ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р.Справа № 922/4822/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Прокурора Дергачівського району Харківської області м. Дергачі в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації м. Харків
до 1) ТОВ фірми "Міракс", м. Харків 2) Дергачівської районної державної адміністрації, м. Дергачі
про визнання недійсним розпорядження, договору та визнання відсутності права користування
за участю представників:

прокурора - Боброва С.С., посвідчення № 026273 від 15.05.2014 року;

позивача - не з'явився;

відповідача (ТОВ фірми "Міракс") - Муха І.І. , довіреність б/н від 10.08.2015 року;

відповідача (Дергачівська районна державна адміністрація) - Ярова Л.Л., довіреність №01-49/1081 від 17.03.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Міракс", 2) Дергачівської районної державної адміністрації, в якій прокурор просить визнати недійсним розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації №96 від 10.05.2002р. "Про передачу в оренду земель водного фонду ТОВ фірмі "Міракс"; визнати недійсним розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації №188 від 12.06.2003р. "Про передачу в оренду земель водного фонду ТОВ фірмі "Міракс"; визнати недійсним договір оренди землі від 07.07.2003р. №242, укладений 07.07.2003 між Дергачівською РДА і ТОВ фірма "Міракс" та зареєстровану ХРФ ДП "Центр ДЗК" за №242 від 07.07.2003; визнати відсутність у ТОВ фірма "Міракс" права користування на земельну ділянку, яка розташована на території Слатинської селищної ради Дергачівського району за межами населеного пункту, площею 79,5120 га, в тому числі: під водою 45,177 га, прибережна захисна смуга 34,3349 га, що надана для вирощування товарної риби. Судові витрати просить покласти на відповідачів.

Ухвалою суду від 31.08.15р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

25.09.15р. представник позивача надав письмові пояснення по справі, в яких підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити та розглянути справу без участі представника позивача.

Ухвалою суду від 28.09.15р. задоволено клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача.

Ухвалою суду від 28.09.15р. за клопотанням представника відповідача (ТОВ фірма "Міракс") відкладено розгляд справи.

21.10.15р. представник відповідача (ТОВ фірма "Міракс") надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

21.10.15р. представник відповідача (ТОВ фірма "Міракс") надав письмове правове обґрунтування позиції відповідача у справі, які долучено судом до матеріалів справи.

21.10.15р. представник відповідача (ТОВ фірма "Міракс") надав клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів, за межі встановлені ч.1 ст. 69 ГПК України.

Ухвалою суду від 21.10.15р. за клопотанням представника відповідача (ТОВ фірма "Міракс") строк вирішення спору продовжено по 10.11.15р.

05.11.15р. представник відповідача (ТОВ фірма "Міракс") надав клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

05.11.15р. представник відповідача (ТОВ фірма "Міракс") надав клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

05.11.15р. прокурор надав письмові пояснення по справі, які долучено судом до матеріалів справи.

05.11.15р. представник відповідача (Дергачівська районна державна адміністрація) надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

05.11.15р. за усним клопотанням прокурора розгляд справи було відкладено.

09.11.15р. представник відповідача (ТОВ фірми "Міракс") надав клопотання з документами для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

Прокурор в судовому засіданні 10.11.15р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник позивача в судове засідання 10.11.15р. не з`явився.

Представник відповідача (ТОВ фірми "Міракс") в судовому засіданні 10.11.15р. проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача (Дергачівська районна державна адміністрація) в судовому засіданні 10.11.15р. підтримує позицію викладену у відзиві на позовну заяву, зазначає про сплив строку позовної давності, вважає позовну заяву не обґрунтованою та неправомірною, просить суд відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

В ході вивчення прокуратурою Дергачівського району у 2014 році стану додержання вимог земельного законодавства на території Дергачівського району встановлено, що розпорядженням Дергачівської РДА про передачу в оренду земельної ділянки водного фонду ТОВ фірма "Міракс" від 10.05.2002 року №96 передані в тимчасове користування на умовах оренди ТОВ фірма "Міракс" землі водного фонду загальною площею 56,0 га, в тому числі: під водою 40,0 га, прибережна захисна смуга шириною 50 м - 16,0 га на території Слатинської селищної ради Дергачівського району за межами населеного пункту терміном на 1 рік (з правом пролонгації) для вирощування товарної риби.

Розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації №188 від 12.06.2003р. "Про передачу в оренду земель водного фонду ТОВ фірмі "Міракс" передані землі водного фонду загальною площею 79,5120 га, в тому числі: під водою 45,177 га, прибережна захисна смуга 34,3349 га, які знаходяться на території Слатинської селищної ради Дергачівського району за межами населеного пункту для вирощування товарної риби терміном на 10 років.

07.07.2003 р. між Дергачівською РДА та ТОВ фірма "Міракс" на підставі вказаного розпорядження 07.07.2003р. укладений договір оренди строком на 10 років земельної ділянки водного фонду загальною площею 79,5120 га, в тому числі: під водою 45,177 га, прибережна захисна смуга 34,3349 га, який 16.07.2003р. посвідчений державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області та зареєстрований у реєстрі за № 2-1969.

Вказаний договір зареєстрований також Дергачівською районною філією "ХРЦ ДЗК" у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №242 від 07.07.2003р.

Прокурор Дергачівського району зазначає, що Розпорядження Дергачівської РДА від 10.05.2002р. №96, від 12.06.2003р. № 188, та договір оренди землі від 07.07.2003р. № 242 є незаконними і підлягають визнанню недійсними у зв'язку з тим, що Дергачівська районна державна адміністрація не мала повноважень розпоряджатися земельною ділянкою із земель державної власності для таких потреб, як товарне риборозведення («вирощування товарної риби, організація спортивного та любительського рибальства») та що "потребу у веденні водного господарства не слід ототожнювати з потребами та цілями, для яких надаються у користування на умовах оренди водні об'єкти згідно за ст. 51 Водного кодексу України, зокрема, для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях". В даному випадку це є суб'єктивною думкою, яка не підтверджена нормативно-правовим актом.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік категорій цільового призначення земельних ділянок в даному випадку - землі водного фонду. Відповідно до ч. 4 статті 59 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент видання розпорядження чинній і на цей час) громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. В даному випадку цільове використання «для вирощування товарної риби і організації спортивного та любительського рибальства» повністю відповідає статті 59 Земельного кодексу України, яка передбачає для яких цілей можуть надаватись землі водного фонду фізичним та юридичним особам.

Частиною 1 статті 51 Водного кодексу України визначено, що у користування на умовах оренди водні об'єкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях.

Тобто мета використання «риборозведення» закріплено і у Водному кодексі України і у Земельному кодексі України.

Відповідно до частини 3 статті 122 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент видання розпорядження): районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання;

б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті;

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Поняття "водне господарство" закріплено в Концепції розвитку водного господарства України, затвердженій постановою Верховної Ради України від 14.01.2000 № 1390, зокрема "Водне господарство - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків". Вирощування товарної риби, організація спортивного та любительського рибальства також має на меті забезпечення потреб населення у водних ресурсах, збереження, охорону та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків (збереження і охорона водного фонду, дотримання екологічної безпеки користування закріплено в договорі, як обов'язок орендаря.).

Також не зрозуміло посилання прокурора на ч.1 ст.21 Земельного кодексу України щодо порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель та їх наслідки, адже районна державна адміністрація не змінювала цільове призначення землі при розпорядженні земельною ділянкою наданою ТОВ "Міракс".

Також є незрозумілим посилання прокурора на висновок Вищого господарського суду України по справі № 913/1086/14 від 24.02.2015 року, яким розглядалась справа про передачу в оренду земельної ділянки водного фонду в 2013 році за технічною документацією та без проведення земельних торгів. Висновки зроблені судом по даній справі не мають ніякого відношення до справи, що розглядається, адже земельна ділянка по даній справі передана в 2002-2003 роках, коли проведення аукціонів чинним законодавством України не передбачалось, не діяв Закон України від 06.09.2012 № 5245 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", який набрав чинності з 01.01.2013р.

Щодо повноважень обласної державної адміністрації в частині визначення повноважень при наданні земельних ділянок водного фонду слід зазначити, що згідно з Положенням про Державне агентство водних ресурсів України агентство узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції.

Так листами від 13.08.2013р. № 4158/9/11-13 та від 06.02.2015р. № 590/9/11-15 надано роз'яснення, що Законом України від 06.09.2012р. № 5245 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", який набрав чинності з 01.01.2013р. змінено повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування. Відповідно до зазначених змін повноваження щодо передачі в оренду земельних ділянок для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт у межах населеного пункту перейшли до відповідних місцевих рад, а за межами населених пунктів до обласних державних адміністрацій.

Тобто тільки після набрання чинності з 01.01.2013р. Закону України від 06.09.2012 № 5245 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" та направлення Державним агентством водних ресурсів України всім обласним та районним державним адміністраціям роз'яснень стосовно визначення їх повноважень повноваження щодо розпорядження землями водного фонду частково почали здійснювати обласні державні адміністрації.

Отже, враховуючи, що закон не має зворотної сили у часі, районна державна адміністрація мала на той момент повноваження на розпорядження цими землями водного фонду, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог прокурора.

Щодо заяви, яка була заявлена у відзиві на позов (а.с. №99) про застосування строку позовної давності, суд відмовляє в задоволенні даної заяви у зв`язку з наступним.

Відповідно до положень абз. 1 п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Абзацами 1, 2 п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Тобто, суд приходить до висновку, що в даному випадку, право або охоронюваний законом інтерес позивача не було порушено, тому відмовляє в заяві про застосування строку позовної давності.

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги прокурора є непідтвердженими, недостатньо обгрунтованими, спростованими відповідачем, тому такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат по даній справі, суд керується положеннями статтею 49 ГПК України.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (станом на час звернення прокурора з відповідним позовом, тобто на 25.08.15 року) прокурор був звільнений від сплати судового збору при здійсненні своїх повноважень, у зв`язку з чим, судовий збір в даному разі не стягується.

Керуючись статтями 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 58, 59, 122 Земельного кодексу України, ст.18 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 208, 209, 210, 215, 640 Цивільного кодексу України, ст. 51 Водного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 32, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову до ТОВ фірма "Міракс" - відмовити повністю.

В задоволенні позову до Дергачівської районної державної адміністрації - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.11.2015 р.

Суддя Л.В. Шарко