РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015Справа №910/25762/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про відшкодування шкоди в розмірі 26 324,90 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в розмірі 26 324,90 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" на підставі договору №28-0412-15-00001 добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті від 22.01.2015, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому позивачем, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Renault", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія", позивач просить стягнути з відповідача шкоду, за вирахуванням франшизи, у розмірі 26324,90 грн. в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі №910/25762/15, розгляд справи призначено на 22.10.2015.

12.10.2015 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача та документи по справі.

15.10.2015 через канцелярію суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла витребувана судом інформація (супровідний лист № 7/2-28/28373 від 12.10.2015).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 розгляд справи №910/25762/15 відкладено на 12.11.2015.

04.11.2015 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

12.11.2015 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов. У відзиві на позов відповідач заперечуючи позовні вимоги посилається на наступні обставини:

- позивачем до матеріалів позовної заяви не долучено платіжних документів, які підтверджують факт сплати страхової премії за період дії договору №28-0412-15-00001 від 22.01.2015, а відтак позивачем не доведено, що на час ДТП цивільна відповідальність власника/водія пошкодженого транспортного засобу "Nissan", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у позивача;

- позивачем не надано частину 2 договору №28-0412-15-00001 від 22.01.2015;

- позивачем не надано доказів, які б підтверджували те, що ПАТ "Креді Агриколь Банк" надав згоду на перерахування страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_2;

- оскільки, позивач не звертався до відповідача із повідомленням про перехід прав кредитора щодо тримання страхового відшкодування, то судовий збір слід покласти саме на позивача у справі;

Представники позивача та відповідача в судове засідання 12.11.2015 не з'явилися.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 12.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.01.2015 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - страховик) та ОСОБА_3 (далі - страхувальник) було укладено договір №28-0412-15-00001 добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки "Nissan", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до довідки № 65574298 про дорожньо-транспортну пригоду, 09.06.2015 по вул. Партз'їзду, 22 у м. Кривий Ріг відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки "Nissan", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу марки "Renault", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4

Згідно із вказаною довідкою, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 п. 13.1. Правил дорожнього руху України.

Також, вина водія транспортного засобу марки "Renault", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 09.06.2015, підтверджується постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Року від 01.07.2015 (справа №210/2762/15-п).

Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Року від 01.07.2015 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2015 страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Відповідно до рахунку №66 від 04.07.2015, складеного ФОП ОСОБА_2, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки "Nissan", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 35575,00 грн.

21.07.2015 позивач, відповідно до умов договору, на підставі розрахунку суми страхового відшкодування від 20.07.2015 та страхового акту №КА-6513 від 20.07.2015 виплатив страхове відшкодування у розмірі 27324,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13923 від 21.07.2015.

Відповідно до відомостей з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом марки "Renault", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4395102 (термін дії з 15.05.2015 по 14.05.2016).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 1000,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу "Nissan", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом марки "Renault", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована відповідачем, то останній взяв на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Розмір страхового відшкодування визначався позивачем на підставі рахунку №66 від 04.07.2015.

Водночас, Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки такий звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Тому виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування страховик (позивач) набув права зворотної вимоги до страховика винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Вищевикладена позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14 (№3-50гс15).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що рахунок №66 від 04.07.2015, платіжне доручення № 13923 від 21.07.2015, страховий акт №КА-6513 від 20.07.2015 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження транспортного засобу "Nissan", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу "Nissan", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача та здійснення позивачем витрат у розмірі 27324,90 грн. по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не надано доказів, в підтвердження підтверджували надання згоди ПАТ "Креді Агриколь Банк" на перерахування страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_2, то суд зазначає, що, як вбачається із наявного у матеріалах справи страхового акту №КА-6513 від 20.07.2015, виплата страхового відшкодування здійснювалась на підставі визначених в акті документів, в тому числі, листа-згоди вигодонабувача на виплату страхового відшкодування.

Також, доводи відповідача про відсутність платіжних документів, які підтверджують факт сплати страхової премії за період дії договору №28-0412-15-00001 від 22.01.2015 не приймаються судом до уваги, оскільки, відповідне питання має місце в межах правових відносин між позивачем як страховиком та страхувальником за договором №28-0412-15-00001 від 22.01.2015 добровільного страхування наземних транспортних засобів, а наявність чи відсутність даних документів не входить до предмету дослідження у даній справі, в якій право на стягнення страхового відшкодування у позивача виникло у порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Також, суд зазначає, що позивач у справі, яка розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду, а відтак, посилання відповідача на відсутність вимоги є безпідставні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 3-165гс14.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Як зазначається у статті 9 Закону України "Про страхування", франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком.

Полісом № АЕ/4395102 встановлено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн., а безумовна франшиза становить 1000,00 грн.

Позивачем, при розрахунку позовних вимог, здійснено вирахування франшизи у розмірі 1000,00 грн., а тому розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача, складає 26324,90 грн.

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в розмірі 26 324,90 грн., у зв'язку із чим, суд задовольняє позов повністю.

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 77; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, будинок 32, літера А, ) страхове відшкодування у розмірі 26324,90 грн., судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 17.11.2015

Суддя С.О. Турчин