ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" листопада 2015 р.Справа № 916/3615/15

За позовом: Заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області

До відповідачів: Селянського (фермерського) господарства "ЛУКА"

Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України

про зобов'язання звільнити земельну ділянку

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

Від прокуратури: Галактіонова О.А., посвідчення

Від відповідачів: Ущаповський Р.В., представник Селянського (фермерського) господарства "ЛУКА" за довіреністю; Волочнюк О.С., представник Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України за довіреністю

В судовому засіданні 02.11.2015р. оголошувалась перерва до 11.11.2015р. на підставі ст.77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідачів: Селянського (фермерського) господарства "ЛУКА" та Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України, у якій просить суд зобов'язати Селянське (фермерське) господарство "ЛУКА" звільнити земельну ділянку, загальною площею 1240 га, розташовану на території Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту), що використовується ним відповідно до договору №27 на вирощування сільськогосподарської продукції від 06.03.2014р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.09.2015р. порушено провадження у справі №916/3615/15 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

Представником Селянського (фермерського) господарства "ЛУКА" до суду надано відзив на позовні вимоги та додаткові пояснення до відзиву, відповідно до яких СФГ „Лука" повністю заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві та додаткових поясненнях до нього.

Представником Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України до суду надане письмове клопотання, відповідно до якого даний відповідач вважає, що позов підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судових засіданнях представників прокуратури та відповідачів, суд встановив.

06 березня 2014р. між Державним підприємством "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України (сторона 1) та Селянським (фермерським) господарством "ЛУКА" (сторона 2) було укладено договір №27 на вирощування сільськогосподарської продукції (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору за його умовами Сторона - 2 за завданням Сторони - 1 зобов'язується на свій ризик виконати Роботи по вирощуванню Продукції. Площа виробництва (п. 1.2. Договору) складає 1240 га, місцезнаходження - територія Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Найменування вирощуваної продукції за завданням Сторони - 1 пшениця, ячмінь, соняшник. Конкретний вид продукції визначається Стороною - 2.

Відповідно до п. 2.1. Договору Сторона - 2 зобов'язується виконувати роботи на площах виробництва в строки, обсягах та порядку, передбаченому технічними умовами та технологією виконання, що визначаються Стороною - 2 самостійно.

Згідно п. 2.2. Договору для виробництва Продукції Сторона - 2 використовує власні технічні засоби та матеріали. Якість матеріалів, що використовується для виконання Робіт за Договором, повинна відповідати чинним на території України ДСТУ, ТУ та іншим обов'язковим вимогам до матеріалу даного типу.

Пунктом 2.8 Договору визначено, що у випадку вирощування Продукції з насіння, придбаного за рахунок Підрядника, право власності на весь врожай належить Підряднику до оформлення розподілу продукції між Замовником та Підрядником.

Згідно п. 3.1. Договору з метою забезпечення майнових інтересів Сторони - 1, Сторони встановлюють фіксований гарантований рівень частки доходу від реалізації даного Договору яку має отримати Сторона - 1, яка у вартісному вираженні становить 1133744,40 грн. (не менше 3,5% від діючої нормативно грошової оцінки землі за 1 гектар за згодою Сторін, що становить 914,31 грн. за 1 гектар). Сторона - 2 зобов'язується в рахунок розрахунків за даним Договором щоквартально сплачувати відповідну четверту частину від зазначеної суми у розмірі 283436,10 грн. протягом 10-ти робочих днів після закінчення відповідного кварталу.

Відповідно до п. 3.2 і п. 3.3. Договору Сторона - 2 не має права на відшкодування їй витрат та оплату за виконану Роботу, якщо предмет Договору між Сторонами був випадково знищений або закінчення роботи стало неможливим, крім випадків, коли вказані обставини стали наслідком винних дій Сторони - 1, якщо предмет Договору до здачі його Стороні -1 був випадкового знищений або закінчення роботи стало неможливим без вини Сторін, Сторона - 2 має права вимагати плату за роботу.

Умовами п. 4.1. Договору визначено, що Сторони відповідають за належну якість наданого ними матеріалу та устаткування та умовами п. 4.2. передбачено, що Сторона - 2 відповідає за невиконання або неналежне виконання роботи, спричинене недоліками матеріалу, наданого Стороною - 1, якщо доведе, що ці недоліки не могли бути виявленими при належному прийманні матеріалу.

