ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р.Справа № 923/854/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: ОСОБА_1, суддів:ОСОБА_2 та ОСОБА_3

(Склад колегії суддів сформовано на підставі автоматичного розподілу справ між суддями)

при секретарі судового засідання - Станковій І.М.

за участю представників:

ТОВ„Зелений шлях ОСОБА_4 та ОСОБА_5В.(на підставі доручення)

ПАТ„Чорнобаївське не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Чорнобаївськена рішення господарського суду Херсонської області від 29.09.2015 р. по справі № 923/854/15за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Зелений шлях до Публічного акціонерного товариства „Чорнобаївське

про стягнення 229 554, 31 грн.

ВСТАНОВИВ:

03.06.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю "Зелений шлях" (далі позивач) у господарському суді Херсонської області предявлено позов до Публічного акціонерного товариства "Чорнобаївське" (далі відповідач) про стягнення 229 554, 31 грн. , з яких 190 498 грн. 96коп. основного боргу, 20 437грн. 88коп. пені, 15 578грн. 57коп. втрат від інфляції, 3 038 грн. 90 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконував умови укладеного між сторонами спору договору оренди майна від 22.05.2014р. № 17/0514, щодо своєчасної оплати орендної плати на підставі виставлених рахунків . (а.с. 3-6)

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 04.06.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження по справі. (а.с. 1)

08.09.2015 р., 29.09.2015 відповідач до суду першої інстанції подав відзив на позов в якому навів власний розрахунок суми боргу, 3 % річних, пені, інфляційних втрат та просив суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «Зелений шлях» у тій частині, в якій позовні вимоги є необґрунтованими . (а.с. 104-105, 140-143)

25.09.2015р. (28.09.2015) позивач відповідно до ст. 22 ГПК України збільшив розмір позовних вимог і просив стягнути з відповідача 190498 грн. 96 коп. основного боргу, 25065 грн. 79 коп. пені, 2506 грн. 19 коп. 3% річних, 42024 грн. 58 коп. втрат від інфляції. (а.с. 118-133)

29.09.2015 р. відповідач до суду першої інстанції подав клопотання про призначення судово-економіної експертизи, посилаючись на те, що для визначення правильності обчислення зроблених позивачем розрахунків основного боргу, пені, інфляційних збитків та 3% річних необхідні спеціальні знання в галузі бухгалтерії, економіки та ведення банківських розрахунків та обліку. (а.с. 144-146)

Рішенням господарського суду Херсонської області від 29.09.2015 р. (повний текст складено та підписано суддею Ярошенко В.П. 02.10.2015 р.)позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення суми позовних вимог, задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 184591грн. 62коп. основного боргу, 20 835 грн. 45 коп. пені, 42 018 грн. 06 коп. втрат від інфляції, 2506 грн. 19 коп. 3% річних та 4854 грн. 96 коп. витрат зі сплати судового збору. В решті позову відмовлено. (а.с. 149-152)

Приймаючи рішення суд першої інстанції зазначив, що відхиляє клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, виходячи з того, що для розрахунку сум основного боргу, пені, 3% річних та втрат від інфляції за договором оренди майна не має потреби у спеціальних знаннях.

Посилаючись на приписи норм чинного законодавства України та здійснюючи власний розрахунок як суми основного боргу, так і розрахунків 3 % річних, пені та інфляційних нарахувань суд дійшов висновку, що позивач допустився помилки під час їх здійснення, а тому позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення підлягають частковому задоволенню. (а.с. 149-152)

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у тій частині в якій вони є необґрунтованими.

Обґрунтовуючи свою позицію скаржник зазначив, що суд першої інстанції без підставна відхилив, клопотання про призначення судово-економічної експертизи по справі та зупинення провадження у справі, при цьому послався на п.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи». Також скаржник зазначив, що положення укладеного між сторонами договору не відповідають чинному законодавству України та наголосив а тому, що сума основного боргу має становити 103 857,15 грн., а суд першої інстанції на це не звернув увагу.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суд від 27.10.2015 р. вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.11.2015 р. о 12:00 год., про що сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

Фіксація судового засідання здійснювалась за допомогою технічних засобів.

Представник скаржника в судове засідання не зявився ,хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи , що підтверджується повідомленням про вручення йому поштового відправлення. Клопотань про відкладення розгляду справи не заявив, про причини свого незявлення суд не повідомив.

Враховуючи вказані обставини суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутністю скаржника.

Представники позивача в усних поясненнях наданих суду просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Переглянувши відповідно до приписів ст.101 ГПК України справу повторно,в повному обсягу, заслухавши пояснення представників позивача, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, дослідивши обставини справи та наявні у ній докази, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, норм матеріального та процесуального права, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справ та це зазначалось вище відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції заявив клопотання про призначення судово-економіної експертизи, посилаючись на те, що для визначення правильності обчислення зроблених позивачем розрахунків основного боргу, пені, інфляційних збитків та 3% річних необхідні спеціальні знання в галузі бухгалтерії, економіки та ведення банківських розрахунків та обліку.

Суд першої інстанції відхилив це клопотання з посиланням а те, що в даному випадку не потрібні спеціальні знання, а тому не має підстав для його задоволення.

Проте скаржник з цими висновками суду першої інстанції не погоджується та в апеляційній скарзі зазначив, про те що місцевим судом необґрунтовано відхилено його клопотання про призначення експертизи.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" (далі Закон) визначено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України" від 23.03.2012року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Враховуючи вищевикладені обставини та приймаючи до уваги норми чинного законодавства України, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача (скаржника), оскільки для розрахунку сум основного боргу, пені, 3% річних та втрат від інфляції за договором оренди майна не має потреби у спеціальних знаннях. Щодо посилань скаржника на п. 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», то суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення розміру заборгованості, сум пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань не належить до завдань судово-економічної експертизи, а вирішення питання правомірності здійснення розрахунку сум основного боргу, пені, 3% річних та втрат від інфляції за договором оренди майна не потребує спеціальних знань та може бути здійснено судом самостійно. Поставлені перед експертом питання безпосередньо стосуються встановлення фактичних обставин справи, які можуть бути встановлені судом за результатами оцінки доказів по справі та мають вирішуватися судом самостійно в ході розгляду справи, оскільки саме до повноважень господарського суду при розгляді справи належить з'ясування законності того чи іншого здійсненого розрахунку. Таким чином підстав для задоволення вимог скаржника а скасування в цій частині рішення суду першої інстанції не має.

Щодо застосування судом першої інстанції норм матеріального права, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, і ці обставини дослідив місцевий суд, 22 травня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Зелений шлях" () та Публічним акціонерним товариством "Чорнобаївське" (відповідач) було укладено договір оренди майна з умовою про викуп №17/0514 (далі договір), за умовами якого (п. 1.1) ТОВ "ТД "Зелений шлях" (орендодавець) надало відповідачу у тимчасове володіння і користування майно, а відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату, а по закінченню строку дії договору повернути майно або викупити його. Об'єктом оренди відповідно до п. 1.2 договору є один 40-ка футовий рефрижераторний контейнер стандарта ISO 5460066.

Відповідно до п. 2.1. договору орендна плата встановлена 253,31 гривень за один контейнер за кожну календарну добу оренди.

Пунктом 2.7 договору сторони встановили, що орендна плата сплачується виключно в національній плата валюті України та підлягає корегуванню на день оплати пропорційно зміні курсу долара США по НБУ до гривні на момент оплати відносно курсу долара США по НБУ до гривні, який діє на момент укладення договору. Коректування здійснюється у випадку збільшення курсу долара США по НБУ до гривні на момент оплати більш як на 0,50 гривні відносно курсу долара США по НБУ до гривні, який діє на момент укладення договору.

