ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р.Справа № 915/762/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Величко Т.А.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

Представники сторін у судове засідання не з'явились.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

фізичної особа-підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду Миколаївської області від 25 червня 2015 року

у справі №915/762/15

за позовом Первомайського районного споживчого товариства

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про повернення з оренди будівлі та стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ

У травні 2015 року Первомайське районне споживче товариство звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) в якій просило зобов'язати відповідача повернути Первомайському районному споживчому товариству будівлю магазину №124, розташовану за адресою АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь Первомайського районного споживчого товариства суму неустойки 13200,00 грн., суму боргу з урахуванням індексів інфляції за весь час прострочення 8436,45 грн., пеню 4535,54 грн., 182% річних від простроченої суми 24436,48 грн., а також заборгованість по оплаті комунальних послуг в сумі 387,80 грн., що загалом складає 50996, 27 грн.

08.06.2015 р. позивач уточнив позовні вимоги та просив зобов'язати відповідача повернути Первомайському районному споживчому товариству будівлю магазину №124, розташовану за адресою АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь Первомайського районного споживчого товариства несплачену суму основного боргу 1200 грн., суму неустойки 13200,00 грн., інфляційні витрати за весь час прострочення 1836,45 грн., пеню 4535,54 грн., 182% річних від простроченої суми 24436,48 грн., а також заборгованість по оплаті комунальних послуг в сумі 387,80 грн., що загалом складає 45596, 27 грн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 25 червня 2015 року (суддя Смородінова О.Г.) позов задоволено частково, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь Первомайського районного споживчого товариства неустойку в розмірі 13200,00 грн., основний борг - 600,00 грн., інфляційні - 1836,45 грн., 182% річних - 6620,82 грн., пені - 267,67 грн., 387,80 грн. за комунальні послуги та 3045,00 грн. судового збору. В частині позовних вимог щодо повернення будівлі та стягнення боргу за оренду за квітень 2014р. в розмірі 600,00 грн. провадження у справі припинено, в частині стягнення пені в розмірі 4267,87 грн. та 182% в розмірі 17815,66 грн. в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листами про звільнення орендованого приміщення у зв'язку із закінченням строку дії договору, проте відповідач у порушення умов договору, безпідставно користувався орендованим приміщенням після закінчення терміну договору на протязі одинадцяти місяців, а тому, на думку суду першої інстанції, позивач цілком законно та обґрунтовано заявив до стягнення з відповідача неустойку у розмірі подвійної плати за користування об'єктом за час прострочення на підставі ст. 785 Цивільного кодексу України в сумі 13200 грн.

До того ж, суд першої інстанції, прийнявши до уваги умови п. 4.3 договору, перевірив нарахування позивачем до стягнення пені (щодо строків та розміру) та дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог в цій частині стягнення пені в загальному розмірі 267,67 грн.

Також, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України та узгоджену між сторонами редакцію пункту 4.3 договору, зазначив, що позивач за несвоєчасну сплату орендних платежів цілком законно нарахував відповідачу до стягнення 182 проценти річних від простроченої суми, яка за розрахунком суду склала в розмірі 6620,82 грн. (за період з 11.06.2014 р. по 11.04.2015 р.).

Окрім того, господарський суд Миколаївської області, у мотивах прийнято рішення зазначив, що виходячи з несвоєчасно здійснених відповідачем оплат за орендну плату, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, правомірно нарахував відповідачу до стягнення інфляційні за травень 2014 р. - березень 2015 р. на загальну суму 1836,45 грн. (8436,45 грн. -6600,00 грн. боргу).

Судом першої інстанції, також, зазначено що матеріали справи містять рахунок №142 від 31.05.2014р. про сплату за комунальні послуги на суму 387,80 грн., який за твердженням позивача був наданий нарочно відповідачу та на підставі якого здійснено розрахунок заборгованості за комунальні послуги в сумі 387,80 грн. з показниками електролічильника 8922 кВт і ці дані, на твердженням суду, співпадають з даними в Акті приймання-передачі від 08.06.2015р. підписаного обома сторонами, а тому, судом першої інстанції визнано обґрунтованими та задоволено позовні вимоги у частині стягнення з відповідача 387,80 грн. по оплаті за комунальні послуги (в період дії договору).

