РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа №910/23103/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
ДоПриватного підприємства «Столічні будинки»
Простягнення 331 054,62 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Білан Т.В.-керевник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення з останнього на свою користь заборгованість в розмірі 331 054,62 грн., з яких 164 168,35грн. суми основного боргу, 25 222,74грн. пені, 131 054,62грн. індекс інфляції, 10 416,09грн. -3% річних, за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2154-ТЕ-41 від 28.12.2012р.

В процесі розгляду справи Відповідачем надані докази сплати основного боргу у розмірі 164 168,35грн., в зв'язку з чим, Відповідач просить припинити провадження у справі повністю.

Позивач підтвердив сплату Відповідачем суму основного боргу, однак заперечив проти клопотання Відповідача про припинення провадження у справі за відсутністю предмету позову, зазначив, що не заперечує проти припинення провадження у справі в частині стягання основного боргу, в зв'язку з дійсною сплатою Відповідачем суми основного боргу. Позивач підтримав позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 25 222,74грн. пені, 131 054,62грн. індекс інфляції, 10 416,09грн. -3% річних, за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2154-ТЕ-41 від 28.12.2012р.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2012 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір купівлі-продаж природного газу №13/2154-ТЕ-41 (надалі - Договір).

Згідно умов Договору, Позивач зобов'язується передати у власність Відповідачу у 20143році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Відповідач зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах Договору.

Згідно з п. 5.1. Договору, ціна (граничний рівень цін) на газ установлюється Національною комісією регулювання енергетики України (НКРЕ).

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до умов Договору, Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Судом встановлено, що на момент закінчення строку дії Договору, Позивачем свої зобов'язання були виконані в повному обсязі та поставлено протягом січня-грудня 2013 року природного газу в об'ємі 450, 615 тис. куб. м. на загальну суму 589 945,16 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, належні копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Проте, Відповідач, в порушення умов Договору свої зобов'язання належним чином не виконав, оскільки не повністю розрахувався за поставлений з січня 2013 по січень 2014р. природний газ, внаслідок чого за Відповідачем на час звернення Позивача до суду утворилась заборгованість у розмірі 164 168,35 00 грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Договір купівлі-продажу природного газу №13/2154-ТЕ-41 від 28.12.2012р., укладений між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи договору купівлі-продажу та договору про поставку та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи доведено, що Відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, а саме на момент звернення до суду повністю не розрахувався за поставлений з січня 2013 по січень 2014 року природний газ, внаслідок чого за Відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 164 168, 35 грн.

Факт наявності боргу у Відповідача на час звернення Позивача до суду в розмірі 164 168, 35 грн. за спірним Договором від 28.12.2012р. №13/2154-ТЕ-41 Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований. Однак, в процесі розгляду спору, Відповідач надав суду належні докази сплати Відповідачем заборгованості у розмірі 164 168, 35 грн., а саме платіжні доручення від 02.09.2015р. №1059 на суму 60 168,35грн., від 09.09.2015р. № 1058 на суму 9 000,00грн., від 28.09.2015р. № 1055 на суму 55 000,00грн., гарантійний платіж від 28.09.2015р. на суму 45 000,00грн. Тому, в частині стягнення основного боргу, провадження у справі слід припинити за відсутністю предмету спору, на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, Позивач також правомірно нарахував Відповідачу борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Згідно здійсненого Позивачем розрахунку з Відповідача підлягає стягненню 10 416, 09 грн. 3% річних та 131 054, 62 грн. індексу інфляції, відповідно до ст. 625 ЦК України, з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим.

Крім того, Позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення з відповідача 25 222, 74грн. пені, відповідно до 7.2 Договору №13/2154-ТЕ-41 від 28.12.2012р.

Відповідно до п. 7.2. Договору, у разі невиконання Відповідачем умов п. 6.1. Договору, віну безспірному порядку зобов'язується сплатити Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Отже, порушення Відповідачем умов п. 6.1. Договору, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення.

Таким чином, за прострочення терміну платежу з відповідача належить стягнути пеню у сумі 25 222, 74 грн., відповідно до розрахунку Позивача з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим.

Відповідач просить суд, відповідно до ст. 233 ГК України максимально зменшити розмір штрафних санкцій, оскільки в даному випадку не завдано збитків Позивачу. Просить надати належну оцінку тій обставині, що споживачами є населення, а також збитковість господарської діяльності ПП «Столичні будинки», що підтверджує ненавмисний характер невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем, відповідач також просить врахувати сплату основного боргу -164 168,35грн. в повному обсязі.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України ст. 551 Цивільного кодексу України та п. 3 статті 83 чинного Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, що приймає рішення, має право у певних випадках (якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора) зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання; це ж питання врегульовано і в роз'ясненні Вищого арбітражного суду України від 29.04.1994 № 02-5/293 «Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань».

Господарський суд, вирішуючи питання про стягнення розміру неустойки (пені, штрафу), яка підлягає стягненню з відповідача, який порушив зобов'язання, об'єктивно оцінив всі надані сторонами докази неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, причини неналежного виконання зобов'язання, сплату на протязі розгляду справи основного боргу -164 168,35грн. в повному обсязі, вважає за можливе зменшити штрафні санкції до 2 000,00 грн.

Таким чином, з відповідача належить стягнути пеню у сумі 2 000,00 грн. за прострочення терміну сплати платежу за газ.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, Відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог в частині стягнення 2 000, 00 грн. пені, 131 054, 62 грн. індексу інфляції та 10 416, 09 грн. - 3% річних.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач довів, що його вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення пені, індексу інфляції, 3% річни. В частині стягнення основного боргу у розмірі 164 168,35грн. суд припиняє провадження у справі за відсутності предмету спору, на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України.

У зв'язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 49, п.1-1 ст. 80, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Столічні будинки» (03164, м. Київ, вул. Уборевича, буд. 20,кв.73; Код ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; Код ) 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. пені, 10 416 (десять тисяч чотириста шістнадцять) грн.09 коп. 3 % річних, 1 31 054 (сто тридцять одну тисячу п'ятдесят чотирі) грн. 62 коп. індексу інфляції та 6 621 (шість тисяч шістсот двадцять одну) грн. 50 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В решті частині позову відмовити.

В частині стягнення основного боргу провадження у справі припинити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.11.2015р.

Суддя І.І.Борисенко