Відповідно до п. 2.8. договору курс долару на момент укладення договору складав 11,723 гривень за 1 долар США.

Згідно п. 3.2. договору Орендар сплачує вартість орендної плати на підставі рахунку Орендодавця і в строк 2 (двох) банківських днів з дати рахунку.

Пунктом 5.1 договору сторони встановили початковий строк оренди визначається як29 травня 28 жовтня 2014 р. За бажанням орендатора строк може бути продовжений. Орендатор заявляє про своє бажання продовжити оренду за 10 днів до закінчення початкового строку оренди.

Відповідно до п. 5.4 договору сторони встановили, що майно, яке є предметом договору, підлягає передачі від орендодавця до орендаря з можливістю передачі від третьої особи (Постачальника обовязковим складанням актів приймання-передачі.

У п. 6.3 сторони передбачили, що за прострочку орендних платежів за виставленими рахунками відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

15 серпня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Зелений шлях" (), товариством з обмеженою відповідальністю "Зелений шлях" (код ЄРПОУ 39348569) та публічним акціонерним товариством "Чорнобаївське" укладено угоду, згідно якої у договорі оренди майна з умовою про викуп № 17/0514 від 22 травня 2014 року у зв'язку з перейменуванням замінено орендодавця - товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Зелений шлях" () на товариство з обмеженою відповідальністю "Зелений шлях" (код ЄРПОУ 39348569). Крім того, цією угодою змінено кількість одиниць контейнерів з одного на два (п. 2.1, 5.2 договору оренди). (а.с. 14)

Додатковою угодою від 18.10.2014р. до договору оренди № 17/0514 від 22.05.2014р. було внесено змінило п. 5.1 договору, а саме строк оренди визначено до 31.12.2015р. з можливістю продовження його за згодою сторін. Орендар заявляє про намір продовжити строк оренди за 10 днів до закінчення строку оренди.

Змістовний аналіз умов договору надає суду апеляційної зробити висновок, що за свою правовою природою цей договір є договором оренди до якого застосовуються загальні положення глави 58 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як свідчать матеріали справи 23 травня 2014 року відповідачу передано в оренду 40-ка футовий рефрежераторний контейнер № 5460066, що підтверджується актом приймання-передачі від 23.05.2014 р. (а.с. 16). 24.11.2014 року відповідач повернув зазначений контейнер позивачу, що підтверджується актом приймання-передачі від 24.11.2014 р. (а.с. 17)

15 серпня 2014 року передано в оренду відповідачу 40-ка футовий рефрежераторний контейнер MWCU 6519787, що підтверджується актом приймання-передачі від 15 серпня 2014 р., який було повернуто позивачу 30 квітня 2015 року, згідно акту приймання - передачі від 30 квітня 2015 року. (а.с. 18-19)

На оренду контейнерів складені наступні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг):

1. акт № ОУ-0000031 від 31.05.2014 року на суму 759,92 гривень (а.с. 20);

2. акт № ОУ-0000036 від 30.06.2014 року на суму 7599,30 гривень (а.с. 21);

3. акт №ОУ-0000041 від 31.07.2014 року на суму 7852,61 гривень (а.с. 22);

4. акт № ОУ-0000058 від 31.08.2014 на суму 7852,61 гривень (а.с. 23);

5. акт № 8 від 31.08.2014 на суму 4812,89 гривень (а.с. 24);

6. акт № 19 від 30.09.2014 на суму 15198,60 гривень (а.с. 25);

7. акт № 38 від 31.10.2014 на суму 15705,22 гривень (а.с. 26);

8. акт № 55 від 30.11.2014 на суму 13425,43 гривень (а.с. 27);

9. акт № 71 від 31.12.2014 на суму 7852,61 гривень (а.с. 28);

10. акт № 7 від 31.01.2015 на суму 7852,61 гривень (а.с. 29);

11. акт № 16 від 28.02.2015 на суму 7092,68 гривень (а.с. 30);

12. акт № 26 від 31.03.2015 на суму 7852,61 гривень (а.с. 31);

13. акт № 36 від 30.04.2015 на суму 7599,30 гривень (а.с.32).