Відповідно до п. 4.6, п. 4.6.1., 4.6.2, 4.6.3 Договору Сторона -2 зобов'язана забезпечити вільний доступ повноважного представника Сторони -1 на площі виробництва, сприяти його роботі при визначенні стану обробки грунті, посівів (плодів), готовності продукції до збирання, забезпечити вільний доступ та умови повноважному представнику Сторони - 1 для ознайомлення з ходом виконання Робіт та перевірки технологічних процесів, Письмово повідомити Сторону - 1 про готовність Продукції до збирання та викликати його представника для складання відповідного акту.

Згідно з п .4.7, п. 4.8 Договору, Сторона - 1 зобов'язана сприяти Стороні - 2 у виконання Роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених Договором, Сторона -1 зобов'язана прийняти Роботу, виконану Стороною - 2 відповідно до даного Договору.

Відповідно до п. 7.1 Договору він набирає чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до 31 грудня 2014 року. Даний договір вважається пролонгованим на такий же період, якщо протягом 1-го місяця до закінчення строку дії цього Договору жодна з Сторін не направить своїх заперечень іншій стороні.

У п. 7.4 Договору визначено, що якщо інше не передбачено цим договором або чинним законодавством, цей Договір може бути розірваний тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору.

Заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області звертаючись до суду із позовом до Селянського (фермерського) господарства "ЛУКА" та Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України, зазначає, що між відповідачами 06.03.2014 р. укладено договір на вирощування сільськогосподарської продукції, який є удаваним правочином, укладеним з метою приховування фактично укладеного договору оренди землі.

Так, відповідно до ст. 13 Закону України „Про оренду землі", яким визначені загальні засади набуття, реалізації і припинення права на оренду земельної ділянки, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Порядок передачі земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачено ст. 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як зазначає Заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області в своєму позові, в порушення вище перелічених норм, земельна ділянка, що перебуває у державній власності, передана у користування СФГ „Лука" без відповідного рішення органу виконавчої влади, без проведення земельних торгів, без припинення права ДП „ДГ „Андріївське" на постійне користування вказаною земельною ділянкою, і, фактично укладений між СФГ „Лука" та ДП „ДГ „Андріївське" договір оренди земельної ділянки, не пройшов відповідну державну реєстрацію, обов'язковість якої передбачена чинним законодавством, отже, є неукладеним.

Позовні вимоги направлені на зобов'язанні Селянського (фермерського) господарства "ЛУКА" звільнити земельну ділянку, загальною площею 1240 га, яка розташована на території Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту), що використовується ним відповідно до договору №27 на вирощування сільськогосподарської продукції від 06.03.2014р., як такого, що не є правовстановлюючим документом на землю у розумінні Земельного кодексу України та Закону України „Про оренду землі".

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідачів, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

В поданому до суду позові Заступник Прокурора зазначає, що вважає укладений договір між сторонами удаваним правочином, тобто укладеним з метою приховування фактично укладеного між сторонами договору оренди землі, та просить суд застосувати норми, які регулюють правовідносини, які випливають з удаваного правочину, тобто норми, які регулюють правовідносини по оренді земельної ділянки.

Судом встановлено, що 06 березня 2014р. між Державним підприємством "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України (сторона 1) та Селянським (фермерським) господарством "ЛУКА" (сторона 2) було укладено договір №27 на вирощування сільськогосподарської продукції (далі - Договір).

З матеріалів справи вбачається, що Селянське (фермерське) господарство "ЛУКА" (Виконавець) передав Державному підприємству "Дослідне господарство "Андріївське" (Замовнику) сільськогосподарські роботи, що виконані за договором на вирощування сільськогосподарської продукції №27 від 06.03.2014р., а Замовник прийняв виконані сільськогосподарські роботи (пахота зябі), що підтверджується актом від 29.07.2014р. прийому передачі виконаних сільськогосподарських робіт.

Крім того, з матеріалів справи вбачається що Договір від 06 березня 2014р., укладений між Державним підприємством "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України (Сторона 1) та Селянським (фермерським) господарством "ЛУКА" (Сторона 2) №27 на вирощування сільськогосподарської продукції, був погоджений Інститутом сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України, про що міститься печатка Інституту на заглавній сторінці договору.

Пунктом 2.8 Договору визначено, що у випадку вирощування Продукції з насіння, придбаного за рахунок Підрядника, право власності на весь врожай належить Підряднику до оформлення розподілу продукції між Замовником та Підрядником.

Судом встановлено, що при укладенні Договору №27 на вирощування сільськогосподарської продукції від 06 березня 2014р. сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; підписання спірного договору за викладеними в ньому умовами здійснювалося за вільним вибором сторін; зміст договору не суперечить вимогам чинного законодавства; сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; їх волевиявлення було вільним та відповідало їх волі; умови договору направлені на реальне настання наслідків, обумовлених вказаним договором.

