.2015р. та від 27.10.2015р., які наявні у матеріалах справи.

Новим складом суду розпочато розгляд справи по суті (протокол від 27.10.2015р.) і завершено з прийняттям постанови.

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 28, 29 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України). Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось.

Причини відкладення розгляду справи викладені в ухвалі суду від 27.10.2015р.

КЕВ м. Львова участі уповноважених представників у судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення (а. с. 20а) та копією списків згрупованих рекомендованих відправлень Львівського апеляційного господарського суду від 28.10.2015р. (а. с. 66).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.09.2015р. на підставі п. п. 1, 4, 6 ч. 1 ст. 63 відмовлено Заступнику військового прокурора Західного регіону України у відстроченні сплати судового збору та повернуто йому позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що прокурор в порушення вимог ч. 1, 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами і доповненнями) не просив попередньо суд підтвердити наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави у даній справі. Натомість долучені прокурором листи Західного Територіального квартирно-експлуатаційного управління від 18.09.2015р. №303/23/1/3616/1248 та лист КЕВ м. Львова від 18.09.2015р. спростовують його твердження, що орган державної влади, до компетенції котрих віднесені відповідні повноваження, не здійснюють належного захисту інтересів держави.

Також, на думку суду, прокурором не обгрунтовано інтереси держави при зверненні з позовом в інтересах КЕВ м. Львова.

Наступною підставою для повернення позову судом першої інстанції визначено несплату прокурором судового збору за подання позову, оскільки відсутність бюджетних коштів призначених для сплати такого, не є підставою для відстрочення прокуратурі сплати судового збору.

Також місцевий господарський суд зазначив про необхідність долучення доказів про надіслання копії позовної заяви з долученими документами відповідно до ч. 1 ст. 56 ГПК України позивачам. Належним доказом направлення копії позовної заяви відповідачу, на думку суду, має бути фіскальний чек та опис вкладення до цінного листа, а поданий прокурором лише фіскальний чек не дає змоги встановити що саме надсилалось прокуратурою у конверті для відповідача.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, Перший заступник військового прокурора Західного регіону України оскаржив її в апеляційному порядку. Прокурор вважає, що у позовній заяві ним належним чином обгрунтовано інтерес держави у даних правовідносинах, оскільки МО України є центральним органом виконавчої влади та головним органом у сфері оборони і військового будівництва, на КЕВ м. Львова відповідно до наказу МО України № 448 від 03.07.2013р. покладено обовязок щодо обліку нерухомого майна. Останній згідно його довідки не здійснює самостійно захисту своїх інтересів в суді, які полягають в неотриманні визначеної експертним шляхом орендної плати за користування майном після отримання дозволу Фондом Державного Майна України чи його регіональних відділень. Також апелянт вважає незаконною відмову суду у відстроченні сплати судового збору, оскільки, Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прокуратурі не виділено кошти для сплати судового збору, а додана до позовної заяви довідка є підтвердженням відсутності коштів у бюджеті прокуратури для сплати судового збору при поданні позову. Таку підставу повернення позовної заяви судом, як неналежний доказ надіслання копії позовної заяви відповідачу по справі, прокурор вважає необгрунтованою з огляду на те, що фіскальний чек є належним доказом направлення позовної заяви відповідачу, а коли суд вважав подані докази недостатніми, він міг витребувати, необхідні на його думку, у прокуратури.

На думку апелянта, процесуальний закон визначає обовязки прокурора і позивача надати докази надіслання копії апеляційної скарги з доданими документами саме відповідачу.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Київстар» викладене в апеляційній скарзі заперечує і просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін. На думку відповідача, прокурором у позовній заяві дійсно не визначено, які саме інтереси держави порушено у даних правовідносинах, оскільки, відповідачем сплачуються кошти за користування державним майном відповідно до договорів про надання послуг. Крім того, на даний момент учасниками даних правовідносин проводиться робота щодо укладення замість договорів про надання послуг договорів оренди майна, при цьому оплата за розміщеними обєктами зі сторони відповідача продовжується. Вимога прокурора про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом демонтажу телекомунікаційного обладнання, вважає відповідач, навіть навпаки спрямована на порушення інтересів держави в даних правовідносинах. Також відповідач вважає, що судом першої інстанції правомірно не відстрочено прокуратурі сплату судового збору, так як Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» № 484-VIII від 22.05.2015р. (далі Закон № 484-VIII) у Закон України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011р., з прокуратури знято пільгу по сплаті судового збору, у звязку із чим остання повиннна сплачувати його на загальних підставах.

Позивачі своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, не скористалися та письмового відзиву на апеляційну скаргу прокурора не подали, однак, в судовому засіданні представник Міністерства оборони України доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора підтримав, та просив суд скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 28.09.2015р. з підстав її необгрунтованості.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. ст. 101, 102 ГПК України щодо меж перегляду даної справи в апеляційній інстанції та вимогами процесуального закону про необхідність розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду в 15 ти денний строк, враховуючи те, що сторони по справі про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, заслухавши в судовому засіданні думку прокурора та представників позивача 1 і відповідача, оцінивши зібрані докази по справі, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зробила висновок про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали, при цьому колегія суддів встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

Однією з підстав для повернення позовної заяви місцевим господарським судом визначено п. 1 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Пунктом 1 частини 1 ст. 63 ГПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо, зокрема, таку підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

У випадку неправильного визначення прокурором позивача, або органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі п.1 ч.1 ст.63 ГПК України повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду (п.3 Постанови Пленуму ВГС України № 7 від 23.03.12 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам»).

Згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень, зазначає про це у позовній заяві.

Частиною 1 Статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України від 14.10.2014р. № 1697-VIII, зі змінами від 02.07.2015р. (далі Закон 1697-VIII)визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною 3 цієї ж норми права встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Частина четверта ст. 23 Закону встановлює, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Як вбачається з позовної заяви, прокурор просить зобовязати ПрАТ «Київстар» усунути перешкоди в користуванні МО України та КЕВ м. Львова нерухомим майном будівлею № 68 військового містечка № 48 по вул. Творчій, 11 у м. Львові шляхом демонтажу обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) звязку.

Підставою користування відповідача цим майном є договір № 7 від 01.09.2011р. з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на обєктах Міністерства оборони України, який укладено саме між відповідачем та КЕВ м. Львова.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» N 1934-XII від 06.12.1991р. (зі змінами) та п. 1 Положення про Міністерство оборони України від 06.04.2011р. затвердженого Указом Президента України за N 406/2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991р. N 1932-XII (зі змінами) Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.

До функцій вказаного органу згідно із цим же Законом, належить здійснення управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Відповідно до Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом МО України № 448 від 03.07.2013. (зі змінами) (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 13.09.2013р. за N 1590/24122) на квартирно-експлуатаційні органи Збройних сил України покладено, зокрема, функцію обліку нерухомого майна (р. І, р. ІІ та інші).

Крім того, в позовній заяві прокурор зазначає, що позивачі не здійснюють захист інтересів держави, а тому дану обставину прокурором визначено як підставу для реалізації повноважень прокурора предявленням позову в інтересах держави.

В рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999р. "У справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді)" визначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Крім того, Львівський апеляційний господарський суд не погоджується також із висновком суду першої інстанції про те, що при зверненні з позовом прокурор не обгрунтував наявність підстав для відстрочення такому сплати судового збору.

Згідно ст. 8 Закону України Про судовий збір № 3674-VI від 08.07.2011р., враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 484-VIIІ Кабінет Міністрів України повинен забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

В обґрунтування клопотання про відстрочення судового збору прокурор посилається на те, що Законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік видатків на сплату прокурорами судового збору не передбачено і відповідне фінансування органів прокуратури не здійснювалося. В підтвердження зазначеної обставини, прокурором подано довідку Військової прокуратури Західного регіону України №18/2-161вих15 від 17.09.15р.

