РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа №910/25711/15

За позовом Національного університету біоресурсів і природокористування України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Побутрембуд»

про стягнення 7 385, 92 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: Ярмолаєв В.О. за довіреністю №3908 від 25.12.2014 р.;

від відповідача: Панюкова Т.О. за довіреністю № 23 від 02.10.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний університет біоресурсів і природокористування України (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Побутрембуд» (далі - відповідач) про стягнення 7 385, 92 грн. безпідставно сплачених коштів. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати щодо сплати судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що між ним та відповідачем було укладено Договір підряду, за умовами якого відповідач мав виконати підрядні роботи. Як зазначає позивач, відповідно до Акту Державної фінансової інспекції України за результатами перевірки було встановлено, що вартість будівельних робіт, що виконувались відповідачем завищено на суму 7 385, 92 грн. На підставі зазначеного позивач стверджує, що відповідачем було безпідставно отримано від позивача кошти в означеній сумі, у зв'язку з чим позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.10.2015 р. порушено провадження у справі № 910/25711/15, її розгляд призначено на 27.10.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.10.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 17.11.2015 р.

В судовому засіданні 17.11.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, подав клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державну фінансову інспекцію України, та оголошення перерви в судовому засіданні та продовження розгляду справи за участю третьої особи.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.11.2015 р. заперечив проти задоволення позову та вищевказаного клопотання позивача.

Розглянувши зазначене клопотання представника позивача, суд вирішив відмовити в його задоволенні в силу необґрунтованості.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини.

Відповідачем належним чином не мотивовано, яким чином прийняте у даній справі рішення може вплинути на права та обов'язки Державної фінансової інспекції України, а саме лише посилання позивача на те, що він пред'являє позов на підставі вимоги Державної фінансової інспекції України про усунення порушень, не є достатньо. підставою для залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи.

У судовому засіданні 17.11.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2013 р. між позивачем (замовник) та відповідачем (підрядник) було укладено Договір підряду № 326р (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання на свій ризик виконати вибірковий поточний ремонт Залу Вченої Ради навчального корпусу № 3 в Національному університеті біоресурсів і природокористування України по вул. Г. Оборони, 15 в м. Києві, у відповідності до будівельних норм та правил, та умов Договору.

За умовами п. 1.2. Договору обсяг і характер підрядних робіт, передбачених пунктом 1.1 цього Договору, визначаються у розрахунку договірної ціни (Додаток № 1), локальному кошторисі (Додаток № 2), що є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору загальна вартість цього Договору визначається на підставі погодженої обома сторонами Договірної ціни (Додаток № 1), що становить 426 137, 54 грн., в т.ч. ПДВ (20%) 7 1022, 92 грн., що є невід'ємною частиною цього Договору. КПКВК 2801130 спеціальний фонд - 426 137, 54 грн.

В силу п. 2.2. Договору договірна ціна може коригуватися за взаємною згодою сторін шляхом укладання додаткових угод за таких умов:

- зміна обсягів робіт з ініціативи замовника;

- при прийнятті нових законодавчих та нормативних актів, що впливають на вартість робіт;

- у зв'язку з інфляційними процесами.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі актів приймання виконаних підрядних робіт за формою № КБ-2в, та довідки про вартість виконаних підрядних робіт за формою КБ-3, які узгоджуються сторонами.

Оплата проводиться по факту виконаних робіт (п. 2.4. Договору).

Відповідно до п. 2.5. Договору оплата вартості фактично виконаних робіт проводиться замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок підрядника у строк не пізніше 10-ти банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання виконаних підрядних робіт.

Згідно з п. 2.6. Договору остаточна оплата вартості виконаних робіт проводиться замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок підрядника у строк не пізніше 10-ти банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання виконаних робіт та виконавчої документації (креслення, розрахунки, акти виконаних робіт, сертифікати, тощо).

Приписами п. 2.7. Договору визначено, що обсяги виконаних робіт уточнюються контрольним обміром фактично виконаних робіт.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що підрядник зобов'язується виконати роботи, початок 28.08.2012 р., закінчення 31.12.2012 р.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2012 р. (п. 4.2. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору після завершення робіт підрядник складає та передає замовнику виконавчу документацію, Акт приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) та Довідку про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) у 2-х примірниках.

В силу приписів п. 5.2. Договору замовник протягом п'яти днів перевіряє їх та, у разі відсутності зауважень, підписує та передає один примірник Акт (форма КБ-2в, КБ-3) Підряднику.

У разі мотивованої відмови замовника від підписання Акту приймання виконаних підрядних робіт, сторонами складається Дефектний акт з переліком необхідних доробок та термінів їх виконання. Після усунення зауважень згідно зі складеним Дефектним актом, роботи пред'являються до приймання у відповідності до п. 5.1. цього Договору. У випадку необґрунтованої несплати замовником вартості робіт протягом 10-ти календарних днів з дня одержання акту приймання виконаних підрядних робіт та ненадання обґрунтованої письмової відмови від приймання роботи вважаються прийнятими.

На виконання умов Договору відповідачем були виконані підрядні роботи на загальну суму 423 137, 54 грн., що підтверджується Актом приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в за серпень 2012 р. на суму 426 137, 54 грн., а також Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт ф. КБ-3 за серпень 2012 р. на суму 426 137, 54 грн.

Позивач, у свою чергу, виконуючи взяті на себе зобов'язання здійснив оплату виконаних відповідачем робіт в сумі 426 137, 54 грн. на підставі платіжного доручення № 5023 від 29.08.2012 р.

