РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015Справа №910/27143/15

За позовом Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області

до Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-банк»

про стягнення 6 841,68 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Красновид Н.Л. - представник за довіреністю № 1 від 16.11.2015

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 18.11.15, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області до Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-банк» про стягнення 6 841,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами було укладено договір про централізоване спостереження за станом систем тривожної сигналізації та реагування наряду міліції ГЗ на відповідні сигнали від 25.12.2009 р. № 63/10. Відповідно до умов вказаного договору позивач приймає під спостереження сигналізацію, встановлену на об'єкті, які зазначені у дислокації, та негайно направляє наряд міліції ГЗ охорони на об'єкт в разі її спрацювання. Відповідач в свою чергу зобов'язався вчасно та у повному обсязі сплачувати послуги. За доводами позивача, останнім належним чином виконано зобов'язання за договором та надано послуги протягом серпня-вересня 2015 року на загальну суму 6 841,68 грн, про що свідчать акти прийому-здачі виконаних робіт/послуг, а саме № УПР-000536 від 31.08.2015 р. на суму 3 420,84 грн та № УПР-000604 від 30.09.2015 р. на суму 3 420,84 грн. Проте відповідачем в порушення договірних зобов'язань так і не було оплачено послуги, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача в примусовому порядку заборгованість у розмірі 6 841,68 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.10.2015 порушено провадження у справі № 910/27143/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 18.11.2015.

У судове засідання, призначене на 18.11.2015, з'явився представник позивач, на виконання вимог ухвали суду подав документи, що були залучені до матеріалів справи, позовні вимоги підтримав та проси суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про час і місце судових засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 217, з якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду 28.10.2015 р.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач не з'явився у судове засідання 18.11.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

25 грудня 2009 року між Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області (надалі - охорона, позивач) та Акціонерним комерційним банком «Інтеграл», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Інтеграл-банк» (надалі - замовник, відповідач) було укладено договір 3 63/10 про централізоване спостереження за станом систем тривожної сигналізації та реагування наряду міліції ГЗ на відповідні сигнали (надалі - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору, замовник передає, а охорона приймає під спостереження сигналізацію, встановлену на об'єкті, які зазначені у дислокації (додаток 1 до договору), що є невід'ємною частиною договору, та негайно направляє наряд міліції ГЗ охорони на об'єкт в разі її спрацювання.

Згідно з п. 2.1. договору оплата послуг охорони здійснюється замовником відповідно до розрахунку (додаток 2 до договору) і протоколу узгодження ціни (додаток 3 до договору). Оплата здійснюється замовником щомісячно до 05 числа поточного місяця за поточний місяць встановленому порядку, відповідно до виставленого охороною рахунку-фактури. Надання послуг охороною підтверджується актом виконаних робіт, який підписується охороною та замовником по завершенню поточного місяця.

Відповідно до п. 7.1. договору цей договір укладається строком на один рік і набуває чинності з дня його підписання.

Якщо за 30 діб до закінчення строк дії договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається подовженим на тих же умовах і на той же строк, без обмеження кількості пролонгації (п. 7.2. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами підписано додатки 2 та 3 до договору, якими затверджено протокол погодження договірної ціни та визначено розрахунок вартості спостереження за тривожною сигналізацією в приміщеннях ПАТ «Інтеграл-банк» на 2015 рік. Вартість послуг за місяць становить 3 420,84 грн.

За доводами позивача, Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області, належним чином виконано зобов'язання за договором та надано послуги протягом серпня-вересня 2015 року на загальну суму 6 841,68 грн, про що свідчать акти прийому-здачі виконаних робіт/послуг, а саме: № УПР-000536 від 31.08.2015 р. на суму 3 420,84 грн, що підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печами, та № УПР-000604 від 30.09.2015 р. на суму 3 420,84 грн, який направлявся на адресу відповідача, проте не підписаний останнім. Також за твердженням позивача, останнім направлялися на адресу відповідача рахунки-фактури на оплату послуг, докази чого містяться в матеріалах справи. Проте відповідачем в порушення договірних зобов'язань так і не було оплачено послуги.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідач з претензією № 15/5-1454 від 24.09.2015 р. щодо погашення заборгованості. На вказану претензію відповідачем надано відповідь, щодо відсутності правової та фінансової можливості задовольнити вимоги, у зв'язку з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг охорони за серпень-вересень 2015 року, а тому у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в у сумі 6 841,68 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем надано послуги охорони відповідачу протягом серпня-вересня 2015 року на загальну суму 6 841,68 грн, про що свідчать акти прийому-здачі виконаних робіт/послуг, а саме: № УПР-000536 від 31.08.2015 р. на суму 3 420,84 грн, що підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печами, та № УПР-000604 від 30.09.2015 р. на суму 3 420,84 грн, який направлявся на адресу відповідача (докази направлення містяться в матеріалах справи), проте не підписаний останнім. Крім цього, матеріалами справи також підтверджується факт направлення на адресу відповідача рахунків-фактур на оплату послуг.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 3.2. договору виконання грошового зобов'язання відповідача по сплаті за послуги охорони за договором на момент розгляду справи по суті настав.

Доказів виконання відповідачем в частині оплати наданих послуг матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що відповідачем порушено зобов'язання за договором в частині оплати наданих позивачем послуг, заборгованість у розмірі 6 841,68 грн за вказаним договором підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростована, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Судом враховано, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 15.09.2015 № 606 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.09.2015 № 170 про запровадження тимчасової адміністрації на 3 місяці до 15.12.2015 року включно.

Зазначена інформація відображена також на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказування.

Частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Водночас, положеннями пункту 2 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини 4 цієї статті, якою передбачено, що початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони.

З огляду на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд дійшов висновку, що обмеження визначені вказаним Законом у зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації у ПАТ «Інтеграл-банк» не поширюються на спірні правовідносини у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-банк» (03057, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 52/2, ідентифікаційний код 22932856) на користь Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області (01033, м. Київ, вул. Гайдара, буд. 8, ідентифікаційний код 08596914) заборгованість у розмірі 6 841 (шість тисяч вісімсот сорок одну) грн. 68 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.11.2015 року

Суддя Пукшин Л.Г.