ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа № 922/4863/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача - Воробйова О.О., довіреність б/н від 18.08.2015 р.;

відповідача - Шевченко К.І., довіреність № 49 від 14.01.2015 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 4996 Х/1-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року у справі № 922/4863/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольга", м. Харків,

до Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", м. Харків,

про стягнення 95969,48 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 р. ТОВ "Ольга" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до ПАТ "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" про стягнення 95969,438 грн., які складаються з: 52273,34 грн. основної заборгованості по договору № 13-2м-46 від 18.12.2013 р.; 24924,99 грн. втрат інфляційного характеру; 1121,37 грн. 3% річних за користування чужими коштами; 17649,78 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з 11.11.2014 р. до 29.07.2015 р. Посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за зазначеним договором щодо повної та своєчасної оплати отриманого від позивача товару.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.10.2015 р. у справі № 922/4863/15 (суддя Бринцев О.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 77547,72 грн. по договору № 13-2м-46 від 18.12.2013 р., а саме: 52273,34 грн. основного боргу; 24153,01 грн. втрат інфляційного характеру та 1121,37 грн. 3% річних за користування чужими коштами. В решті позову відмовлено та стягнуто з відповідача на користь позивача 1550,95 грн. судового збору за подання позову.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, просить частково скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача: 52273,34 грн. заборгованості по договору № 13-2м-46 від 18.12.2013 р.; 24153,01 грн. втрат інфляційного характеру. Відмовити у стягненні процентів річних за користування чужими коштами в сумі 1121,37 грн, оскільки умовами укладеного між сторонами договору не передбачено стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами.Також просить стягнути з позивача 1145,88 грн. судового збору та розподілити стягнення пропорційно задоволеним позовним вимогам .

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2015 р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.11.2015 р.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.11.2015 р. підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав. Представник позивача в судовому засіданні 17.11.2015 р. не погодився з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача в судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 18.12.2013 р. між ТОВ "Ольга" (постачальником) та ПАТ "Харківський машинобудівний завод "Світло шахтаря" (покупцем) укладено Договір № 13-2м-46, відповідно до п. 1.1 та п. 1.2 якого постачальник зобов'язався передати в обумовлені договором строки покупцю продукцію та/або товар (товар), а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар та сплатити за нього суму, узгоджену відповідними Специфікаціями, які є невід'ємною частиною цього договору (т. 1 а.с. 12-15).

Відповідно до п. 3.3 зазначеного договору, поставка товару здійснюється на підставі видаткових накладних.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 52273,34 грн. по видатковим накладним № 8610 від 09.09.2014 р. на суму 8022,00 грн., № 9195 від 26.09.2014 р. на суму 35725,34 грн. та № 9341 від 01.10.2014 р. на суму 8526,00 грн. (т. 1 а.с. 17, 19, 21). Поставлений позивачем товар без зауважень прийняли повноважні представники відповідача, які діяли на підставі довіреностей № 1215 від 08.09.2014 р., № 1317 від 26.09.2014 р. та № 1327 від 29.09.2014 р. (т. 1 а.с. 18, 20, 22) .

У відповідності до п. 4.3. договору від 18.12.2013 р. № 13-2м-46, оплата поставленого товару здійснюється покупцем протягом 40 календарних днів з дати постачання кожної конкретної узгодженої у Специфікації партії Товару.

Тобто, враховуючи, що по видатковій накладній № 8610 від 09.09.2014 р. товар було поставлено позивачем 09.09.2014 р., оплату товару по цій накладній відповідач мав здійснити у строк до 19.10.2014 р. Відповідно, по видатковій накладній № 9195 від 26.09.2014 р. товар було поставлено 26.09.2014 р., тому оплата мала бути здійснена до 05.11.2014 р. та по видатковій накладній № 9341 від 01.10.2014 р. товар було поставлено 01.10.2014 р., тому оплата мала бути здійснена до 11.11.2014 р.

Відповідач не оплатив отриманий від позивача товар по видатковим накладним № 8610 від 09.09.2014 р., № 9195 від 26.09.2014 р. та № 9341 від 01.10.2014 р. на загальну суму 52273,34 грн., внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед відповідачем в сумі 52273,34 грн., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем заборгованості по договору від 18.12.2013 р. № 13-2м-46 сумі 52273,34 грн., тому колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 52273,34 грн. основного боргу.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 17649,78 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з 11.11.2014 р. до 29.07.2015 р., 24924,99 грн. втрат інфляційного характеру та 1121,37 грн. 3% річних за користування чужими коштами.

Згідно ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов*язань» відповідальність у вигляді пені регулюється договірними правовідносинами між платниками та одержувачами грошових коштів , яка обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Сторони в договорі від 18.12.2013 р. № 13-2м-46 не передбачили такого виду відповідальності як пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 17649,78 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильності нарахування позивачем втрат інфляційного характеру, судова колегія встановила, що при розрахунку втрат інфляційного характеру позивачем було невірно визначено періоди прострочення виконання грошового зобов'язання по кожній видатковій накладній, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача втрат інфляційного характеру в сумі 24153,01 грн.

Судом першої інстанції стягнуто з відповідача 3 проценти річних за користування чужими коштами в сумі 1121,37 грн. Стягнення здійснено на підставі вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, з посиланням на прострочення грошових зобов*язань, про що зазначено в мотивувальній частині рішення.

Помилковим є посилання суду на проценти за користування чужими коштами, які відносяться до окремого виду грошового зобов*язання та мають інший предмет регулювання.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, зроблені у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачена відповідальність боржника за порушення грошового зобов*язання в розмірі трьох процентів річних та відсутнє посилання на ст. 536 цього кодексу, колегія суддів вважає, що допущена помилка не впливає на суть рішення, тому прийняте рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Посилання відповідача на те, що судом першої інстанції стягнуто судовий збір з перевищенням розміру, встановленого Законом України «Про судовий збір», є безпідставним, з огляду на наступне.

На момент звернення позивача - ТОВ "Ольга" в серпні 2015 р. до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача - ПАТ "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" 95969,48 грн. судовий збір сплачувався згідно п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції Закону України № 320-VIII від 09.04.2015 р.), якою передбачено за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплату судового збору в розмірі 2 відсотки від ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Позивачем при подачі до суду Господарського суду Харківської області позовної заяви про стягнення 95969,48 грн. було сплачено судовий збір в сумі 1919,41 грн., що складає 2 відсотки від ціни позову та відповідає вимогам ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції Закону України № 320-VIII від 09.04.2015 р.).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони.

Таким чином, враховуючи, що судом позовні вимоги задоволенню частково на суму 77547,72 грн., яка складається з: 52273,34 грн. основного боргу; 24153,01 грн. втрат інфляційного характеру та 1121,37 грн. 3% річних, позивачеві, на користь якого відбулося стягнення, має бути відшкодовано судовий збір за рахунок відповідача в сумі 1550,95 грн., що складає 2 відсотки від задоволених позовних вимог.

Тобто судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі, який відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір», у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в цій частині відсутні.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов'язаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про залишення рішення Господарського суду Харківської області без змін, а апеляційної скарги відповідача - без задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року у справі № 922/4863/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений та підписаний 20.11.2015 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.