Разом з тим, судом першої інстанції, з урахуванням приписів пункту 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, було припинено провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача повернути Первомайському районному споживчому товариству будівлю магазину №124, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з припиненням існування предмета цього спору, оскільки, 08.06.2015 р. відповідач передав позивачу в задовільному технічному стані з оренди магазин №124, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 100.3 кв.м та обладнання шляхом оформлення та підписання акту приймання-передачі основних засобів та обладнання з оренди згідно договору №150 від 17.12.2012 р.,

Крім цього, судом першої інстанції припинено провадження у справі щодо стягнення основного боргу в розмірі 600,00 грн. у зв'язку з його сплатою.

Не погоджуючись із даним рішенням до Одеського апеляційного господарського суду звернувся ФОП ОСОБА_1 з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 25.06.2015 р. по справі №915/762/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму неустойки 13200 грн., інфляційні витрати за весь час прострочення 1836,45 грн., пеню 4535,54 грн., 182% річних простроченої суми 24436,48 грн. відмовити, судові витрати розподілити пропорційно відповідно до заявлених вимог.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, скаржник зазначає, що у оскаржуваному судовому рішенні, суд посилається на те, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листами про звільнення орендованого приміщення, проте, за твердженням скаржника, письмового повідомлення, щодо розірвання договору оренди відповідач не отримував, позивач у судовому засіданні також не надав доказів того, що відповідач був дійсно повідомлений належним чином. На думку апелянта, те, що в реєстрі відправлених листів є адреса відповідача не може слугувати доказом, того, що відповідач був повідомлений належним чином про звільнення приміщення. Як зазначає скаржник, виходячи з роздруківки відстеження пересилання поштових відправлень по штрих кодовому ідентифікатору, вказані відправлення взагалі не зареєстровані в системі.

Скаржник відзначає, що посилання позивача про те, що відповідач був повідомлений через працівника магазину не можуть прийматися належним чином до уваги, адже продавець не являється представником відповідача у встановленому законом порядку, підпис, який міститься на пред'явлених позивачем документах не може братися до уваги належним чином, адже біля нього немає жодної абревіатури кому саме він належить. Апелянт зазначає, що йому не відомо про якого продавця зазначає позивач.

За твердженням скаржника, відповідно до умов п. 1.3. Договору оренди нежитлового приміщення №150 від 17 грудня 2012 року, відповідач після закінчення строку дії вказаного Договору, а саме 31 грудня 2013 року продовжував сплачувати орендну плату за використання приміщення магазину, що підтверджується платіжками, та відповідно до умов договору він вважається укладеним на невизначений строк.

Щодо підстав для розірвання договору, скаржник, посилаючись на п. 5.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» зазначає, що позивач не надав до суду однозначних доказів, щодо використання майна стосовно якого виник спір для власних потреб, про що також зазначається в п.4.3 вищезазначеної Постанови Пленуму. Апелянт вважає, що позивач навмисно ввів в оману відповідача, та після місячного терміну з часу відправлення листа не направив акта прийому - передачі приміщення та акту звірки, що призвело до виникнення заборгованості та припинення договору без належних на те підстав, оскільки відповідач справно сплачував оренду кожного місяця та виконував свої зобов'язання за договором оренди.

Як зазначає скаржник, позивач також не надав доказів того, що наймач ухилявся від обов'язку, щодо повернення майна, адже жоден з представників позивача, на твердженням апелянта, не надавав акту прийому - передачі відповідачу, а тому стягнення неустойки за ч. 2 ст. 785 ЦК України підлягає доказуванню, яке покладається на позивача.

