ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"11" листопада 2015 р. Справа № 911/4239/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», м. Київ,

до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»,

с. Мархалівка Васильківського району,

2) приватного підприємства «Агрофірма Маяк», с. Старий Яричів Камянка-Бузького району Львівської області,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1) товариства з обмеженою відповідальністю «Тридента-Агро», м. Київ

2) фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

смт. Саврань Одеської області

про стягнення 1688,67 грн.

Суддя О.В. Конюх;

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, довіреність від 02.06.2014р. б/н

від відповідача 1: не зявився;

від відповідача 2: не зявився;

від третьої особи 1: не зявився;

від третьої особи 2: ОСОБА_1, особисто.

СУТЬ СПОРУ :

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко Тайс», м. Київ, звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою від 04.06.2015р. №04-9/06 до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», с. Мархалівка Васильківського району Київської області, 2) приватного підприємства «Агрофірма Маяк», с. Старий Яричів Камянка-Бузького району Львівської області про стягнення заборгованості.

Ухвалою від 16.09.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 911/4239/15 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 06.10.2015р. ухвалою від 06.10.2015р. розгляд справи відкладено.

Ухвалою від 20.10.2015р. прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог від 15.10.2015р. № 15-1/10, зазначено, що справа розглядатиметься в редакції позовних вимог відповідно до вказаної заяви про:

1) солідарне стягнення з приватного підприємства «Агрофірма «Маяк» та товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 3248,09 грн. штрафу згідно договору поруки від 15.02.2013р. №15-02-2013-14 та угоди про заміну кредитора у зобовязанні від 31.01.2013р.;

2) стягнення з приватного підприємства «Агрофірма Маяк» 17650,45 грн. пені, 12602,59 грн. інфляційних втрат, 2865,65 грн. 3% річних на підставі угоди про заміну кредитора у зобовязанні від 31.01.2013р.;

3) пропорційне стягнення з приватного підприємства «Агрофірма Маяк» та товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» витрат на оплату судового збору та витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 4000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням господарського суду Львівської області від 20.07.2009р. у справі №12/98 встановлено факт обовязку приватного підприємства «Агрофірма Маяк» сплачувати продавцю товариству з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» за отриманий за договором №ЗУФ-42/03/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008р. товар з врахуванням дооцінки вартості (курсової різниці) та стягнуто з приватного підприємства «Агрофірма Маяк» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Тридента-Агро» 154810,98 грн. заборгованості, в тому числі 35504,69 грн. курсової різниці, розрахованої станом на 01.12.2008р.

Позивач отримав право вимоги до приватного підприємства «Агрофірма Маяк» від фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за угодою про заміну кредитора у зобовязанні від 31.01.2013р. №31/01-13-1, який в свою чергу отримав право вимоги до приватного підприємства «Агрофірма Маяк» від первісного кредитора товариства з обмеженою відповідальністю «Тридента-Агро» за угодою про заміну кредитора у зобовязанні від 26.01.2011р. № 201-ТА, що встановлено рішенням господарського суду Київської області від 06.08.2013р. у справі № 911/2317/13.

Крім того, рішенням господарського суду Київської області від 06.08.2013р. у справі № 911/2317/13 встановлено, що заборгованість за рішенням господарського суду Львівської області від 20.07.2009р. у справі №12/98 боржником в повному обсязі, включаючи курсову різницю, погашено лише 27.05.2011р. У звязку з цим, позивач вважав, що станом на 27.05.2011р. у приватного підприємства «Агрофірма Маяк» виник обовязок сплачувати борг з врахуванням курсу долара станом на 27.05.2011р., тобто з врахуванням курсової різниці в сумі 21653,94 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 19.05.2015р. у справі № 911/798/15 встановлено факт обовязку приватного підприємства «Агрофірма Маяк» сплатити товариству з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» суми боргу з врахуванням курсової різниці станом на 27.05.2011р., факт переходу права вимоги сплати курсової різниці до товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Тайс» та відповідно стягнуто з приватного підприємства «Агрофірма Маяк» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Тайс» 55040,04 грн., в тому числі 21653,94 грн. курсової різниці.

На твердження позивача зазначене рішення суду відповідачем не виконано, у звязку чим позивач просить суд стягнути з відповідача 2 згідно ст. 625 ЦК України:

3% річних в сумі 2865,63 грн., розраховані на суму курсової різниці 21653,94 грн. за період з 27.05.2011р. по 27.05.2012р.,

інфляційні втрати в сумі 12602,59 грн., розраховані на суму курсової різниці 21653,94 грн. за період червень 2011р. вересень 2015р.,

а також передбачену договором №ЗУФ-42/03/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008р. пеню в загальній сумі 17650,45 грн., в тому числі:

розраховану на суму курсової різниці 35504,69 грн. за період з 01.12.2008р. по 30.11.2009р. (8521,12 грн.),

розраховану на суму курсової різниці 21653,94 грн. за період з 27.05.2011р. по 14.04.2014р. (9129,33 грн.).

Крім того, позивач твердить, що в порядку пункту 8.4 договором №ЗУФ-42/03/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008р. передбачена сплата штрафу в розмірі 15% від вартості неоплаченого товару за несплату або несвоєчасну оплату товару. Позивач твердить, що невчасна оплата встановленої судом курсової різниці 21653,94 грн. є підставою для застосування до приватного підприємства «Агрофірма «Маяк» штрафу 21653,94*15% = 3248,09 грн.

За умовами договору поруки №15-02-2013-14 від 15.02.2013р., укладеного між новим кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» та поручителем товариством з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», поручитель поручився солідарно відповідати за належне виконання боржником приватним підприємством «Агрофірма Маяк» зобовязань за договором №ЗУФ-42/03/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008р., і відповідальність поручителя обмежується сплатою розміру штрафу в сумі 6771,44 грн. За таких обставин позивач також просить суд стягнути солідарно з відповідачів 3248,09 грн. штрафу.

Також позивач просить суд покласти на відповідачів судові витрати, в тому числі 1218,00 грн. судового збору та 4000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

В судове засідання представники відповідачів та третьої особи 1 не зявились.

Згідно позиції, викладеної у пункті 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що всі особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду, те, що матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті, відповідно до права суду, наданого його ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко Тайс», м. Київ (далі по тексту ТОВ «Компанія «Ніко Тайс»), до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», с. Мархалівка Васильківського району Київської області (далі по тексту ТОВ «ПК Трейдсервісгруп»), 2) приватного підприємства «Агрофірма Маяк», с. Старий Яричів Камянка-Бузького району Львівської області (далі по тексту ПП «Агрофірма Маяк»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) товариства з обмеженою відповідальністю «Тридента-Агро», м. Київ (далі по тексту ТОВ «Тридента-Агро») та фізичної особи підприємця ОСОБА_1, смт. Саврань Одеської області (далі по тексту ФОП ОСОБА_1М.), вислухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25.03.2008р. між ТОВ «Тридента Агро» (продавець) та ПП «Агрофірма Маяк» (покупець) було укладено договір купівлі продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008р. №ЗУФ-42/03/08 (далі по тексту Основний договір), згідно якого продавець зобовязується поставити покупцю засоби захисту рослин (товар), а покупець зобовязується прийняти та оплатити поставлений товар.

Відповідно до умов Основного договору:

- Підписання видаткових накладних, що виписані в період дії договору, засвідчує факт передачі разом з товаром всієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі сертифікату якості, інструкції щодо використання та застосування даного товару (п. 2.4 Основного договору).

- Приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем в момент його передачі від продавця. (пункт 4.1 Основного договору).

- Оплата товару проводиться наступним чином: 20% від вартості товару оплачується покупцем в строк до 04.04.2008р. 80% від загальної вартості товару оплачується покупцем в строк до 01.12.2008р. (пункт 5.3 Основного договору).

- За прострочення виконання зобовязання покупець зобовязаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. Сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобовязань за даним договором. Крім цього сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань за цим договором, здійснюється без обмеження строку (пункти 8.2., 8.3. Основного договору).

Додатком №2 до договору купівлі-продажу від 10.04.2008р. сторони погодили, що якщо курс долара США на день оплати вище, ніж курс долара на день підписання договору, сторони, для визначення суми, яка підлягає оплаті, використовують формулу S=(A1/A2)*B, де S ціна на момент оплати, B ціна на момент підписання, А2 курс НБУ долара до гривні на день підписання договору, А1 курс НБУ долара до гривні на день перерахування грошей.

Рішенням господарського суду Львівської області від 20.07.2009р. у справі № 12/98, стягнуто з ПП «Агрофірма Маяк» на користь ТОВ «Тридента-Агро» заборгованість за договором купівлі продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008р. №ЗУФ-42/03/08 у розмірі 154 810,98 грн., з яких: 98 515,74 грн. основного боргу, 35 504,69 грн. курсової різниці, 7 979,78 грн. інфляційних втрат, 1 220,08 грн. 3% річних, 6 775,36 грн. пені, 3 000,00 грн. витрат на послуги адвоката та 1 529,95 грн. державного мита та 285,38 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Зазначеним рішенням встановлено факт наявності простроченої заборгованості ПП «Агрофірма Маяк» перед ТОВ «Тридента-Агро» в сумі 98 515,74 грн., та відповідно обовязок боржника у звязку із простроченням грошового зобовязання сплатити кредитору борг з урахуванням трьох процентів річних та інфляційних втрат, а також сплатити передбачені договором пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та курсову різницю.

Відповідач частковими платежами (платіжні доручення від 24.01.2011р. №46, від 11.03.2011р. №410, від 27.05.2011р. №1027) лише 27.05.2011р. погасив у повному обсязі суму заборгованості за рішенням господарського суду Львівської області від 20.07.2009р. у справі № 12/98, що встановлено зокрема рішенням господарського суду Київської області від 06.08.2013р. під час розгляду справи № 911/2317/13 та в порядку ст. 35 ГПК України не потребує додаткового доведення.

Визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все, виходити з правил частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (постанова Верховного Суду України від 18.02.2014р. у справі № 302гс14).

Курсова різниця в сумі 35504,69 грн., визначена господарським судом Львівської області у справі № 12/98 станом на 01.12.2008р., та стягнута рішенням від 20.07.2009р. у справі № 12/98, за правовим змістом є грошовим зобовязанням покупця перед постачальником з оплати товару, тобто, є індексацією (збільшенням) ціни товару та відповідно її складовою частиною.

Основним договором сторони передбачили за прострочення виконання зобов'язання сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Інший строк нарахування пені сторонами передбачено пунктами 8.2 та 8.3 Основного Договору, згідно яких сторони погодили, що нарахування санкцій за прострочення виконання зобовязань за цим договором, здійснюється без обмеження строку, і позовна давність за цими вимогами збільшується до повного виконання сторонами зобовязань.

За таких обставин, суд погоджується з твердженням позивача про те, що відповідача належить до стягнення пеня, нарахована на суму курсової різниці 35504,69 грн. (яка є складовою ціни, а відтак простроченим грошовим зобовязанням з оплати товару) за період з 02.12.2008р.( з дати, наступної за датою, станом на яку господарський суд Львівської області визначив належну до стягнення курсову різницю) до 30.11.2009р. Суд враховує, що пеня на вказану суму курсової різниці за наступний період з 01.12.2009р. була стягнута рішенням господарського суду Київської області від 19.05.2015р. у справі № 911/798/15 і позивачем в датому позові не заявлялася.

Суд перевірив розрахунок пені та встановив, що її арифметично вірно розрахований розмір становить 8002,19 грн. (а не 8521,12 грн., як стверджує позивач).

Рішенням господарського суду Київської області від 19.05.2015р. у справі № 911/798/15, яке в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили, встановлено факт обовязку ПП «Агрофірма «Маяк» сплатити курсову різницю (дооцінку вартості товару) в сумі 21653,94 грн., розраховану на дату погашення основного зобовязання 27.05.2011р. Також під час розгляду даної справи судом встановлено факт переходу права вимоги оплати заборгованості з курсової різниці (дооцінки вартості товару) від первісного кредитора ТОВ «Тридента-Агро» спочатку до ФОП ОСОБА_1 (за угодою № 201-ТА про заміну кредитора у зобовязанні від 26.01.2011р. в редакції додаткової угоди №1 від 28.01.2011р.), а потім до нового кредитора ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (за угодою №31/01-13-1 про заміну кредитора у зобовязанні від 31.01.2013р. в редакції Додаткової угоди №1 від 11.03.2013р.). Зазначені обставини в порядку ст. 35 ГПК України не потребують додаткового дослідження та доведення.

Так, рішенням господарського суду Київської області від 19.05.2015р. у справі № 911/798/15 стягнуто з приватного підприємства «Агрофірма «Маяк» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 21653,94 грн. курсової різниці (дооцінки вартості товару), 13328,64 грн. інфляційних втрат (нарахованих на суму курсової різниці 35504,69 грн. за період з грудня 2008 року по травень 2011р. та на основний борг 98515,74 грн. за період з лютого 2011р. по травень 2011р.), 3370,99 грн. 3% річних (нарахованих на суму курсової різниці 35504,69 грн. за період з 01.12.2008р. до 26.05.2011р. та на основний борг 98515,74 грн. за період з 27.01.2011р. по 26.05.2011р.), 13376,59 грн. пені (нарахованої на суму курсової різниці 35504,69 грн. з 01.12.2009р. по 26.05.2011р. та на суму основного боргу за період з 27.01.2011р. по 26.05.2011р.), судовий збір та витрати на оплату послуг адвоката.

Враховуючи те, що стягнута зазначеним судовим рішенням курсова різниця в сумі 21653,94 грн. за правовим змістом є грошовим зобовязанням покупця перед постачальником з оплати товару, те, що пунктами 8.2 та 8.3 Основного договору сторони передбачили за прострочення виконання грошового зобовязання сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ без обмеження строку до повного виконання сторонами зобовязань, суд вважає обґрунтованим нарахування позивачем відповідачу пені на суму курсової різниці 21653,94 грн. за період з 28.05.2011р. (дата, наступна за днем виникнення обовязку сплати даної курсової різниці згідно ст. 253 ЦК України) по 14.04.2014р. Арифметично вірно обрахований розмір пені за цей період становить 9129,33 грн. (а не 9129,33 грн., як твердить позивач).

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 17650,45 грн. є обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню частково в сумі 17122,24 грн. (8002,19 грн. + 9120,05 грн.).

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки статтю 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань (підпункт 1.3. пункту 1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Відтак, для застосування статті 625 Цивільного кодексу України суду необхідно правильно визначити характер спірних правовідносин сторін та встановити існування між сторонами саме грошового зобовязання.

Судом встановлено, що курсова різниця в сумі 21653,94 грн., визначена господарським судом Київської області у справі № 911/798/15 станом на 27.05.2011р., та стягнута рішенням від 19.05.2015р. у справі № 911/798/15, за правовим змістом є грошовим зобовязанням покупця перед постачальником з оплати товару, тобто, є індексацією (збільшенням) ціни товару та відповідно її складовою частиною.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованим нарахування позивачем відповідачу трьох процентів річних на суму курсової різниці 21653,94 грн. за період з 28.05.2011р. (дата, наступна за днем виникнення обовязку сплати даної курсової різниці згідно ст. 253 ЦК України) по 27.05.2012р. Арифметично вірно обрахований розмір процентів річних за цей період становить 651,40 грн. (а не 2865,63 грн., як твердить позивач).

Також суд вважає обґрунтованим нарахування позивачем відповідачу інфляційних втрат на суму курсової різниці 21653,94 грн. за період з червня 2011 року по вересень 2015 року. Арифметично вірно обрахований розмір інфляційних втрат за цей період становить 16327,07 грн. (а не 12602,59 грн., як твердить позивач).

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2865,65 грн. є обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню частково в сумі 651,40 грн. Суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, за таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 12602,59 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню повністю в заявленій сумі.

Крім того, позивач заявляє до стягнення 3248,09 грн. штрафу, нарахованого відповідно до пункту 8.4 Основного договору №ЗУФ-42/03/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008р., а саме виходячи з розміру 15% від встановленої судом курсової різниці 21653,94 грн.

За умовами договору поруки №15-02-2013-14 від 15.02.2013р., укладеного між новим кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» та поручителем товариством з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», поручитель поручився солідарно відповідати за належне виконання боржником приватним підприємством «Агрофірма Маяк» зобовязань за договором №ЗУФ-42/03/08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008р., і відповідальність поручителя обмежується сплатою розміру штрафу в сумі 6771,44 грн. За таких обставин позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 3248,09 грн. штрафу.

Зазначені вимоги задоволенню не підлягають.

Так, в порядку ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пунктом 8.4 Основного договору передбачено, що за несплату або за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує штраф в розмірі 15% від вартості неоплаченого товару.

Тобто, оскільки в договорі не зазначено про сплату штрафу за кожний випадок порушення грошового зобовязання, суд робить висновок про те, що договором передбачено одноразове стягнення штрафу, що відповідає правовій природі штрафу як одноразової, а не триваючої санкції.

Судом встановлено, що у справі господарського суду Львівської області № 12/98 первісним кредитором вже був заявлений до стягнення штраф, передбачений пунктом 8.4 Основного договору. Рішенням господарського суду Львівської області від 20.09.2009р. у справі № 12/98 в задоволенні даної вимоги про стягнення штрафу первісному кредитору було відмовлено.

Судом встановлено, що новий кредитор ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» у справі господарського суду Київської області № 911/798/15 заявляв повторно до стягнення штраф, передбачений пунктом 8.4 Основного договору. Позивачем у справі № 911/798/15 подано суду заяву про відмову від позову в частині солідарного стягнення з відповідачів ТОВ «ПК «Трейдсервісгруп» та ПП «Агрофірма «Маяк» штрафу, яка була судом прийнята. Рішенням господарського суду Київської області від 19.05.2015р. у справі № 911/798/15 припинено провадження у справі в частині солідарного стягнення штрафу на підставі пункту 4 частини першої ст. 80 ГПК України. Наслідком прийняття судом відмови від позову та припинення провадження є неможливість повторного звернення до господарського суду з тією самою вимогою до тих самих відповідачів (частина друга ст. 80 ГПК України).

За таких обставин, провадження у справі в частині солідарного стягнення з відповідачів ТОВ «ПК «Трейдсервісгруп» та ПП «Агрофірма «Маяк» передбаченого пунктом 8.4 Основного договору штрафу в сумі 3248,09 грн. належить припинити на підставі пункту 2 частини першої ст. 80 ГПК України.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши докази у справі, перевіривши розрахунки, надані позивачем, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню частково. Суд приймає рішення про стягнення відповідача 2 приватного підприємства «Агрофірма «Маяк» 17122,24 грн. пені, 12602,59 грн. інфляційних втрат та 651,40 грн. 3% річних.

