КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2015 р. Справа№ 910/21454/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

та представників:

від заявника: не з'явились;

від боржника: не з'явились;

розпорядник майна: Дяченко Я.В. (свідоцтво від 28.08.2013 № 375);

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство ЕН ЕС АЙ Констракшн"

на ухвалу господарського суду м. Києва від 07.10.2015

у справі № 910/21454/15 (суддя - Чеберяк П.П.)

за заявою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

до Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.10.2015 у справі № 910/21454/15 порушено провадження про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн"; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Дяченко Яну Володимирівну .

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Спільне підприємство ЕН ЕС АЙ Констракшн" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 23.10.2015, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 07.10.2015 № 910/21454/15, прийняти нове судове рішення, яким відмовити ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві в порушенні провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство ЕН ЕС АЙ Констракшн".

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ "Спільне підприємство ЕН ЕС АЙ Констракшн" посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 вказану апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 18.11.2015.

16.11.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником апелянта подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з прийняттям участі у іншому судовому засіданні.

18.11.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від розпорядника майна надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу першої інстанції - без змін.

В судове засідання 18.11.2015 представник апелянта та заявника не з'явились. Про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцятиденного строку з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

При цьому, господарський суд виходить з того, що у даному випадку апелянт не позбавлений права і можливості забезпечити, за необхідності, участь у судовому засіданні іншого представника, згідно з ч.ч. 1-5 ст. 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Зважаючи на викладене, клопотання апелянта про відкладення розгляду апеляційної скарги задоволенню не підлягає.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника боржника та представника апелянта, за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 18.11.2015 розпорядник майна проти апеляційної скарги заперечила, просила оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діяла з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно зі ст.ст. 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду м. Києва від 25.08.2015 заяву прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання , зобов'язано арбітражного керуючого Горбача Ігоря Сергійовича, визначеного автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у справах про банкрутство, у строк до 16.09.2015 надати до суду заяву про участь у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн".

10.09.2015 та 15.05.2015 до господарського суду м. Києва надійшли заяви арбітражного керуючого Горбача Ігоря Сергійовича про участь у справі.

18.09.2015 до господарського суду м. Києва надійшла заява арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича про участь у справі.

28.09.2015 до господарського суду м. Києва надійшла заяви про участь у справі арбітражних керуючих Бєлової Олени Анатоліївни, Дяченко Яни Володимирівни, Боярчукова Сергія Григоровича, Гусака Юрія Миколайовича та Комлика Іллі Сергійовича.

29.09.2015 до господарського суду м. Києва надійшла заява арбітражного керуючого Титаренка М.О. про участь у справі.

02.10.2015 до господарського суду м. Києва надійшло клопотання арбітражного керуючого Горбача І.С. про відкликання заяви на участь у справі.

Оскаржуваною ухвалою судом першої інстанції порушено провадження у даній справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн"; введено процедуру розпорядження майном Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн"; призначено розпорядником майна Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн" арбітражного керуючого Дяченко Я.В. та вирішено інші процесуальні питання.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з повним дослідженням матеріалів справи та є такою, що відповідає вимогам законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з'ясування наявності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Законом.

Заявлені ініціюючим кредитором вимоги до боржника на суму 82 535 922 грн. 02 коп. складають консолідовану суму податкового боргу, у тому числі з податку на додану вартість в розмірі 82 532 967 грн. 70 коп. та збору за спеціальне використання води в розмірі 2 957 грн. 32 коп., підтверджені постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2014 у справі № 826/19201/14, якою було стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн" податковий борг з податку на додану вартість в розмірі 82 531 892 грн. 60 коп., а також інкасовими дорученнями від 29.12.2014 № 797/26-55-25-01-34, № 799/26-55-25-01-34, № 800/26-55-25-01-34, № 801/26-55-25-01-34, № 803/26-55-25-01-34, № 804/26-55-25-01-34, № 805/26-55-25-01-34, № 806/26-55-25-01-34, № 807/26-55-25-01-34, № 808/26-55-25-01-34, № 809/26-55-25-01-34, № 810/26-55-25-01-34, № 812/26-55-25-01-34, № 813/26-55-25-01-34, № 798/26-55-25-01-34, № 802/26-55-25-01-34, № 811/26-55-25-01-34, а також інкасовими дорученнями від 10.06.2015 № 79/26-55-23-01, № 80/26-55-23-01, № 81/26-55-23-01, № 82/26-55-23-01, № 83/26-55-23-01, № 84/26-55-23-01, № 85/26-55-23-01, № 86/26-55-23-01, № 87/26-55-23-01, № 88/26-55-23-01, № 89/26-55-23-01, № 90/26-55-23-01.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами.

Згідно із пунктом 41.2 статті 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з абзацом першим пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Механізм виконання судових рішень про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, який передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. Відповідно до пункту 12.4 зазначеної Інструкції, судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

Абзацами другим та третім пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Таким чином, виходячи з приписів статті 95 Податкового кодексу України, частини третьої статті 10, частини сьомої статті 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", доказами в підтвердження безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора - органу доходів і зборів, є рішення суду про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу, що набрало законної сили, інкасові доручення для примусового стягнення коштів в дохід бюджету у рахунок погашення податкового боргу та докази вжиття відповідних заходів до отримання відповідної заборгованості за процедурою, визначеною Податковим кодексом України.