Апелянт відзначає, що неодноразово наголошував суду першої інстанції, що позивач відповідно до ст. 6 Господарського процесуального кодексу України жодного разу не виставив відповідачу претензію по сплату заборгованості з відповідними реквізитами, чим фактично позбавив останнього на добровільне та досудове погашення заборгованості та уникнення конфлікту, адже відповідач мав намір подальшому користуватися нежитловим приміщенням та сплачувати орендну плату.

Також, посилаючись на п. 3.6. Договору, апелянт зазначає, що припинення орендних правовідносин у світлі кореспондуючого зв'язку між правами та обов'язками учасників зобов'язання за змістом ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України унеможливлює в подальшому виникнення у відповідача зобов'язань перед позивачем зі сплати орендної плати відносно періоду після 10.05.2014 р., а отже, на думку скаржника, унеможливлює і правомірність вимоги сплати таких орендних платежів. Протилежні твердження позивача з посиланням на положення п. 3.6 договору оренди, на думку апелянта, до уваги не можуть прийматися, як такі, що спростовуються вказаними вище висновками та прямо суперечать приписам ч. 1 ст. 19 Конституції України, ч.2 ст. 14 Цивільного кодексу України, за якими ніхто не може бути примушений робите, що не встановлено обов'язковим за законодавством, у тому числі щодо виконання цивільних обов'язків. До того ж, як відзначає апелянт, правильність цієї позиції додатково підтверджується одночасним нарахуванням позивачем за період після 11.06.2014 р., як орендної плати, так і неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, що є несумісним до одночасного існування з огляду на взаємовиключність підстав для виникнення відповідного обов'язку у орендаря за орендними платежами це договірні відносини, а за неустойкою - це продовження позадоговірного використання майна.

Апелянт вважає, що у позивача відсутнє суб'єктивне право вимагати у відповідача сплати орендної плати, нарахованої за період після припинення 11.05.2014 р. правовідносин за договором оренди, що зумовлює об'єктивну неможливість порушення цього відсутнього права з боку відповідача. Зазначений висновок, на думку скаржника, у повній мірі узгоджується із приписами ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15,16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, згідно яких можливість застосування будь-якого способу судового захисту передбачає наявності як певного права (інтересу), так і його порушення на момент звернення до суду.

До того ж, за твердженням скаржника, не підлягають задоволенню і штрафні санкції, відповідно до п. 4.2. Договору, які нараховує позивач у позадоговірному відношенні, адже, на думку апелянта, відповідальність настає за невиконання або неналежне зобов'язання за Договором. За твердженням апелянта, за час дії договору у відповідача не було жодного порушення з оплати оренди, а отже нараховані штрафні санкції у позадоговірному відношенні не можуть бути стягненні так як на це немає жодної правової підстави.

Посилаючись на приписи частини першої статті 233 ГК України, скаржник зазначає, що у своєму відзиві відповідач просив зменшити штрафні санкції, однак судом була повністю проігнорована дане прохання відповідача, при цьому суд не зазначив у своєму рішенні на якій підставі.

За твердженням апелянта, факт повного погашення заборгованості відповідачем з орендної плати не є фактом визнання позовних вимог чи п. 3.6. Договору оренди, оскільки відповідач лише добросовісно виконав обов'язок, щодо сплати оренди за час перебування приміщення у відповідача.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Величко Т.А., Поліщук Л.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського від 09.09.2015 р. розгляд справи було відкладено на підставі п.1 ч.1 ст.77 ГПК України.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 р. №683 призначено повторній автоматичний розподіл справи у зв'язку із перебуванням судді Поліщук Л.В. у відпустці.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.10.2015 р. для розгляду справи №915/762/15визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Величко Т.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського від 20.10.2015 р. апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 прийнято до провадження з призначеним розглядом колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Величко Т.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського від 21.10.2015 р. розгляд справи було відкладено на підставі п.1 ч.1 ст.77 ГПК України.

У судові засідання представники сторін не з'являлись, про причини не з'явлення суд не повідомляли, проте, були належним чином повідомленні про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 26.08.2015 р., 10.09.2015 р. та 27.10.2015 р., які були вручені сторонам у справі.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2012 року між Первомайським районним споживчим товариством (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір № 150 "оренди нежитлового приміщення" згідно з предметом якого орендодавець передав в оренду орендарю основні засоби: магазин № 124, загальною площею 100,3 кв.м., які належать орендодавцю на праві власності, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до розділу 1 договору, він діє з 1 січня 2013 по 31 грудня 2013 року. Якщо орендар користується орендованим майном після закінчення строку договору, у разі відсутності заперечень зі сторони орендодавця, договір вважається укладеним на невизначений термін і кожна із сторін цього договору має право відмовитись від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць. Об'єкт оренди використовується орендарем для організації роздрібної торгівлі

Згідно з п.п. 2.1.1, 2.1.2, 2.3.3, 2.3.5 договору орендодавець зобов'язався - передати орендарю об'єкт оренди по акту приймання-передачі; по закінченню строку дії договору або його дострокового розірвання прийняти від орендатора об'єкт оренди з одночасним підписанням двостороннього акта приймання-передачі; орендар зобов'язався - своєчасно вносити орендну плату в передбачені договором строки; по закінченню строку дії договору або його достроковому розірванню повернути орендодавцю об'єкт оренди в стані, не гіршому ніж той, в якому він їх отримав, з врахуванням нормального зносу, по акту приймання-передачі.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.4, 3.6 договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок орендодавця до 10-числа кожного місяця, в якому здійснюється користування об'єктом оренди; щомісячна орендна плата на момент заключення договору складає 600,00 грн., в тому числі ПДВ за всю орендовану площу. Оплата за експлуатацію електромережі та комунальні послуги здійснюється згідно рахунків, наданих орендодавцем; всі платежі здійснюються по безготівковому рахунку або готівкою в касу; по закінченню дії договору або його дострокового розірвання орендна плата сплачується в день фактичної передачі орендованого приміщення орендодавцю, згідно акту приймання-передачі.

Відповідно до п.п. 4.1. - 4.5. договору сторону перебачили, що за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує завдані цим збитки, в порядку передбаченому діючим законодавством. За невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену нормами чинного законодавства України і цим договором. У випадку несвоєчасної сплати орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає сплаті, за кожен день прострочення, 182 проценти річних простроченої суми відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України та 10 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Крім сплати неустойки, сторона, що порушила зобов'язання за цим договором, зобов'язана відшкодувати іншій стороні всі збитки, заподіяні таким порушенням. Спори, що виникають між сторонами під час виконання цього договору, вирішуються шляхом переговорів, у разі недосягнення згоди в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Пунктом 5.1 та 6.3 договору сторони визначили, що договір може бути достроково розірваний з ініціативи любої сторони при умові письмового повідомлення іншої сторони за 30 календарних днів. По закінченню строку дії договір підлягає пролонгації на тих же умовах, якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення строку дії договору не підтвердить свій намір розірвати договір у строк закінчення дії даного договору.

На виконання умов вищенаведеного договору від 17.12.12 р. сторони оформили та підписали акт приймання-передачі основних засобів та обладнання з оренди магазину №124 с. Лащівка, за яким позивач передав, а відповідач прийняв у платне користування основні засоби, а саме магазин с. Лощівка Первомайського району, Миколаївської області загальною площею 100,3 кв.м. та обладнання в задовільному технічному стані.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції, позивач зазначив, що 26.02.2014 р. повідомив відповідача про те, що останній повинен на протязі одного місяця звільнити орендоване приміщення. Дане попередження, за твердженням позивача, було надіслане відповідачеві рекомендованим листом, а також вручено продавцю магазину, орендованого відповідачем, про що є відмітка з її підписом та датою вручення. Однак, як стверджує позивач, вимогу про звільнення приміщення відповідач не виконав, тому позивачем було надіслано ще два рекомендованих листа, 27.03.2014 р., який було вручено продавцю магазину та 05.05.2014 р., що підтверджується почтовою квитанцією та реєстром почтових відправлень. На дані листи відповідач, також, не реагував.

В обґрунтування позовних вимог, позивач також зазначив, що не дивлячись на те, що строк дії договору оренди закінчився, відповідач сплачував орендну плату в розмірі 600 грн. у місяць та плату за комунальні послуги з січня 2014 р. по 30 квітня 2014 р., проте, починаючи з 01 травня 2014 р., фактично користуючись магазином №124, відповідач не сплачував ні орендної плати,ні плати за комунальні послуги.

Судом першої інстанції визнано обґрунтованими та задоволено позовні вимоги у частині стягнення з відповідача неустойки, основного боргу, інфляційних, 182% річних, пені та витрати на комунальні послуги.

Разом з тим, судом першої інстанції було припинено провадження в частині позовних вимог щодо повернення будівлі та стягнення орендної плати за квітень 2015 р., оскільки у процесі розгляду справи судом першої інстанції, сторонами було підписано акт приймання-передачі орендованого майна та відповідачем сплачено суду орендної плати за квітень 2015 р. та відмовлено у задоволені позову в частині стягнення пені в розмірі 467,87 грн. та 182% річних у розмірі 17815,66 грн.

Судова колегія частково не погоджується із прийнятим рішенням, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ст. ст. 763, 764, 777 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором; наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Частинами 1 та 3 ст. 651, ст. ст. 759, 761, 762 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим; за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму; за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Пунктом 5.1 та 6.3 договору оренди, сторони визначили, що договір може бути достроково розірваний з ініціативи любої сторони при умові письмового повідомлення іншої сторони за 30 календарних днів. По закінченню строку дії договір підлягає пролонгації на тих же умовах, якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення строку дії договору не підтвердить свій намір розірвати договір у строк закінчення дії даного договору.

Позивач, у якості доказу того, що завчасно повідомив відповідача про припинення договору оренди та обов'язку звільнити орендоване приміщення, надав копію листа від 25.02.2014 р., копію поштового конверту, копію листа від 27.03.2014 р., копію реєстру на відправку заказної поштової кореспонденції від 27.03.2014 р., копію листа від 05.05.2014 р. та копію фіскального чеку від 06.05.2014 р.

Проте, колегія суддів вважає, що надані позивачем докази не можуть бути взяті до уваги, оскільки, дані докази не підтверджують отримання даних листів відповідачем.

Так, з копії поштового конверту неможливо встановити що саме було направлено у цьому конверті та чи було ще відправлення вручено відповідачеві.

До того ж, на даному поштовому конверті міститься штрихкодовий ідентифікатор №138, судом було перевірено даний код на офіційному сайті УДППЗ «Укрпошта» та встановлено, що дані про відправлення за таким номером відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Посилання позивача на те, що даний лист, також, було вручено продавцеві магазину відповідача, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на копії листа позивача від 25.02.2014 р. міститься лише підпис Голови правління В.С. Бойчук й підпис, який не можливо ідентифікувати, оскільки він не містить ані прізвища особи, ані її посади.

Не може бути доказом й лист позивача від 27.03.2014 р., оскільки, у якості доказу про направлення даного листа на адресу відповідача, позивачем було надано копію реєстру на відправку заказної поштової кореспонденції від 27.03.2014 р., з якого не вбачається що саме було направлено відповідачеві, коли дане відправлення було вручено або дати та причини не можливості вручення такого відправлення відповідачеві.

З цих же підстав відхиляються посилання відповідача на лист від 05.05.2014 р. та фіскальний чек від 06.05.2014 р., оскільки з даних доказів не можливо ідентифікувати чи саме цей лист було направлено відповідачеві. До того ж, на копії фіскального чеку міститься штрихкодовий ідентифікатор №785, який судом було перевірено на офіційному сайті УДППЗ «Укрпошта» та встановлено, що дані про відправлення за таким номером відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту належного повідомлення відповідача про те, що останній повинен на протязі одного місяця звільнити орендоване приміщення.

Відповідно до п. 6.3. договору по закінченню строку дії договір підлягає пролонгації на тих же умовах, якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення строку дії договору не підтвердить свій намір розірвати договір у строк закінчення дії даного договору.

Таким чином, судова колегія вважає, що спірний договір оренди після спливу його дії, тобто, після 31.12.2013 р., був пролонгований на тих же умовах, а тому, у позивача та суду першої інстанції, не було підстав для стягнення з відповідача суми неустойки у розмірі 13200 грн.

Разом з тим, частиною 1 статті 193 господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами ч.1 ст. 628 ЦК України вбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, вказані норми чинного законодавства передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ст. ст. 216 - 218 ГК України зазначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.4, 3.6 договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок орендодавця до 10-числа кожного місяця, в якому здійснюється користування об'єктом оренди; щомісячна орендна плата на момент заключення договору складає 600,00 грн., в тому числі ПДВ за всю орендовану площу. Оплата за експлуатацію електромережі та комунальні послуги здійснюється згідно рахунків, наданих орендодавцем; всі платежі здійснюються по безготівковому рахунку або готівкою в касу; по закінченню дії договору або його дострокового розірвання орендна плата сплачується в день фактичної передачі орендованого приміщення орендодавцю, згідно акту приймання-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не вчасно сплачував орендну плату за договором, починаючи з травня 2014 р. Так, відповідно до платіжного доручення №1058, відповідач сплатив орендну плату за травень, червень, липень та серпень 2014 р. лише 22 квітня 2015 р., відповідно до платіжного доручення №1066, відповідач сплатив орендну плату за жовтень та листопад 2014 р. лише 27.04.2015 р., платіжним дорученням №1061 підтверджується, що відповідач сплатив орендну плату за вересень 2014 р. 27 квітня 2015 р. згідно з платіжним дорученням №1072 відповідач сплатив орендну плату за січень, лютий та березень 2015 р., 14 травня 2015 р. та за грудень 2014 р. відповідач сплатив орендну плату лише 04.06.2015 р.

Частиною 1 ст. 216 та ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При укладенні договору оренди від 17.12.2012 р. сторонами у пунктах п.п. 4.1. - 4.4. погодили, що за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує завдані цим збитки, в порядку передбаченому діючим законодавством. За невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену нормами чинного законодавства України і цим договором. У випадку несвоєчасної сплати орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає сплаті, за кожен день прострочення, 182 проценти річних простроченої суми відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України та 10 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Крім сплати неустойки, сторона, що порушила зобов'язання за цим договором, зобов'язана відшкодувати іншій стороні всі збитки, заподіяні таким порушенням.

Враховуючи той факт, що відповідачем було порушено терміни сплати орендних платежів, колегія суддів, вважає, що позивачем обґрунтовано заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені, проте, судом першої інстанції було вірно застосовано положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України та зменшено розмін пені з урахуванням шестимісячного терміну від дня, коли зобов'язання мало бути виконано та стягнуто з відповідача розмір пені у сумі 267 грн. 67 коп.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія відзначає, що сторонами у договорі оренди від 17.12.2012 р. погоджено 182 проценти річних простроченої суми, отже саме з розміру проценту встановленого договором має бути розрахована сума річних.

Судова колегія Одеського апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок позивача та розрахунок суду першої інстанції, вважає що як позивачем так і місцевим судом допущено помилки при розрахунку, у зв'язку із чим, колегія суддів наводить свій розрахунок 182 процентів річних.

Борг - 600 грн., період 11.06.2014 р. - 22.04.2015 р., кількість днів -315, процент -182 (600х182х315:365:100) = 942 грн. 41 коп. (річні за травень 2014 р.); борг - 600 грн., період 11.07.2014 р. - 22.04.2015 р., кількість днів - 285, процент - 182 (600х182х285:365:100) = 852 грн. 65 коп. (річні за червень 2014 р.); борг - 600 грн., період 11.08.2014 р. - 22.04.2015 р., кількість днів - 254, процент -182 (600х182х254:365:100) = 759 грн. 91 коп. (річні за липень 2014 р.); борг - 600 грн., період 11.09.2014 р. - 22.04.2015 р., кількість днів -223, процент -182 (600х182х223:365:100) = 667 грн. 16 коп. (річні за серпень 2014 р.); борг - 600 грн., період 11.10.2014 р. - 24.04.2015 р., кількість днів -195, процент -182 (600х182х195:365:100) = 583 грн. 39 коп. (річні за вересень 2014 р.); борг - 600 грн., період 11.22.2014 р. - 27.04.2015 р., кількість днів -167, процент -182 (600х182х167:365:100) = 499 грн. 62 коп. (річні за жовтень 2014 р.); борг - 600 грн., період 11.12.2014 р. - 27.04.2015 р., кількість днів -137, процент -182 (600х182х137:365:100) = 409 грн. 87 коп. (річні за листопад 2014 р.); борг - 600 грн., період 11.01.2015 р. - 04.06.2015 р., кількість днів -144, процент -182 (600х182х144:365:100) = 430 грн. 81 коп. (річні за грудень 2014 р.); борг - 600 грн., період 11.02.2015 р. - 14.05.2015 р., кількість днів -92, процент -182 (600х182х92:365:100) = 275 грн. 24 коп. (річні за січень 2015 р.); борг - 600 грн., період 11.03.2015 р. - 14.05.2015 р., кількість днів -64, процент -182 (600х182х64:365:100) = 191 грн. 47 коп. (річні за лютий 2015 р.); борг - 600 грн., період 11.04.2015 р. - 14.05.2015 р., кількість днів -33, процент -182 (600х182х33:365:100) = 98 грн. 72 коп. (річні за березень 2015 р.), що загалом складає 5711 грн. 25 коп.

Таким чином, судова колегія вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума річних у розмірі 5711 грн. 25 коп.

Судова колегія, також, вважає що позивачем та судом першої інстанції припущено помилки при розрахунку збитків від інфляції.

Так, за розрахунком суду апеляційної інстанції, сума збитків від інфляції складає 2670 грн. 21 коп.

Розрахунок здійснено на підставі наступного: період прострочення червень 2014 - квітень 2015 (індекси інфляції 101,00%, 100,40%, 100,80%, 102,90%, 102,40%, 101,90%, 103,00%, 103,10%, 105,30%, 110,80%, 114,00%), сума боргу 600, збитки від інфляції 330 грн. 09 коп.; період прострочення липень 2014 - квітень 2015 (індекси інфляції 100,40%, 100,80%, 102,90%, 102,40%, 101,90%, 103,00%, 103,10%, 105,30%, 110,80%, 114,00%), сума боргу 600, збитки від інфляції 320 грн. 88 коп.; період прострочення серпень 2014 - квітень 2015 (індекси інфляції 100,80%, 102,90%, 102,40%, 101,90%, 103,00%, 103,10%, 105,30%, 110,80%, 114,00%), сума боргу 600, збитки від інфляції 317 грн. 21 коп.; період прострочення вересень 2014 - квітень 2015 (індекси інфляції 102,90%, 102,40%, 101,90%, 103,00%, 103,10%, 105,30%, 110,80%, 114,00%), сума боргу 600, збитки від інфляції 309 грн. 93 коп.; період прострочення жовтень 2014 - квітень 2015 (індекси інфляції 102,40%, 101,90%, 103,00%, 103,10%, 105,30%, 110,80%, 114,00%), сума боргу 600, збитки від інфляції 284 грн. 29 коп.; період прострочення листопад 2014 - квітень 2015 (індекси інфляції 101,90%, 103,00%, 103,10%, 105,30%, 110,80%, 114,00%), сума боргу 600, збитки від інфляції 263 грн. 56 коп.; період прострочення грудень 2014 - квітень 2015 (індекси інфляції 103,00%, 103,10%, 105,30%, 110,80%, 114,00%), сума боргу 600, збитки від інфляції 247 грн. 46 коп.; період прострочення січень 2015 - травень 2015 (індекси інфляції 103,10%, 105,30%, 110,80%, 114,00%, 102,20%), сума боргу 600, збитки від інфляції 240 грн. 88 коп.; період прострочення лютий 2015 - квітень 2015 (індекси інфляції 105,30%, 110,80%, 114,00%), сума боргу 600, збитки від інфляції 198 грн. 04 коп.; період прострочення березень 2015 - квітень 2015 (індекси інфляції 110,80%, 114,00%), сума боргу 600, збитки від інфляції 157 грн. 87 коп., що загалом складає 2670 грн. 21 коп.