Крім того, як свідчать матеріали справи позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури (рахунки):

1. № СФ - 0000028 від 01.06.2014 року на суму 8359,22 гривень (а.с. 33);

2. №СФ-0000052 від 31.07.2014 року на суму 7852,61 гривень (а.с. 34);

3. № СФ -0000012 від 31.08.2014 року на суму 4812,89 гривень (а.с. 35);

4. №СФ-0000050 від 15.08.2014 року на суму 7852,61 гривень (а.с. 36);

5. №СФ-0000013 від 01.09.2014 року на суму 15198,60 гривень (а.с. 37);

6. № 25 від 30.09.2014 року на суму 15705,22 гривень (а.с. 38);

7. № 39 від 03.11.2014 року на суму 13425,43 гривень (а.с. 39);

8. № 48 від 30.11.2014 року на суму 7852, 61 гривень (а.с. 40);

9. № 62 від 31.12.2014 року на суму 7852, 61 гривень (а.с. 41);

10. № 10 від 31.01.2015 року на суму 7092,68 гривень (а.с. 42);

11. № 16 від 01.03.2015 року на суму 7852, 61 гривень (а.с. 43);

12. № 28 від 01.04.2015 року на суму 7599,30 гривень (а.с. 44).

Загальна сума по всім рахункам складає 111 456,39 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини справи суд апеляційної інстанції має змогу зробити наступний висновок, що позивач взяті на себе за умовами договору зобовязання щодо передачі майна та виставлення рахунків на їх сплату здійснив.

Згідно п. 3.2. договору Орендар сплачує вартість орендної плати на підставі рахунку Орендодавця і в строк 2 (двох) банківських днів з дати рахунку.

Однак, як свідчать матеріали справи та це не оспорює і сам відповідач, рахунки він сплатив не в повному обсязі і сума загальної заборгованості складає 103 857,15 грн.

Однак, як було зазначено вище сторони в договорі, а саме у п.2.7. договору орендна плата сплачується виключно в національній валюті України та підлягає корегуванню на день оплати пропорційно зміні курсу долара США по НБУ до гривні на момент оплати відносно курсу долара США по НБУ до гривні, який діє на момент укладення договору. Коректування здійснюється у випадку збільшення курсу долара США по НБУ до гривні на момент оплати більш як на 0,50 гривні відносно курсу долара США по НБУ до гривні, який діє на момент укладення договору.

Відповідно до п. 2.8. договору курс долару на момент укладення договору складав 11,723 гривень за 1 долар США.

Проте відповідач в апеляційній скарзі вважає, що положення договору про коректування орендної плати з урахуванням зміни курсу долару США суперечить постанові КМУ від 18.12.1998р. № 1998 "Про удосконалення порядку формування цін", якою встановлено, що "формування, встановлення та застосування суб'єктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці. Вважати під час формування цін обґрунтованим врахування витрат у доларовому еквіваленті лише в частині імпортної складової структури ціни".

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Відповідно до постанов Верховного Суду України від 04.07.2011 р. у справі N 3-62гс11 та від 26.12.2011 р. у справі N 3-141гс11, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Враховуючи вищевикладені обставини справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що положення договору про коректування орендної плати з урахуванням зміни курсу долару США не суперечить чинному законодавству, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції з цієї підстави та задоволення вимоги скаржника викладеної в апеляційній скарзі, з підстав її необґрунтованості та недоведеності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд здійснює перерахування суми боргу з рахуванням п. 2.7 та 2.8 договору та зазначає наступне.

За даними веб - сайту НБУ станом на 25.05.2015 року курс НБУ складає 20,836 гривень за 1 долар США.

Враховуючи збільшення курсу долару США до гривні заборгованість з орендної плати становить (111 456,39 - 7599,24(сума сплачена відповідачем) х 20,836/11,723=184 591,62 грн.

