РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року Справа № 906/625/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Демянчук Ю.Г. , суддя Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився

відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 господарства "Нона" на рішення господарського суду Житомирської області від 08.07.15р. у справі № 906/625/15 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

до відповідача ОСОБА_1 господарства "Нона"

про стягнення 23 804,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням в.о. голови Рівненського апеляційного господарського суду від 09.09.2015р. у справі №906/325/15 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Демянчука Ю.Г. та відповідно до затверджених складів колегій, внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді. У справі № 906/625/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Огороднік К.М., суддя Крейбух О.Г.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 09.09.2015р. у справі №906/325/15 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Демянчука Ю.Г. та відповідно до затверджених складів колегій, внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді. У справі № 906/625/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Демянчук Ю.Г., суддя Крейбух О.Г.

Рішенням господарського суду Житомирської області у справі №906/625/15 від 08.07.15р. позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 господарства "Нона" на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 23804,30 грн. заборгованості, з яких: 10000,00 грн. - тіло кредиту, 7439,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4654,97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 1710,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 1827,00 грн. - сплаченого судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується встановлення ліміту для відповідача у розмірі 10000грн. на підставі Заяви про відкриття поточного рахунку. У подальшому грошові кошти були використані на господарські потреби керівником відповідача ОСОБА_2 У строки, які визначені Умовами та правилами надання банківських послуг грошові кошти, які були отримані у межах встановленого кредитного ліміту - 10000грн. - відповідач не повернув, як не повернув нараховані проценти. За несвоєчасне повернення грошових коштів та сплати процентів для відповідача нарахована пеня.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Фермерське господарство "Нона" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 08.07.15р. у справі 906/625/15 та прийняти нове рішення згідно законодавства.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що під час розгляду позовної заяви у суді першої інстанції позивачем не було підтверджено, що з Умовами та правилами надання банківських послуг було ознайомлене фермерське господарство «Нона»; При прийнятті рішення судом не було враховано вимоги статті 1047 ЦК України, за умовами яких договір позики укладається в письмовій формі, у випадках коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Такий договір не укладався, та в матеріалах справи відсутній; Судом при прийнятті рішення не було враховано вимоги ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», де зазначено: «фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі договору; Судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано положення статті 257 ЦК України, де загальна позовна давність встановлюється у три роки (а згідно витягу із «ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг» п.3.2.1.5.7 «Термін позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється строком тривалістю у п'ять років); Суд невірно застосував положення статті 259 ч. 1 ЦК України, за умовами якої загальна позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін, але договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Такий договір відсутній; Судом не вірно застосовано ч.6 ст.232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У апеляційній скарзі наводить і інші доводи, у тому числі заперечуючи і п.п.3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд рішення господарського суду Житомирської області від 08.07.15р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях в режимі відеоконференції, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 08.07.15р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

В силу частини 2 статті 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

07.04.2011р. фермерське господарство "Нона" в особі голови фермерського господарства ОСОБА_2 (далі по тексту цієї постанови також Клієнт банку), підписало Заяву про відкриття поточного рахунку (вид поточного рахунку - картковий).

Підписуючи дану заяву клієнт банку погоджується із "Умовами та правилами надання банківських послуг", у тому числі із Умовами та правилами за розрахунковими картками (, що розміщені на сайті банку http://www.privatbank.ua, http://client-bank.), Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування.

Відповідно до умов зазначеного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок 0607, в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт банк, Інтернет клієнт банк, sms повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Згідно з п. 3.2.1.1.16. ОСОБА_3, при укладанні договорів і угод, чи вчинення інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "ОСОБА_3 і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), ОСОБА_3 і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно - цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до ст. З Закону України "Про електронний цифровий підпис" - Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 3.2.1.1.1 ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів відповідача, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту ОСОБА_3 повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банка та Клієнта.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3 зазначених вище ОСОБА_3, кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Пунктом 3.2.1.1.8 ОСОБА_3 передбачено, що проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "ОСОБА_3 і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода").

Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (п. 3.2.1.1.6. ОСОБА_3).

Пунктом 3.2.1.6.1. ОСОБА_3 визначено, що обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку Клієнта здійснюється з моменту подачі Клієнтом до Банку заяви на приєднання до "ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг" та / або з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитного ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов'язань сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, свої зобов'язання за договором від 07.04.2011р. позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 10000,00грн., що підтверджується довідкою про встановлення кредитного ліміту та випискою по рахунку (а.с. 26, 29).

Заперечуючи встановлення кредитного ліміту у розмірі 10000грн. (такий кредитний ліміт був встановлений більше ніж через два роки після підписання заяви про відкриття рахунку), відповідач заперечує і отримання кредитних коштів взагалі (відсутній меморіальний ордер на перерахування коштів, відсутній окремий договір взагалі на отримання кредитних коштів). А оскільки відсутні докази перерахування грошових коштів на відкритий рахунок, відсутні і підстави вимоги повернення такого кредиту, та ще й з процентами та нарахованою пенею.

Однак таке твердження відповідача у запереченнях, а також у апеляційній скарзі, спростовується випискою по рахунку ФГ "Нона" № 0607 від 05.07.13р., яким підтверджується перерахування грошових коштів на картковий рахунок 5168 7423 0032 0342 у сумі 10000грн. на господарські потреби - ОСОБА_2 (а.с.208, т.1).

У подальшому з карткового рахунку 5168 7423 0032 0342 ОСОБА_2 у Брусилівському відділенні філії Житомирське РУ було отримано готівкою: 3000грн. - 05 липня 20013 р.; 4000грн. - 16 липня 2013р.; 2900грн. - 1 серпня 2013р. (а.с.12-13, т.2). Також була утримана банком комісія за видачу готівкових коштів у сумі 99грн.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Водночас, ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до п. 3.2.1.4 ОСОБА_3 за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Згідно п. 3.2.1.4.1.1 ОСОБА_3 за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

У випадку необнулювання дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню, Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулюванню (п. 3.2.1.4.1.2 ОСОБА_3).

Відповідно до п.3.2.1.4.1.3 зазначених ОСОБА_3, у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання Клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого грошового зобов'язання, Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.2.1.4.1.4 ОСОБА_3).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (п. 3.2.1.4.9 ОСОБА_3).

У відповідності до п. 3.2.1.4.4 ОСОБА_3 Клієнт сплачує Банку винагороду за використання Ліміту відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні строки, вони вважаються простроченими.

Відповідно до п. 3.2.1.2.3.4 ОСОБА_3 має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування, вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Відповідач свої зобов'язання за договором від 07.04.2011 перед ПАТ КБ "Приватбанк" не виконав.

З наявних в матеріалах справи документів, зокрема, виписок з банківського рахунку відповідача та розрахунку заборгованості (а.с. 27-28, 59-77, 94-114, т.1), вбачається, що в результаті невиконання відповідачем зобов'язань за укладеним між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 господарством "Нона" договором банківського обслуговування від 07.04.2011, у відповідача станом на 12.03.2015 утворилась перед позивачем заборгованість по простроченому кредиту в сумі 23804,30 грн. заборгованості, з яких: 10000,00 грн. - тіло кредиту, 7439,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4654,97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 1710,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

01.03.2015 позивач направив відповідачеві письмову претензію про сплату заборгованості, яку відповідач залишив без задоволення (а.с. 30).

Таким чином, на час звернення позивача з позовом до суду у відповідача утворилась непогашена заборгованість перед позивачем по простроченому кредиту в сумі 23628,24 грн. заборгованості, з яких: 23804,30 грн. заборгованості, з яких: 10000,00 грн. - тіло кредиту, 7439,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4654,97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 1710,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом. На день розгляду справи заборгованість не змінилась, що підтверджується довідкою позивача (а.с. 93).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Нормою ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності з вимогами чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення представника відповідача проти позову суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Також п.п. 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 передбачено, що за правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. ОСОБА_3 про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Крім цього ч. 6 ст. 232 ГК України визначає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 передбачено, що відносно пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Згідно п.п. 3.2.1.5.4. ОСОБА_3, які разом з цією заявкою про відкриття поточного рахунку складають договір банківського обслуговування №б/н від 07.04.2011, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань здійснюється протягом 3-х років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до п.п. 3.2.1.5.7. ОСОБА_3 терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Таким чином сторони Договору банківського обслуговування встановили у даних правовідносинах позовну давність у 5 років, що спростовує доводи апелянта про відсутність будь-яких угод на продовження позовної давності у строк, більший, ніж встановлено Цивільним кодексом України.

Згідно виписки по рахунку 4772, на якому обліковується заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань. Виписка здійснена за період часу з 07.04.2011 по 21.05.2015. Як вбачається з виписки по вказаному рахунку, нарахування пені були розпочате з 05.08.2013. В подальшому, ФГ "Нона" 06.09.2013 було погашено заборгованість з пені, нараховану з 05.08.2013 по 06.09.2013.

Подальше нарахування пені, у відповідності до виписки, було здійснено з 03.10.2013 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що ПАТ КБ "Приватбанк" дотримано вимог діючого законодавства при нарахуванні сум, що підлягають стягненню.

Як визначає ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 господарства "Нона" від 23.07.15р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 08 липня 2015 року у справі №906/625/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №906/625/15 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Крейбух О.Г.