Відповідно до ст. 526 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1. ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства та сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання виникають із господарських договорів.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суд, дослідивши умови договору №27 на вирощування сільськогосподарської продукції від 06 березня 2014р., дійшов висновку, що спірний договір є змішаним, який містить елементи договору підряду, надання послуг, договору спільної діяльності та не суперечить вимогам діючого законодавства.

Крім того, необхідно зазначити, що земельна ділянка, яка надавалась за договором СФГ "Лука" для виконання умов Договору, знаходиться в постійному користуванні ДП ""Дослідницьке господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України на підставі Державного акту на право постійного користування, та використовується за цільовим призначенням. Умовами Договору не передбачалось вилучення земельної ділянки із користування ДП ""Дослідницьке господарство "Андріївське".

Тому твердження Заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області про те, що договір на вирощування сільськогосподарської продукції від 06.03.2014р. укладений з метою приховування фактично укладеного договору оренди землі спростовується матеріалами справи.

Таким чином, не має підстав стверджувати, що сторони, при укладанні договору на вирощування сільськогосподарської продукції мали на меті приховати договір оренди. В матеріалах справи не міститься жодного доказу того, що зазначений договір укладався сторонами саме для передачі в оренду земельної ділянки.

Слід зазначити, що як вбачається зі статуту Державного підприємства "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України, а саме з п. 2.2., Господарство є державним сільськогосподарським статутним суб'єктом підприємницької діяльності, що здійснює дослідну, господарську і комерційну діяльність з метою досягнення позитивних економічних результатів та одержання прибутку. Основні напрями діяльності Господарства є зокрема виробництво оригінального, елітного та репродукційного насіння сільськогосподарських культур та саджанців, вирощування племінного молодняка худоби і птиці (2.3.3. Статуту). Господарство може здійснювати іншу господарську діяльність, відповідно до законодавства та цього Статуту.

Отже, належний користувач - ДП ""Дослідницьке господарство "Андріївське", який на законних підставах отримав землю державної або комунальної власності, на власний розсуд використовує її у своїй господарській діяльності. ДП ""Дослідницьке господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України в межах своїх повноважень, на свій розсуд та за погодженням Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України, уклало договір на використання виділеної йому земельної ділянки по здійсненню сільськогосподарських робіт.

Окремо, стосовно твердження представника ДП ""Дослідницьке господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України про те, що дія договору №27 від 06 березня 2014р. закінчилась, суд зазначає наступне.

Так, матеріали справи містять лист ДП "ДГ "Андріївське" ІСГ Причорномор'я НААН №10/94 від 03.09.2015р., в якому ідеться мова про те, що термін дії договору від 20.12.2014р. між Селянським (фермерським) господарством "ЛУКА" та Державним підприємством "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України спливає 01.11.2015р., та ДП "ДГ "Андріївське" ІСГ Причорномор'я НААН повідомляє про не продовження дії зазначеного договору.

Однак, даний лист містить інформацію з приводу іншого договору, а саме: договору від 20.12.2014р., який не є предметом розгляду у даній справі. В позові прокурора зазначається про удаваність зовсім іншої угоди, яка і є предметом дослідження судом, а саме договору №27 на вирощування сільськогосподарської продукції від 06 березня 2014р., укладеного між Державним підприємством "Дослідне господарство "Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної Академії Аграрних наук України та Селянським (фермерським) господарством "ЛУКА", відносно якого матеріали справи не містять жодного доказу про те, що у встановлений умовами Договору строк надсилалось будь-яке повідомлення про непролонгацію договору №27 від 06 березня 2014р., тому суд дійшов висновку про те, що строк дії договору № 27 після спливу строку, на який його було укладено (до 31.12.2014р.), було автоматично пролонговано на той же термін, на який його було укладено, отже договір є діючим станом на теперішній час.

Враховуючи вищезазначені обставини справи, позовні вимоги Заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області не є обґрунтованими, не підтверджені наявними у справі матеріалами та не підлягають задоволенню судом.

З урахуванням усього вищевикладеного, на думку суду, позовні вимоги у справі не обґрунтовані належними та допустимими доказами, заявлені неправомірно, а тому не підлягають задоволенню судом.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір" (яка не звільняє органи прокуратури від сплати судового збору), з Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області підлягає стягненню до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1218 грн. у зв'язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 77, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Стягнути з Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області (67700, м. Білгород-Дністровський, вул. Калініна, 39) на користь Державного бюджету України (р/р 3008, отримувач УК у м.Одесі/Приморський район, , банк одержувача ГУДКС України в Одеській області, МФО 828011, код бюджетної класифікації 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

Повний текст рішення складено19 листопада 2015 року.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко