ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2015 р.Справа № 915/1456/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Бєляновського В.В., Таран С.В.

(Склад колегії сформовано на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями)

при секретарі: Земляк А.В.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 10.09.2015р.

по справі № 915/1456/15

за позовом: Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт»

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера»

про стягнення 8520000,00 грн. матеріальних збитків,

ВСТАНОВИВ:

ДП «Одеський морський торговельний порт» звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» про стягнення суми матеріального збитку у розмірі 8520000,00 грн. за неналежне виконання умов договору оренди державного рухомого майна №КД-11433 від 20.12.2007р., що призвело до пошкодження обєкту оренди мобільного крану LIEBHERR LHM-150.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.02.2015р. на мобільному крані LIEBHERR LHM-150, інв. №004200, відбулася пожежа, в результаті якої було пошкоджено державне майно, а саме: обладнання двигуна машинного відділення крану, а також знищено окремі вузли та агрегати, чим нанесені матеріальні збитки державному рухомому майну, яке обліковується на балансі та знаходиться у господарському віданні ДП «Одеський морський торговельний порт».

Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати нанесені збитки, посилаючись на приписи пунктів Договору оренди державного рухомого майна №КД-11433 від 20.12.2007р. укладеного з відповідачем (орендарем), статті 15, 22, 509, 526, 610 Цивільного кодексу України та статті 193, 224 Господарського кодексу України

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» позовні вимоги не визнало в повному обсязі та зазначило, що співробітники відповідача, які обслуговували двигун, за визначенням не могли передбачити та попередити аварію та пожежу на мобільному крані. Таким чином, за відсутності вини у пошкодженні орендованого майна, відповідач не зобовязаний відшкодовувати збитки, спричинені цим пошкодженням.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 10.09.2015р. (суддя Мавродієва М.В.) в задоволенні позову відмовлено.

За висновками господарського суду, докази, які містяться в матеріалах справи не свідчать про вчинення відповідачем неправомірних дій (бездіяльності), в порушення умов договору оренди державного рухомого майна №КД-11433 від 20.12.2007р., виникнення пожежі мобільного крану саме з вини відповідача, і , відповідно, вини останнього у заподіянні позивачу збитків через зменшення майнових прав останнього. Позивачем не доведена наявність всіх умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками суду, ДП «Одеський морський торговельний порт» просить рішення господарського суду Миколаївської області від 10.09.2015р. у справі №915/1456/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 8520000,00 грн. задовольнити повністю.

Доводи скаржника ґрунтуються на тому, що рішення господарського суд не відповідає в повній мірі вимогам щодо його законності, правомірності та обґрунтованості.

На думку скаржника, фактичні обставини справи та приписи чинного законодавства України свідчать про порушення відповідачем не тільки вимог діючого законодавства України, а також і умов договору. На відповідача, як орендаря державного майна, покладався обовязок забезпечення збереження орендованого майна, запобігання його пошкодженню та псуванню. Але, як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2015р. відбулася пожежа машинного відділення мобільного крану, що призвело до пошкодження державного майна, чим нанесені матеріальні збитки державному рухомому майну, яке обліковується на балансі та знаходиться у господарському віданні Одеського порту.

Також скаржник зазначає, що при розгляді справи були заявлені клопотання про призначення комплексної трасологічної та пожежо-технічної експертизи та клопотання про виклик до суду незалежного оцінщика ОСОБА_3 для надання пояснень, які були відхилені господарським судом та не обгрунтовані в оскаржуваному рішенні.

В відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Миколаївської області від 10.09.2015р. у справі №915/1456/15 необхідно залишити без змін.

На думку відповідача, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведена наявність всіх умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст.623 ЦК України, у звязку з чим виніс правомірне рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 22.10.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження.

05.11.2015р. в судовому засіданні представником ДП «Одеський морський торговельний порт» було заявлено клопотання про зупинення провадження по справі №915/1456/15, яка знаходиться у провадженні Одеського апеляційного господарського суду, до вирішення справи №916/2865/15 за позовом ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» до ДП «Одеський морський торговельний порт» про звільнення від сплати орендної плати та стягнення коштів, яка знаходиться у провадженні господарського суду Одеської області.

Обґрунтовуючи клопотання позивач зазначає, що ухвалою господарського суду Одеської області від 23.10.2015р. у справі №916/2865/15 призначено судову пожежо-технічну експертизу, обєктом дослідження є пожежа на мобільному крані LIEBHERR LHM-150. На думку позивача, для повного та всебічного зясування всіх обставин справи, а також приймаючи до уваги взаємоповязаність між собою справ, виникла необхідність зупинити провадження у справі №915/1456/15 до вирішення повязаної з нею справи №916/2865/15.

Зазначене клопотання ДП «Одеський морський торговельний порт» про зупинення провадження по справі колегією суддів відхилено в звязку з його необґрунтованістю, оскільки факт призначення у справі №916/2865/15 пожежо-технічної ескпертизи не є безспірною підставою для зупинення провадження у справі, яка унеможливлює розгляд даного спору.

12.11.2015р. до канцелярії суду надійшло клопотання від представника ДП «Одеський морський торговельний порт» про призначення у справі комплексної пожежо-технічної експертизи, проведення якої доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, на розгляд експертів поставити наступні питання:

- де був осередок пожежі (місце виникнення початкового горіння)?;

- яка причина виникнення пожежі?;

- чи відповідав стан обєкта вимогам Правил пожежної безпеки?;

- який механізм виникнення пожежі?

Клопотання ДП «Одеський морський торговельний порт» про призначення у справі комплексної пожежо-технічної експертизи відхилено, оскільки судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутніх в засіданні представників сторін, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи і це встановлено господарським судом, 20.12.2007р. між ДП «Одеський морський торговельний порт» (орендодавець) та ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» (орендар) був укладений договір оренди державного рухомого майна №КД-11433, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування мобільний кран LIEBHERR LHM-150, інв. №004200 та грейфер інв. №045716, що знаходиться на балансі орендодавця.

Відповідно до п.1.2 договору, згідно до незалежної оцінки вартості майна, що була проведена СПД ОСОБА_3 станом на 20.12.2007р. становить 7 547 290,00 грн.

Згідно п.1.3 договору, мета використання обєкту оренди: для використання орендарем у виробничій діяльності.

Розділом 2 договору сторони обумовили умови передачі та повернення орендованого майна, відповідно до якого орендар вступає в строкове платне користування майном з моменту підписання сторонами цього договору оренди та акту приймання-передачі майна. Обчислення строку договору починається з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Передача обєкту оренди в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на обєкт оренди. Власником обєкту оренди залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди. Передача майна в оренду здійснюється за станом та за вартістю, визначеними згідно до незалежної оцінки вартості майна, що була проведена СПД ОСОБА_3, вартість майна станом на 20.12.2007р. становить 7 547 290,00 грн. У разі розірвання договору майно повертається орендодавцю та вважається поверненим з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі про повернення майна.

Розділом 3 даного договору сторони обумовили визначення орендної плати.

Відповідно до п.5.5 договору, орендар зобовязаний забезпечити збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню та псуванню, здійснювати заходи протипожежної безпеки. Утримувати орендоване майно в стані, передбаченому санітарними та протипожежними правилами, виконувати вимоги охорони праці, нести відповідальність за їх порушення згідно із законодавством України.

Згідно п. 5.6 договору, орендар зобовязаний додержуватись протипожежних вимог, стандартів, норм, правил, а також виконання вимог приписів та постанов пожежного нагляду, сприяти здійснюванню заходів по упровадженню автоматизованих засобів виявлення пожеж.

Пунктом 5.8 даного договору передбачено, що орендар зобовязаний уникати ушкоджень та загибелі майна.

Відповідно до п. 5.10 зазначеного договору, орендар зобовязаний протягом місяця після укладення цього договору застрахувати орендоване майно на користь орендодавця від ризиків випадкової загибелі та пошкодження. Страхування майна здійснюється на суму 7547290,00 грн., означену в Звіті експертної оцінки, з наступним наданням орендодавцю копії страхового полісу і платіжного доручення. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб увесть строк оренди майно було застрахованим.

Розділом 9 договору сторони передбачили відповідальність сторін, відповідно до якого за невиконання або неналежне виконання зобовязань згідно з цим договором оренди сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України і цим договором. Орендар відшкодовує орендодавцю заподіяні ним матеріальні збитки у повному обсязі незалежно від сплати пені. Орендар несе персональну відповідальність за порушення правил протипожежної безпеки орендованого майна, а також за несвоєчасність внесення орендної плати.

Строк дії договору сторонами неодноразово продовжувався. На кожний новий строк обєкт оренди передавався відповідачу по актах приймання-передачі.

Додатковими угодами (№КД-11433/2 від 31.12.2008р., №КД-11433/3 від 16.07.2009р., №КД-11433/4 від 31.1.2009р., №КД-11433/5 від 31.12.2010р., №КД-11433/6 від 01.05.2012р., №КД-11433/7 від 29.12.2012р., №КД-11433/8 від 23.01.2014р.) до договору оренди державного рухомого майна від 20.12.2007р. сторони вносили зміни до умов договору в частині визначення орендної плати, оціночної вартості обєкту оренди тощо.

Додатковою угодою № КД-11433/9 від 15.05.2015р. сторони змінили другий абзац пункту 1.2 договору, виклавши його в наступній редакції: «Загальна вартість майна щодо експертної оцінки станом на 31.01.2015р. становить 24053200,00 грн.», змінили пункт 10.1 договору, виклавши його в наступній редакції: «Цей договір набуває чинності з дати підписання акту приймання-передачі цього договору та діє до 31.12.2015р.».

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2015р. о 14 год. 40 хв. відбулась пожежа машинного відділення мобільного крану, внаслідок чого були знищені окремі вузли і агрегати машинного відділення. Факт пожежі підтверджується ОСОБА_2 про пожежу складеним 05.02.2015 провідним (головним) інспектором Корабельного РВ у м. Миколаїв ГУДСНС України у Миколаївській області капітаном служби цивільного захисту ОСОБА_4.

На підставі даних, отриманих в результаті огляду місця пожежі, проведеного 05.02.2015, а також на підставі пояснень очевидців та ознайомлення з матеріалами по пожежі Дослідно-випробувальною лабораторією Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Миколаївській області ДСУ з надзвичайних ситуацій складено висновок за №08/В2015 від 12.02.2015, з якого вбачається, що ймовірною причиною пожежі може бути займання в результаті несправності механізмів агрегату (руйнування рухомих вузлів та деталей дизельного двигуна), яка разом з тим підлягає перевірці в ході проведення можливого слідства із залученням експерта відповідного фаху.

У звязку із пошкодженням та частковим знищенням окремих вузлів та агрегатів на мобільному крані LIEBHERR LHM-150, позивач звернувся до ТОВ «Консалтингова компанія «Бюро оцінки ОСОБА_3», якою було проведено незалежну оцінку про визначення величини матеріального збитку, завданого державі в особі ДП «Одеський морський торговельний порт» в результаті спалаху мобільного крану LIEBHERRLHM-150, інвентарний номер 004200, відповідно до якої розмір збитків становить 8520000,00 грн. з урахуванням ПДВ, які позивач просить стягнути з відповідача.

Посилаючись на п.п. 5.5, 5.8, 9.1, 9.3, 9.4 договору оренди державного нерухомого майна №КД-11433 від 20.12.2007р., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальних збитків у розмірі 8520000,00 грн. з відповідача, який має нести відповідальність у вигляді відшкодування збитків за неналежне виконання зобовязань, передбачених договором.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 цієї норми, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено обовязок учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною другою ст. 224 ГК України визначено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225, ч. 1 ст. 226 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Заявляючи позов у даній справі, під збитками, в даному випадку, позивач розуміє суму 8520000,00 грн. з урахуванням ПДВ, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи;

- шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків;

- причинного звязку між протиправною поведінкою та збитками;

- вини особи, яка заподіяла шкоду.

У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Тобто збитки це обєктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Збитки настають внаслідок неналежного виконання стороною своїх зобов'язань за договором.