Як стверджує позивач, Державною фінансовою інспекцією України було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Національного університету біоресурсів і природокористування України за 2012 - 2013 роки, 1 півріччя 2014 року.

З метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків між позивачем, Державною фінансовою інспекцією України була проведена зустрічна звірка документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Побутрембуд», за результатами якої було складено Довідку № 07-23/105 від 22.08.2014 р.

Зі змісту вищевказаної довідки та порівняльної відомості до неї, вбачається, що в ході перевірки виконання умов спірного Договору встановлено внесення до актів виконаних робіт та кількості матеріалів, які відсутні на момент проведення ремонтних робіт, тобто встановлено завищення вартості матеріалів за спірним Договором на суму 7 385, 92 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Приписами ст. 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Крім того, відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підписавши спірний Договір підряду сторони погодили всі істотні умови договору та самі визначили і погодили взаємні зобов'язання.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення зайво сплачених коштів, вказуючи на те, що за результатами перевірки спеціалістами ДФІ було встановлено завищення вартості виконаних відповідачем робіт на суму 7 385, 92 грн.

При цьому, позивач зазначає, вказані грошові кошти, на його думку, слід розцінювати саме як безпідставно отримані, що випливає з визначення ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Проте, вищевказані твердження позивача суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Наслідки набуття, збереження майна без достатньої правової підстави унормовано главою 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ст. 1213 Цивільного кодексу України).

У розумінні приписів наведених норм зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Дослідивши усі обставини та зібрані у справі докази, господарські суди установили, що відповідачем на виконання умов Договору підряду № 326 р від 28.08.2012 р. були виконані підрядні роботи, і такі роботи прийняті позивачем за спірними актами.

Доказів того, що такі роботи не були прийняті позивачем, або прийняті із зауваженнями, - суду не надано.

Виходячи з того, що підставою набуття спірної суми є Договір підряду № 236 р від 28.08.2012 р. і ця сума була перерахована відповідачеві як оплата за виконані і прийняті роботи, то такі кошти не можуть бути витребувані відповідно до приписів статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 р. у справі №5006/18/13/2012, від 17.06.2014 р. №13/096-12, від 14.10.2014 р. у справі №922/1136/13, від 25.02.2015 р. у справі № 910/1913/14.

Так, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, неналежне виконання відповідачем умов договорів може слугувати підставою для відповідальності, а не підставою для повернення коштів відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому, варто звернути також увагу на приписи ст. 853 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Статтею 844 Цивільного кодексу України визначено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов'язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

Якщо виникла необхідність проведення додаткових робіт і у зв'язку з цим істотного перевищення визначеного приблизного кошторису, підрядник зобов'язаний своєчасно попередити про це замовника. Замовник, який не погодився на перевищення кошторису, має право відмовитися від договору підряду. У цьому разі підрядник може вимагати від замовника оплати виконаної частини роботи.

Підрядник, який своєчасно не попередив замовника про необхідність перевищення приблизного кошторису, зобов'язаний виконати договір підряду за ціною, встановленою договором.

Підрядник не має права вимагати збільшення твердого кошторису, а замовник - його зменшення в разі, якщо на момент укладення договору підряду не можна було передбачити повний обсяг роботи або необхідні для цього витрати.

У разі істотного зростання після укладення договору вартості матеріалу, устаткування, які мали бути надані підрядником, а також вартості послуг, що надавалися йому іншими особами, підрядник має право вимагати збільшення кошторису. У разі відмови замовника від збільшення кошторису підрядник має право вимагати розірвання договору.

Доказів того, що відповідач завищив вартість спірних робіт понад встановлену кошторисом, - суду не представлено.

У свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України визначено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Більше того, відповідно до ч. 2 ст. 845 Цивільного кодексу України визначено, що якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

В даному випадку вказаних обставин перед судом не доведено.

Посилання позивача на викладені у Довідці № 07-23/105 від 22.08.2015 р. та Порівняльній відомості до неї висновки зустрічної звірки Державної фінансової інспекції України у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Побутрембуд», як на підставу для задоволення позовних вимог, суд вважає необґрунтованим, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не можуть впливати на умови укладеного між сторонами Договору і не можуть їх змінювати, тим більше, що всі умови Договору обома сторонами вже виконані.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011 визначено, що Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до п. 6.2. роз'яснень Президії Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визначенням недійсними актів державних чи інших органів» від 26.01.2000 р. № 02-5/35 не можуть оспорюватися в господарському суді також акти ревізій, документальних перевірок, дії службових осіб, вчинені у процесі чи за результатами перевірок тощо, оскільки ці акти не мають обов'язкового характеру.

Отже, судом звертається увага на те, що надана позивачем Довідка Державної фінансової інспекції України від 22.08.2014 р. № 07-23/105 повинна бути оцінена згідно з правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначив Вищий господарський суд України у постанові від 10.02.2015 р. у справі № 906/1193/14, виявлені інспекцією порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів та не можуть їх змінювати, а є лише підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку.

Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, наведену в постанові від 22.01.2013 р. № 3-69гс13, відповідно до якої стверджується, що виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Враховуючи вищевикладене, оскільки сторони погодили вартість робіт в Договорі, зміна умов якого в односторонньому порядку не допускається, роботи були виконані та оплачені, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушувалися умови укладеного між сторонами Договору підряду, положення законодавства та права позивача, а перераховані кошти не являються безпідставно отриманими, у зв'язку з чим суд визнає необґрунтованими вимоги позивача та відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що позовні вимоги є необґрунтованими, вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.11.2015 р.

Суддя В.С. Ломака