ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р.Справа № 912/2111/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Лисенко В.А., Ярош А.І.,

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача не зявився,

від відповідача ОСОБА_1 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Креатив»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 22 вересня 2015 року

у справі №912/2111/15

за позовом Приватного акціонерного товариства «Креатив»

до Фермерського господарства «Південні лани»

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

11.06.2015 Приватне акціонерне товариство «Креатив» (далі позивач, Товариство) звернулось до господарського суду з позовом до Фермерського господарства «Південні лани» (далі відповідач, Господарство) про визнання недійсним укладеного між сторонами у справі договору поставки № С14-00071 від 20.08.2014.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 22.09.2015 (суддя Смородінова О.Г.) у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що укладений між сторонами у справі договір вчинено з дотриманням всіх передбачених законодавством умов, його зміст не суперечить нормам діючого законодавства та погоджено усі істотні умови договору. А договір від імені позивача було укладено належною особою, яка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності та діяла добросовісно і розумно, не перевищуючи своїх повноважень, у звязку з чим підстави для задоволення позову - відсутні.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з порушеннями норм матеріального і процесуального права та постановити нове рішення яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що, сторонами при укладанні спірного договору не було погоджено предмет договору, що ОСОБА_2 не мав повноважень на укладання спірного договору поставки, оскільки довіреність № 1347-12/к від 05.09.2013 на його імя на вчинення правочинів, в тому числі і на укладання (підписання) від імені Товариства будь-яких договорів (правочинів) з відповідачем - не видавалась. Також місцевим судом необґрунтовано відхилено клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, внаслідок чого зазначений договір поставки суперечить вимогам ст. ст. 509, 638 ЦК України та ст. ст. 179, 180, 181 ГК України, а тому є недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

23.11.2015 до Одеського апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з необхідністю подати до суду додаткові документи, які свідчать про обґрунтованість вимог позивача.

В судове засідання представник позивача не зявився, хоча останній повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 19.10.2015.

Зясувавши думку представника відповідача щодо клопотання позивача про відкладення розгляду справи, судова колегія вирішила, відмовити в задоволенні клопотання, адже у апелянта було достатньо часу для надання необхідних на його думку документів, як в суді першої інстанції так разом і з апеляційною скаргою в апеляційну інстанцію, оскільки справа розглядається з червня 2015 року та розглянути справу без участі представника позивача за наявними матеріалами справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник відповідача просив оскаржене рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції 20.08.2014 між сторонами у справі укладено договір поставки № С14-00071 за умовами якого Господарство зобовязалось поставити і передати у власність Товариства, а останнє зобовязалось прийняти та оплатити товар, а саме - насіння соняшнику урожаю 2014 на умовах даного договору.

Відповідно до п. 9.1 договору, останній набирає силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання всіх умов, передбачених даним договором.

Згідно п. 1.1. договору Господарство зобовязалось поставити і передати у власність Товариства, а останнє зобовязався прийняти та оплатити товар, а саме - насіння соняшнику урожаю 2014 на умовах даного договору.

Аналіз вищенаведених умов і змісту спірного договору в цілому свідчить про те, що спірному договору притаманні ознаки, характерні для договорів поставки, зокрема, в частині передачі продавцем (відповідачем) у власність покупця (позивача) товару для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, а також обовязок покупця (позивача) прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що зміст спірного договору та взаємовідносини сторін за своєю правовою природою є договором поставки, а тому, до даних правовідносин повинні застосовуватись норми чинного законодавства, що регулюють правовідносини поставки, зокрема, приписи ст. ст. 655, 712 ЦК України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальні положення про купівлюпродаж визначені главою 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що істотними умовами договору поставки є предмет поставки (товар), строк поставки, кількість і ціна товару.

Згідно п. 1.1. договору господарство зобовязалось поставити і передати у власність товариства, а останнє зобовязалось прийняти та оплатити товар, а саме - насіння соняшнику урожаю 2014 р. на умовах даного договору.

У п. 2.1 договору сторони визначили, що якість насіння соняшнику що є предметом поставки за даним договором повинна відповідати відповідним показним, зокрема,

Базисні норми

ВОЛОГІСТЬсміттєва домішкакислотне число оліїолійна домішка
8%3%3 мг КОН/г15%
Обмежувальні норми:

Сміттєва домішкаОлійна домішкаКислотне число оліїНатурна вагаЗараженість шкідникамиДовжина насінняВміст насіння інших зернових культурКолір та запах
не більше 10%не більше 20%не більше 5 мг КОН/гне менше 360 г/дм3не допускаєтьсяне більше 14 ммне більше 0,3%властиві
Відповідно до п. 3.1. договору товар поставляється на умовах ВАР склад Покупця (Правила Інкотермс 2010), за винятком застережень, прямо встановлених умовами Договору за адресою просп. Промисловий, 14/а, просп. Інженерів, 10а, м. Кіровоград, Кіровоградська обл. - склад Покупця).

Термін поставки Товару - протягом 6 днів після підписання Договору, але не пізніше 28.08.2014 року. Продавець зобовязаний у письмовій формі за 1 (один) календарний день повідомити Покупця про готовність до поставки Товару із зазначенням поставки. Покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від отримання Товару у випадку порушення терміну продавцем.

Кількість Товару визначається згідно кількості, вказаної в товарно-транспортній накладній на Товар при розвантаженні. Сторони дійшли згоди, що при виникненні розбіжностей щодо кількості Товару, вказаної в товарно-транспортній при завантаженні Товару і фактичній кількості Товару при його розвантаженні, остаточною буде вважатися кількість визначена на вагах на складі Покупця. Право власності на Товар виникає у Покупця з моменту фактичного отримання Товару в місці поставки згідно п. 3.1.

Датою поставки Товару є дата фактичного отримання Товару та документів, визначених п. 3.7. та п. 3.8. Договору, поставка Товару здійснюється силами та за рахунок Продавця.

У п. 4.1 договору сторони погодили, що кількість товару 500 тон + 10% (за вибором покупця), ціна товару за тонну 4400,0 грн., орієнтовна сума договору 2 200 000,00 грн.

Згідно п. 5.1. договору покупець зобовязаний здійснити оплату вартості товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури й документів, визначених у п. 3.7. та 3.8.договору. Оплата отриманого товару здійснюється виходячи з остаточної ціни на товар визначеної відповідно до п. 4.2. договору.

Аналіз вищенаведених умов і змісту спірного договору в цілому свідчить про те, що сторони погодили: по-перше, умови щодо предмету договору - насіння соняшнику урожаю 2014 року з відповідними базисними та обмежувальними нормами щодо якості насіння соняшнику, що є предметом поставки, по-друге, визначили умови щодо строку поставки - протягом 6 днів після підписання Договору, але не пізніше 28.08.2014, по-третє, конкретно визначили кількість товару 500 тон + 10% (за вибором покупця), вчетверте, погодили ціну за товар, який повинний був поставити відповідач позивачеві, зокрема, ціна товару за тонну 4 400,0 грн., орієнтовна сума договору 2 200 000,00 грн.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов до правомірного та обґрунтованого висновку про те, що матеріали справи однозначно свідчать про те, що спірний договір містить в собі усі істотні умов, які притаманні для цього виду договору, у тому числі відносно предмету договору, у звязку з чим доводи позивача про відсутність досягнення згоди з істотних умов договору є необґрунтованими, а тому правомірно не прийняті місцевим судом до уваги.

Позивач стверджує, що п. Бугера К.В. не мав повноважень на укладання спірного договору поставки, оскільки довіреність №1347-12/к від 05.09.2013 на імя п. Бугері К.В. на вчинення правочинів, в тому числі і на укладання (підписання) від імені товариства будь-яких договорів (правочинів) з відповідачем - не видавалась.

Але, з такими доводами позивача підставне не погодився суд першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Аналогічні приписи містяться і в постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 та постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009.

Так, відповідно до п. 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір з боку позивача був підписаний представником п. Бугерою К.В., який діяв на підставі довіреності №1347-12/к від 05.09.2013. Підпис цього представника завірений печаткою товариства «Креатив».

Посилання скаржника на те, що вищезазначена довіреність не видавалась є голослівними оскільки Підпис цього представника завірений печаткою товариства «Креатив».

Відповідно до ст. ст. 237, 246 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що вищезазначена довіреність не видавалась позивачем (наприклад - журнал реєстрації виданих довіреностей (за 2013 рік) на товаристві) матеріали справи не містять та таких доказів, всупереч ст. 33 ГПК України, скаржником суду не надано.

Крім цього, судова колегія зазначає, що відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб'єктів підприємницької діяльності, інших організаційних форм підприємництва, діяльність яких передбачена чинним законодавством України. За таких обставин керівник відповідача повинен був контролювати законність користування печаткою, та відповідати за її використання, тобто за поставлення її на зазначеній довіреності, а тому посилання позивач на те, що ця довіреність Товариством не видавалась не можуть прийматись до уваги.

Згідно ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загально прийнятим стандартом у світовій практиці.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази обізнаності відповідача щодо відсутності у особи, яка підписала оспорюваний договір, повноважень на його підписання.

При викладених обставинах, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що спірний договір поставки було підписано без протоколу розбіжностей; заперечень щодо невідповідності умов договору чинному законодавству не наведено; підписання спірного договору за викладеними в ньому умовами здійснювалося за вільним вибором сторін, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що вищенаведені обставини є свідченням про досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору, внаслідок чого протилежні твердження скаржника не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як правильно встановлено судом першої інстанції спірний договір виконувався обома сторонами протягом серпня 2014 року, продукція за договором одержана, про що свідчать, зокрема, видаткові накладні № РН-057 від 20.08.2014, №РН-058 від 22.08.2014, №РН-059 від 23.08.2014, №РН-060 від 24.08.2014, №РН-061 від 25.08.2014 та довіреність №4686 від 20.08.2014 на отримання товарно-матеріальних цінностей, видана позивачем, а також товарно-транспортні накладні №0004220 від 20.08.2014, №0004221 від 20.08.2014, №0003632 від 20.08.2014, №0009252 від 22.08.2014, №0004201 від 22.08.2014, №0008218 від 22.08.2014, №0004223 від 22.08.2014, №0009255 від 23.08.2014, №0009254 від 23.08.2014, №0003216 від 23.08.2014, №0004203 від 23.08.2014, №0009253 від 23.08.2014, №0003225 від 24.08.2014, №0009256 від 24.08.2014, №0003222 від 25.08.2014, №0009257 від 25.08.2014, №0009258 від 25.08.2014.

При цьому, покупець частково розрахувався за одержану продукцію, що підтверджується платіжними дорученнями №5334 від 18.12.2014 на суму 300 000,00 грн. та №234 від 06.02.2015 на суму 150 000,00 грн. та банківські виписки за період 06.02.2015 та 18.12.2014 про зарахування коштів в сумі 300 000,00 грн. та 150 000,00 грн. на рахунок відповідача, що безумовно свідчить про наступне схвалення спірного правочину позивачем.

Крім того з матеріалів справи вбачається, зокрема, з наявних копій товарно-транспортних накладних, що дати фактичної поставки збігаються з датами отримання товару за видатковими накладними, та на товарно-транспортних накладних міститься відбиток печатки як відповідача, так позивача із зазначенням ваги брутто та нетто поставленого товару.

Також, в матеріалах справи міститься копія листа позивача від 10.02.2015 №135-12/кр про визнання наявної за договором поставки №С14-00071 від 20.08.2014 заборгованості в сумі 1 933 383,99 грн.

Так як, доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції та враховуючи те, що спірний договір не суперечить діючому законодавству України та не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про призначення по справі почеркознавчої експертизи місцевий суд підставно виходив з недоведеності та необґрунтованості такого клопотання, так як позивач після початку розгляду справи по суті в супереч ч. 4 ст. 22 ГПК України, просив призначити експертизу для дослідження обставин, що є фактично зміною підстав позову (замість підписання договору особою, не уповноваженою на таке підписання підписання договору невідомою особою), що є неприпустимим, у звязку з чим підстави для задоволення такого клопотання також були відсутні.

Керуючись cm.cm. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 22 вересня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Креатив" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Головей В.М.

Суддя Лисенко В.А.

Суддя Ярош А.І.