Разом з тим, судова колегія погоджується із прийнятим рішенням у частині стягнення з відповідача суми заборгованості за комунальні послугу за травень 2014 р. у розмірі 387 грн. 80 коп., оскільки, відповідно до п.3.2. договору оренди, оплата за експлуатацію електромережі та комунальні послуги здійснюється згідно розрахунків, наданих орендодавцем, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано розрахунок заборгованості відповідно до якого, станом на 30 квітня 2014 р. показники електролічильника склали 8645 кВТ, станом на 31 травня 2014 р. показники електролічильника склали 8922 кВТ, різниця 277 кВТ, що за розрахунком складає 387 грн. 80 коп. (277 кВТх1,40 грн. = 387,80 грн.). Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем суму заборгованості за комунальні послуги, а також, відповідач не спростував даної позовної вимоги у апеляційній скарзі.

До того ж, колегія суддів погоджується із прийнятим рішенням в частині припинення провадження у справі в частині позовних вимог щодо повернення будівлі магазину №124, розташовану за адресою АДРЕСА_1, оскільки, як вірно зазначено судом та підтверджується матеріалами справи, 08.06.2015 р. шляхом оформлення та підписання акту приймання-передачі основних засобів та обладнання з оренди згідно договору №150 від 17.12.2012 р., відповідач передав позивачу в задовільному технічному стані з оренди магазин №124, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 100.3 кв.м та обладнання.

Також, судова колегія відзначає, що збільшуючи позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача суму орендної плати за березень та квітень 2015 р. у загальному розмірі 1200 грн., проте, 22.06.15 р. відповідач надав до суду першої інстанції копію квитанції № 400578190.2 від 20.06.15 р. про сплату орендної плати в розмірі 600,00 грн., а тому, судом першої інстанції було цілком обґрунтовано припинено провадження в частині стягнення основного боргу у сумі 600 грн. на підставі пункту 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 104 Господарського кодексу України передбачено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 104 Господарського кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що господарським судом Миколаївської області при прийнятті оскаржуваного рішення не було в повному обсязі враховано усі обставини справи, невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню частково, позов задоволенню частково, з розподілом судових витрат відповідно до положень ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись статтями 44, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 25 червня 2015 року у справі №915/762/15 змінити, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Первомайського районного споживчого товариства основний борг у розмірі 600 грн., пеню у розмірі 267 грн. 67 коп.; 182 проценти річних простроченої суми у розмірі 5711 грн. 25 коп., інфляційні втрати у розмірі 2670 грн. 21 коп., заборгованість зі сплати комунальних послуг у розмірі 387 грн. 80 коп.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Первомайського районного споживчого товариства 1604 грн. 04 коп. судового збору за подання позову.

В частині позовних вимог щодо повернення будівлі та стягнення боргу за оренду за квітень 2014 р. в розмірі 600,00 грн. провадження у справі припинити.

В решті позову відмовити».

Стягнути з Первомайського районного споживчого товариства на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 720 грн. 47 коп. за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 23.11.2015 р.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Величко Т.А.