Водночас, перебіг трьохмісячного строку, визначеного частиною 3 статті 10 Закону, починається з моменту прийняття банком платника (боржника) інкасового доручення для примусового стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу, оформленого стягувачем (контролюючим органом) на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Як зазначено у п. 12 роз'яснень, наданих Вищим господарським судом України у інформаційному листі від 28.03.2013 № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статтею 15 Закону визначено підстави для повернення та відкликання заяви про порушення справи про банкрутство. Як одну з підстав повернення заяви передбачено неподання заявником-кредитором доказів неспроможності боржника виконати грошові зобов'язання у встановленому розмірі протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено Законом. У зв'язку з цим строк невиконання боржником грошового зобов'язання для визначення неплатоспроможності боржника починається з моменту відкриття виконавчого провадження, а невиконання податкового зобов'язання - з моменту прийняття банком платника (боржника) інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, оскільки списання цих коштів здійснюється відповідно до умов і порядку, визначених Податковим кодексом України, а не Законом України "Про виконавче провадження".

Дослідивши матеріали справи та оцінивши додані до заяви докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені кредитором вимоги до боржника на загальну суму 82 531 892 грн. 60 коп., які підтверджені постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2014 у справі № 826/19201/14, є безспірними, їх розмір перевищує розмір трьохста мінімальних заробітних плат та вони не були задоволені боржником більше, ніж протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови в порушені провадження у справі про банкрутство боржника.

З матеріалів справи вбачається, що станом на дату винесення судом оскаржуваної ухвали вказані вище інкасові доручення від 29.12.2014 № 797/26-55-25-01-34, № 799/26-55-25-01-34, № 800/26-55-25-01-34, № 801/26-55-25-01-34, № 803/26-55-25-01-34, № 804/26-55-25-01-34, № 805/26-55-25-01-34, № 806/26-55-25-01-34, № 807/26-55-25-01-34, № 808/26-55-25-01-34, № 809/26-55-25-01-34, № 810/26-55-25-01-34, № 812/26-55-25-01-34, № 813/26-55-25-01-34, № 798/26-55-25-01-34, № 802/26-55-25-01-34, № 811/26-55-25-01-34 добровільно чи примусово не виконані, заходи примусового виконання рішення не дали результату стягнення грошових коштів з боржника на користь заявника.

Станом на дату підготовчого засідання суду першої інстанції, та суду апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги не надано доказів повного чи часткового виконання боржником зазначеного судового рішення, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання на усій території України (ст. 4-5 ГПК України).

Статтею 36 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, станом на поточну дату безспірні вимоги Заявника до Боржника за основними зобов'язаннями складають 82 531 892,60 грн., вказані вимоги заявника складають не менше 300 розмірів мінімальної заробітної плати та не погашені боржником протягом 3 місяців з дня подання інкасових доручень (з 29.12.2014).

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", ставка мінімального розміру заробітної плати з 01.01.2015 визначена на рівні 1218,00 грн. (отже сума 300 мінімальних розмірів заробітної плати становить 365400,00 грн.).

За таких обставин, судова колегія погоджується із судом першої інстанції, яким встановилено обґрунтованість вимог заявника та наявність підстав для порушення провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн".

Враховуючи викладене, судова колегія відхиляє доводи Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн", викладені в апеляційній скарзі, за необґрунтованістю.

Доводи апелянта стосовно неналежного засвідчення у встановленому порядку заявником копій письмових документів не приймається судом до уваги, оскільки долучені до матеріалів справи копії відповідних документів є засвідченими та не викликають сумніву у суду.

Згідно з ч. 9 ст. 16 Закону, в ухвалі про порушення провадження у справі про банкрутство зазначається про призначення розпорядника майна, встановлення розміру оплати його послуг та джерела її сплати.

Як зазначалося вище, арбітражним керуючим Горбачем І.С., який був визначений за допомогою автоматизованої системи, було подано заяву до суду першої інстанції про відмову від участі у даній справі про банкрутство, та в матеріалах справи наявні заяви арбітражних керуючих Сиволобова М.М., Гусака Ю.М., Боярчукова С.Г., Бєлової О.А., Комлика І.С., Дяченко Я.В. та Титаренка М.О. про участь у справі, у зв'язку з чим питання визначення розпорядника майна боржника підлягає вирішенню на загальних конкурентних засадах (оцінки рівня завантаженості, професійних та інших характеристик діяльності арбітражних керуючих, переваг одного перед іншим тощо) згідно чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 114 Закону, кандидатура арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) для виконання повноважень розпорядника майна визначається судом самостійно із застосуванням автоматизованої системи з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України. У разі якщо від арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), визначеного автоматизованою системою, не надійшла заява про згоду стати розпорядником майна в цій справі, то розпорядника майна призначає суд без застосування автоматизованої системи з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України. Кандидатура арбітражного керуючого для виконання повноважень керуючого санацією або ліквідатора визначається судом за клопотанням комітету кредиторів, а у разі відсутності такого клопотання - за ініціативою суду, крім випадків, передбачених цим Законом.

Із заяви арбітражного керуючого Сиволобова М.М. вбачається, що останній має свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 451 від 12.03.2013, має п'ятий рівень кваліфікації арбітражного керуючого, судимості за вчинення корисливих злочинів та заборони суду займатися діяльністю арбітражного керуючого не має, управління боржником раніше не здійснював, не є заінтересованою особою стосовно боржника та кредиторів, не має конфлікту інтересів, має усю необхідну матеріально-технічну базу для здійснення повноважень у даній справі.

Арбітражний керуючий Гусак Ю.М. у заяві про участь у справі повідомив про наявність свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 136 від 04.02.2013, п'ятого рівня кваліфікації арбітражного керуючого, а також зазначив, що судимості за вчинення корисливих злочинів та заборони суду займатися діяльністю арбітражного керуючого не має, управління боржником раніше не здійснював, не є заінтересованою особою стосовно боржника та кредиторів, має належні організаційні та технічні можливості для виконання обов'язків розпорядника майна у даній справі, станом на день подання заяви виконує обов'язки розпорядника майна та ліквідатора на п'яти підприємствах.

У заяві про участь у справі арбітражний керуючий Боярчуков С.Г. надав інформацію щодо наявності у нього свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 120 від 04.02.2013, п'ятого рівня кваліфікації арбітражного керуючого, а також вказав, що судимості за вчинення корисливих злочинів та заборони суду займатися діяльністю арбітражного керуючого не має, управління боржником раніше не здійснював, не є заінтересованою особою стосовно боржника та кредиторів, має належні організаційні та технічні можливості для виконання обов'язків розпорядника майна у даній справі.

Арбітражний керуючий Бєлова О.А. у поданій до суду заяві зазначила, що має свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 986 від 30.04.2013, діяльність арбітражного керуючого здійснює з 2011 року, виконувала обов'язки розпорядника, керуючого санацією та ліквідатора на дванадцяти підприємствах, станом на день подання заяви призначена розпорядником майна та ліквідатором на п'яти підприємствах, судимості за вчинення корисливих злочинів та заборони суду займатися діяльністю арбітражного керуючого не має, управління боржником раніше не здійснювала, не є заінтересованою особою стосовно боржника та кредиторів, не має конфлікту інтересів та має технічні можливості виконувати обов'язки розпорядника майна у даній справі.

Із заяви арбітражного керуючого Комлика І.С. вбачається, що останній має свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 130 від 04.02.2013, порушень термінів подання інформації, передбаченої Законом, до державного органу з питань банкрутства, а також порушень термінів, визначених ухвалами господарських судів, порушень законодавства щодо провадження діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) не допускав, не є заінтересованим у даній справі, управління боржником раніше не здійснював, не має конфлікту інтересів, діяльність арбітражного керуючого здійснює з 2011 року, має належні організаційні та технічні можливості для виконання обов'язків розпорядника майна у даній справі.

Арбітражний керуючий Дяченко Я.В. у заяві про участь у справі повідомила, що має свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 375 від 28.02.2013, судимості за вчинення корисливих злочинів та заборони суду займатися діяльністю арбітражного керуючого не має, управління боржником раніше не здійснювала, не є заінтересованою особою стосовно боржника та кредиторів, має належні організаційні та технічні можливості для виконання обов'язків розпорядника майна у даній справі.

У заяві про участь у справі арбітражний керуючий Титаренко М.О. повідомив, що має свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 823 від 18.04.2013, за час провадження діяльності арбітражного керуючого порушень термінів подання інформації, передбаченої Законом, до державного органу з питань банкрутства, а також порушень термінів, визначених ухвалами господарських судів, порушень законодавства щодо провадження діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) не допускав, судимості за вчинення корисливих злочинів та заборони суду займатися діяльністю арбітражного керуючого не має, управління боржником раніше не здійснював, не є заінтересованою особою стосовно боржника та кредиторів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши кандидатури арбітражних керуючих Сиволобова М.М., Гусака Ю.М., Боярчукова С.Г., Бєлової О.А., Комлика І.С., Дяченко Я.В. та Титаренка М.О., враховуючи професійний досвід арбітражного керуючого Дяченко Я.В., суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо призначення розпорядником майна Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн" арбітражного керуючого Дяченко Я.В.

Судова колегія встановила, що кандидатура арбітражного керуючого Дяченко Я.В. щодо призначення розпорядником майна боржника, відповідає вимогам ст. 97 та ст. 114 Закону, а тому суд першої інстанції правомірно призначив розпорядником майна Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн" арбітражного керуючого Дяченко Я.В. та встановив оплату її послуг у розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання нею повноважень за рахунок авансових коштів Заявника у відповідності до ст. 115 Закону.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставини, які на підставі належних та допустимих доказів у справі, встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн", зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції від 07.10.2015 у справі № 910/21454/15. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування вказаної ухвали у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 99, 101- 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Києва від 07.10.2015 № 910/21454/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/21454/15 повернути до господарського суду м. Києва для подальшого розгляду.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 23.11.2015.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко