ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2015 р.Справа № 923/1292/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів В.Т. Пироговського, С.В. Таран (на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 21.10.2015р. №691, протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.10.2015р.)

при секретарі судового засідання: Е.М. Вєлковій

за участю представників сторін:

від прокуратури ОСОБА_1

від позивача ОСОБА_2

від відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-Інвест-Строй»

на рішення господарського суду Херсонської області від 08.09.2015 року

у справі № 923/1292/15

за позовом прокурора м. Херсона в інтересах держави в особі Херсонської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-Інвест-Строй»

про внесення змін до договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року прокурор м. Херсона в інтересах держави в особі Херсонської міської ради звернувся до місцевого господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-Інвест-Строй» про внесення змін до пункту 9 договору оренди землі від 05.11.2010р., укладеного між позивачем та відповідачем, зареєстрованого в Херсонському міському відділі Херсонської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 15.12.2010р. за №67, а саме викладення його у наступній редакції: «Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік».

Позовні вимоги обґрунтовані приведенням умов спірного договору оренди у відповідність до вимог чинного законодавства.

Відповідач у відзиві на позов зазначив про його необґрунтованість.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 08.09.2015р. (суддя Пригуза П.Д.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 14.09.2015р., позов задоволено повністю з мотивів його доведеності, стягнуто з відповідача в доход Державного бюджету України 1218,00 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Кредо-Інвест-Строй» 23.09.2015р. звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило його скасувати, у позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.10.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор зазначив про безпідставність доводів скаржника, просив рішення суду залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 22.10.2015р., за клопотаннями позивача та відповідача, розгляд справи призначено в режимі відеоконференції.

Заслухавши прокурора, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

Рішенням Херсонської міської ради від 08.10.2010р. №1652 затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, зокрема, ТОВ «Кредо-Інвест-Строй», передано останньому в оренду строком на 5 років земельну ділянку площею 0,6840 га із земель запасу (категорія земель землі житлової та громадської забудови) по вул. Патона, 25 під будівництво десятиповерхового двосекційного житлового будинку (ІІ та ІІІ черги будівництва) пункти 1, 1.6. (а.с. 27-28).

05.11.2010р. на підставі вищезазначеного рішення між Херсонською міською радою (Орендодавець) та ТОВ «Кредо-Інвест-Строй» (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, згідно умов якого в оренду строком на 5 років (до 08.10.2015р.) передана земельна ділянка загальною площею 0,6840 га під поточним будівництвом для будівництва десятиповерхового двосекційного житлового будинку (ІІ та ІІІ черги будівництва).

Відповідно до п. 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2010 рік становить 652399,20 грн. Після введення обєкта в експлуатацію нормативну грошову оцінку необхідно перерахувати, але не пізніше 08.10.2011р.

Пунктом 9 договору встановлено, що Орендна плата вноситься Орендарем з 08.10.2010р. у грошовій формі, у розмірі 0,2 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (згідно з рішенням міської ради від 31.01.2008р. №717). Орендна плата справляється також у випадках, якщо Орендар з поважних причин тимчасово не використовує земельну ділянку за умовами договору.

За змістом п.п. 10, 11 договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами. Орендна плата вноситься орендарем у міський бюджет м. Херсона щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. Орендна плата вноситься Орендарем з 08.10.2010р.

У п. 13 договору встановлено, що розмір орендної плати переглядається у разі, зокрема, змін умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку.

Згідно п. 34 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір розвязується у судовому порядку.

Договір зареєстрований в Херсонському міському відділі Херсонської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 15.12.2010р. за №67 (а.с. 13-15).

15.12.2010р. за актом про передачу та прийом земельної ділянки в натурі Орендар прийняв земельну ділянку площею 0,6840 га (а.с. 24).

Рішенням Херсонської міської ради від 26.08.2011р. №333 з урахуванням рішення міської ради від 28.11.2014р. №1611 встановлено розмір орендної плати за землю на рівні 3% від нормативної грошової оцінки земель м. Херсона, рішення міської ради від 31.01.2008р. №717 визнано таким, що втратило чинність (а.с. 29, 32).

Як вбачається з матеріалів справи, 08.01.2015р. виконком Херсонської міської ради звертався до ТОВ «Кредо-Інвест-Строй» із пропозицією щодо підписання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки (а.с. 26-26 зворотній бік), проте зазначена пропозиція залишена товариством поза увагою, що і стало підставою для звернення прокурора з даним позовом.

За твердженням прокурора, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пункту 288.5 ст. 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. Отже, цивільний обовязок Орендаря земельної ділянки платити не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки виник з акту цивільного законодавства і не залежить від волі сторін договору оренди, які зобовязані привести зміст договору до вимог приписів Закону.

ТОВ «Кредо-Інвест-Строй» зазначило, що земельна ділянка надана товариству для несільськогосподарського призначення під будівництво десятиповерхового двосекційного житлового будинку в м. Херсоні по вул. Патона, 25. Багатоквартирний будинок на цей час вже збудований, зданий в експлуатацію в установленому порядку, а також цей будинок відповідачем передано на обслуговування Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Каравела». На орендованій земельній ділянці знаходиться ще один багатоповерховий житловий будинок, який також зданий в експлуатацію та якому, відповідно до рішення виконкому Херсонської міської ради від 18.08.2015р. № 308, присвоєно поштову адресу: вул. Патона, 27, тому на думку відповідача, позивачем невірно вирахувано суму орендної плати, оскільки не враховано, що частина земельної ділянки не використовується товариством, а фактично використовується ОСББ «Каравела», що фактично свідчить про зміну умов господарювання на земельній ділянці. Також відповідач, посилаючись на ч. 2 ст. 42 Земельного кодексу України, вказав, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку. Крім того, за твердженням відповідача, ним не отримувалась додаткова угода, якою пропонувалося внести зміни до пункту 9 договору, позивач неправильно визначив дату (01.04.2014р.), з якої має сплачуватися орендна плата за договором оренди від 05.11.2010р.

Задовольняючи позов прокурора місцевий господарський суд виходив із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 ст. 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений Законом тобто, пунктом 288.5 статті 288 ПК України.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову прокурора з огляду на слідуюче.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у т.ч. із договорів.

Статтями 626, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі», ст. 93 Земельного кодексу України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У відповідності до ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, Законом України «Про оренду землі».

За змістом ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексуУкраїни). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно з підпунктами 288.5, 288.5.1., 288.5.2. ст. 288 Податкового кодексу України (в редакції чинній на день звернення прокурора з позовом) розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

За умовами ч. 5 ст. 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру земельного податку, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно з п. 2.19 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду спорів, що виникають із земельних відносин» у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку. Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Судам слід враховувати, що розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України «Про оренду землі». Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. Якщо зі зміною граничного розміру орендної плати таку ж зміну до договору оренди в установленому законом порядку не внесено, то застосуванню підлягає відповідна умова договору.

Матеріали справи не містять доказів скасування та/або визнання недійсними рішення Херсонської міської ради від 26.08.2011р. №333, від 28.11.2014р. №1611.

У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

За умовами ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, нормами чинного законодавства передбачена можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором або законом. Сторонами в договорі оренди передбачена можливість збільшення розміру орендної плати, яка в свою чергу є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд цілком правомірно та обґрунтовано дійшов висновку про внесення змін до п. 9 договору оренди землі від 05.11.2010р.

Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт введення житлових будинків в експлуатацію на орендованій земельній ділянці та передача цих житлових будинків на обслуговування ОСББ «Каравела» не змінює правового статусу відповідача як орендаря земельної ділянки, а також як власника збудованих житлових будинків та не звільняє його від сплати орендної плати за договором оренди землі комунальної власності. Як вбачається з договору на обслуговування житлового будинку по вул. Патона, 25 №1, укладеного 30.03.2015р. між ТОВ «Кредо-Інвест-Строй» та ОСББ «Каравела», відповідач виступає в цьому договорі як власник, а ОСББ «Каравела» - як обслуговуюча організація (а.с. 61-62), а відтак землекористувачем та зобовязаною особою за договором оренди від 05.11.2010р. є саме ТОВ «Кредо-Інвест-Строй».

Щодо доводів скаржника про не направлення позивачем пропозиції товариству щодо внесення змін до договору оренди від 05.11.2010р. саме в тій редакції, з якою прокурор в інтересах позивача звернувся до суду, що в свою чергу свідчить про недотримання вимог ст. 188 ГК України, ст. 30 Закону України «Про оренди землі» щодо порядку зміни господарських договорів колегія суддів зазначає наступне.

За приписами п. 2.19 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду спорів, що виникають із земельних відносин» надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 ГК України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. №15-рп/2002 у справі №1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист. Для забезпечення судового захисту Конституція України у статті 124 встановила принципи здійснення правосуддя виключно судами, неприпустимості делегування функцій судів та їх привласнення іншими органами чи посадовими особами та визначила юрисдикцію судів. Зазначені принципи забезпечують здійснення конституційного права на судовий захист, яке не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України). Із змісту частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб'єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб'єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб'єкти цих правовідносин. Зазначена норма, як і інші положення Конституції України, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування. Право на судовий захист передбачено й іншими статтями Конституції України. Так, відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту. Право на судовий захист не позбавляє суб'єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб'єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору. Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Таким чином, надсилання відповідачу пропозиції стосовно внесення змін до договору є його правом, а не обовязком та останній не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 08.09.2015р. у справі № 923/1292/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 23.11.2015р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя В.Т. Пироговський

Суддя С.В. Таран