Отже, виходячи з викладеного, право на відшкодування збитків виникає, по-перше, тільки у разі наявності всіх складових правопорушення, по-друге, тільки у разі реального понесення збитків, або наявністю упущеної вигоди, що повинно підтверджуватись належними доказами.

Господарський суд, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, не погоджуючись з доводами позивача, послався на недоведеність всіх умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст.623 ЦК України.

З обґрунтованістю висновків суду погодитися можна.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно ч.ч.1, 2 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Виходячи з наведених норм, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, виключає відповідальність боржника за невиконання або неналежне виконання зобов'язань у вигляді відшкодування збитків.

При цьому позивач повинен довести наявність протиправної поведінки, збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, а відповідач - відсутність своєї вини у заподіянні збитків.

ДП «Одеський морський торговельний порт» при зверненні до суду із позовом про стягнення з ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» матеріальних збитків на суму 8520000,00 грн., в якості доказу того, що пошкодження орендованого майна внаслідок пожежі сталося з вини відповідача, посилався на порушення ним умов договору, зокрема п.п. 5.1, 5.5, 5.6, 5.8., однак жодних доказів невиконання з боку відповідача своїх зобовязань за договором суду не надав, такі докази не були надані і суду апеляційної інстанції.

Господарським судом зроблено підставний висновок, що сам факт виникнення пожежі майна, що перебуває в оренді відповідача не може свідчити про недотримання останнім умов його безпечної експлуатації.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачем надані докази, які свідчать про використання вказаного мобільного крану за його цільовим призначенням та з урахуванням умов його безпечної експлуатації.

Так, відповідачем регулярно проводились регламентні роботи, передбачені технічною документацією заводу виробника - технічне обслуговування мобільного крану, його огляд, заміна фільтрів, перевірка рівня охолоджуваної рідини, мастила, натяжка ременю генератора, що зафіксовано у вахтовому журналі машиніста крану.

Також ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» було укладено договір №С-10-2011 від 15.11.2011р. з ТОВ «Сфіфт сервіс» про сервісне обслуговування (ремонт, діагностика, налагодження, регулювання, ТО та ін) зазначеного мобільного крану та генеральний договір №СД-01-09 від 01.11.2009р. укладеного з ТОВ «Діалаб» ЛТД, які на замовлення відповідача регулярно проводили технічні огляди мобільного крану, звіти про які зафіксовані у паспорті крану.

На виконання п.5.10 договору №КД-11433 (в редакції додаткової угоди №6 від 03.01.2012р.) відповідачем було надано суду договір добровільного страхування майна №4182/1600 від 12.06.2014р., укладений з ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна», з якого вбачається, що станом на момент аварії обєкт оренди був застрахований. 09.02.2015р. відповідачем було повідомлено страхову компанію про настання страхового випадку для вирішення питання щодо відшкодування збитків позивачу, копія зазначеної заяви додається.

Таким чином, господарським судом зроблено вірний висновок, що майновий інтерес позивача із відшкодуванням вартості збитку може бути задоволений ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна».

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальних збитків в сумі 8520000,00 в звязку з недоведеністю та необґрунтованістю.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на вину орендаря з пошкодження орендованого майна внаслідок пожежі і заподіяння позивачу збитків через зменшення майнових прав останнього, спростовується матеріалами справи, дослідженими господарським судом, та встановленими обставинами.

Також твердження скаржника, що судом при розгляді справи були відхилені та не обгрунтовані в рішенні заявлені ДП «Одеський морський торговельний порт» клопотання про призначення комплексної трасологічної та пожежо-технічної експертизи та клопотання про виклик до суду незалежного оцінщика ОСОБА_3 для надання пояснень до уваги колегії суддів не приймаються, оскільки як вбачається з протоколу судового засідання від 10.09.2015р. судом ухвалено відмовити позивачу в задоволенні вищезазначених клопотань, з мотивованим викладенням підстав такої відмови.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, господарський суд повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обовязків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Твердження скаржника про порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права не відповідає матеріалам справи, зводиться до тлумачення норм права на свою користь та не спростовує викладених в судовому рішенні мотивованих висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» залишити без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 10.09.2015р. по справі №915/1456/15 без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя С.В. Таран