Разом з цим, відмовляючи в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, місцевий господарський суд належним чином зазначену вище довідку не оцінив, та не обґрунтував підстав, чому така не може вважатися належним доказом для підтвердження важкого матеріального становища особи заявника.

Військова прокуратура Західного регіону України перебуваючи в єдиній системі прокуратури, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Законом № 1697-VIII встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частина третя ст. 23 Закону № 1697-VIII визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Частина четверта цієї ж норми права встановлює, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

На думку суду апеляційної інстанції, саме в суді прокурор несе обовязок обгрунтувати наявність підстав для представництва.

Таким чином, першим заступником прокурора Західного регіону України позивачів по даній справі визначено належно, у звязку із чим, на думку суду апеляційної інстанції, підстави для повернення позовної заяви по даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63 ГПК України у місцевого господарського суду були відсутні.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 23.03.12 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам», зокрема, в її абзаці 6 пункту 3, визначено, якщо прокурор у позовній заяві не вказав обставин, пов'язаних з порушенням інтересів держави або з обґрунтуванням необхідності захисту таких інтересів, то господарський суд повертає позовну заяву без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК України.

Відтак, вважаючи, що прокурором не доведено порушень інтересів держави у даних правовідносинах у місцевому господарському суду не було підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63 ГПК України, оскільки, в такому випадку, мотивуючи недоведеність прокурором порушень інтересів держави, в інтересах якої ним заявлено позов, суд повертає таку позовну заяву на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Крім цього, суд першої інстанції послався на п. 3 Постанови Пленуму №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» яким передбачено, що оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Таким чином, вказаний пункт постанови стосується вирішення питання про звільнення від сплати судового збору, тоді як прокурором подано клопотання про його відстрочення, з належним обгрунтуванням причин неможливості сплати судового збору.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч. 2 ст. 35 ГПК України).

Загальновідомою обставиною є проведення антитерористичної операції в державі.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Ще однією підставою для повернення позовної заяви без розгляду Господарський суд Львівської області визначив відсутність належних доказів про направлення копії позовної заяви і доданих до неї документів відповідачу (п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України) та відсутність таких доказів щодо позивачів.

Позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення (ч. 1 ст. 56 ГПК України).

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду відзначає, що згідно п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. N 270, розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

Зазначені Правила не передбачають обовязкового оформлення відправником такого опису, за вийнятком випадків, зазначених у п. 60.

Копію даного опису долучено місцевим господарським судом до матеріалів даної справи (а. с. 12), що спростовує висновок цього ж суду, про його відсутність.

Фіскальний чек є в розумінні ст. 32 ГПК України доказом.

У разі сумнівів у достовірності поданого доказу, чи дійшовши висновку про недостатність поданих доказів, суд, як вірно зазначає апелянт, вправі витребувати у сторони додаткові докази.

Процесуальним законом серед підстав, визначених п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, не визначено такої як відсутність доказів надіслання копії позовної заяви з додатками позивачеві у разі подання позову прокурором, у звязку із чим місцевий господарський суд вправі був вимагати такі докази при підготовці справи до розгляду.

У звязку із наведеним апеляційну скаргу першого заступника військового прокурора Західного регіону України слід задоволити, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 28.09.2015р. по даній справі слід скасувати, а справу № 914/3402/15 за позовом Заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави, в особі: МО України та КЕВ м. Львова до ПрАТ Київстар про усунення перешкод в користуванні майном напрвити місцевому господарському суду для здійснення розгляду по суті.

Відповідно до п.4.8 Постанови Пленуму ВГС України №7 від 21.02.13 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Таким чином, судовий збір, який підлягав сплаті під час подання апеляційної скарги в розмірі 1218 грн. та сплату якого судом апеляційної інстанції відстрочено належить розподілити місцевому господарському суду за результатами розгляду спору відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 105, 106 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 28.09.2015р. у цій справі скасувати, а справу передати на розгляд місцевого господарського суду.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 16.11.2015р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Скрипчук О.С.