Позивач просить суд включити до складу судових витрат по справі витрати позивача на послуги адвоката в сумі 4000,00 грн. На підтвердження зазначених витрат до позову додано копію договору № 01-1/04-15 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 01.04.2015р., укладеного між ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» та адвокатом ОСОБА_1, згідно п. 1.1. якого адвокат ОСОБА_1 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 29.10.2009р. № 3888, копія якого залучена до матеріалів справи) зобовязується надати ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» правову допомогу щодо аналізу правовідносин між ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» та ПП «Агрофірма Маяк»та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп», які виникли на підставі договору купівлі продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008р. №ЗУФ-42/03/08, угоди про заміну кредитора у зобовязанні від 31.01.2013р. № 31/01-13-1 та на підставі договору поруки від 15.02.2013р. №15-02-2013-1, надання консультацій з приводу можливого та законодавчо доцільного стягнення із боржника обрахованого, відповідно до норм чинного законодавства України, розміру пені, 3% річних, інфляційних витрат, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржниками перед замовником зобовязання щодо договору купівлі продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008р. №ЗУФ-42/03/08, угоди про заміну кредитора у зобовязанні від 31.01.2013р. № 31/01-13-1 та на підставі договору поруки від 15.02.2013р. №15-02-2013-1, консультації з питань практичного застосування норм, цивільного, господарського та господарсько-процесуального законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень, що стосуються зазначених правовідносин та підстав їх виникнення, підготовки та написання від імені замовника до господарського суду відповідної позовної заяви, представництві інтересів замовника у суді під час розгляду судової справи за поданим позовом, здійснення інших процесуальних заходів направлених на виконання умов та обовязків виконавця за даним договором.

Додатковою угодою №1 від 16.09.2015р. до договору № 01-1/04-15 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 01.04.2015р. сторони погодили, що вартість послуг за цим договором становить 4000,00 грн.

Крім того, позивачем суду надано: копії актів здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 04.06.2015р. та від 15.10.2015р., згідно яких адвокат надав а замовник прийняв послуги вартістю 4000,00 грн. Крім того, позивачем подано оригінали платіжних доручень № 793 від 21.05.2015р. на суму 1000,00 грн. та №14 від 23.09.2015р. на суму 3000,00 грн., згідно яких позивачем перераховано на рахунок адвоката ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 4000,00 грн. Щодо зазначених вимог суд зазначає таке.

Склад судових витрат визначений ст. 44 ГПК України і складається з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, повязаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої ст. 48 ГПК витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. За таких обставин судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами (пункт 6.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013р. №7).

За таких обставин витрати позивача на оплату послуг адвоката в сумі 4000,00 грн., які підтверджуються належними фінансовими документами, підлягають включенню судом до складу судових витрат та розподілу між сторонами в порядку ст. 49 ГПК України, тобто пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 11, пунктом 1 частини 1 ст. 512, ст.ст. 513, 516, 517, 525, 526, 541, 543, 546, 547, 553, 554, частиною 1 ст. 559, частиною 1 ст. 598, ст. 599, 610, частиною 1 ст. 612, частиною 2 ст. 614, ст.ст. 625, 629, частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 22, 33, 34, 44, 48, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» задовольнити частково.

2. Припинити провадження в частині вимог про солідарне стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та з приватного підприємства «Агрофірма Маяк» 3248,09 грн. штрафу.

3. Стягнути з приватного підприємства «Агрофірма Маяк» (80463, Львівська обл., Кам'янка-Бузький район, село Старий Яричів, вул. Заводська, буд. 2, )

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187,

АДРЕСА_1, )

17122,24 грн. (сімнадцять тисяч сто двадцять дві гривні двадцять чотири копійки) пені;

12602,59 грн. (дванадцять тисяч шістсот дві гривні пятдесят девять копійок ) інфляційних втрат;

651,40 грн. (шістсот пятдесят одну гривню сорок копійок) трьох процентів річних,

1017,37 грн. (одну тисячу сімнадцять гривень тридцять сім копійок) судового збору,

3341,10 грн. (три тисячі триста сорок одну гривню десять копійок) витрат на оплату послуг адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 24.11.2015р.

Суддя О.В. Конюх