Тобто враховуючи викладені обставини справи та здійснивши власний перерахунок боргу з урахуванням умов договору, суд апеляційноїінстанціїдійшов висновкупроте, що відповідач повинен сплатити на користь позивача 184 591, 62 грн. боргу за орендований товар. Крім того апеляційний суд зазначає, що місцевий господарський суд здійснив вірний перерахунок суми боргу, а тому підстав для скасування рішення місцевого господарського суду в цій частині не має.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки (в тому числі і пені); відшкодування збитків.

Штрафними санкціями за вимогами статті 230 Господарського Кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського Кодексу України зазначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України", що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі загальної подвійної облікової ставки.

Як вже зазначалось вище сторони у своєму договорі, а саме пунктом 6.3 передбачили, що за прострочку орендних платежів за виставленими рахунками відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

Так, позивач у звязку з несвоєчасним здійсненням розрахунку нарахував відповідачу пеню у сумі 25 065 грн. 79 коп.

Місцевий господарський суд, цю вимогу задовольнив частково стягнув з відповідача лише 20835 грн. 45 коп.

Суд апеляційної інстанції здійснив власний розрахунок пені за допомогою програмно-комплексного апарату «Ліга Закон» та зазначає наступне.

Рахунок/ОСОБА_5Період заборгованостіСума боргуСума пені
№ СФ-0000028 від 01.06.1403.06.14-03.12.14759,9891,59
№СФ-0000052 від 31.07.1402.08.14-02.02.157852,611047,95
№СФ-0000012 від 31.08.1402.09.14-02.03.154812,89679,74
№СФ-0000050 від 15.08.1417.08.14-17.02.157852,611086,03
№СФ-0000013 від 01.09.1403.09.14-03.03.1515198,602152,37
№ 25 від 30.09.1402.10.14-02.04.1515705,222686,66
№ 39 від 03.11.1405.11.14-05.05.1513425,432712,3
№ 48 від 30.11.1402.12.14-25.05.157852,611673,55
№ 62 від 31.12.1402.01.15-25.05.157852,611486,11
№ 10 від 31.01.1502.02.15-25.05.157092,681172,99
№ 16 від 01.03.1503.03.15-25.05.157852,611064,42
№ 28 від 01.04.1503.04.15-25.05.157599,30648,07
№ 7 від 31.01.1526.05.15-03.07.157852,61503,43
№ 16 від 28.02.1526.05.15-03.08.157092,68816,14
№ 26 від 31.01.1526.05.15-01.09.157852,611271,48
№ 36 від 30.04.1503.05.15-21.09.157599,301742,62
Всього 20835,45

Тобто місцевий господарський суд обґрунтовано стягнув з відповідача 20 835,45 грн. пені за період прострочення відповідачем взятого за договором на себе зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегією суддів апеляційної інстанції за допомогою системи „Ліга-Закон також перевірено розрахунок 3 % річних, який зроблено позивачем та місцевим господарським судом, та дійшла висновку, що його зроблено вірно, тобто місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних у заявленому позивачем розмірі 2506 грн. 19 коп.

Щодо нарахування інфляційних збитків за період прострочення платежу, то суд апеляційної інстанції також здійснив власний перерахунок та зазначає наступне.

Позивач у звязку з несвоєчасними розрахунками відповідача нарахував останньому 42 024 грн. 58 коп. інфляційні збитки.

Здійснивши перевірку правильності нарахувань інфляційних збитків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевий господарський суд здійснив вірний перерахунок:

АктСтрок нарахування інфляціїСума боргу Розмір втрат від інфляції
Акт № ОУ-0000031червень 2014-червень 2015759,92448,8
Акт № ОУ -0000041серпень 2014-червень 20157852,614464,75
Акт № 8 вересень 2014-червень 20154812,892675,97
Акт №ОУ-0000058вересень 2014-червень 20157852,614366,04
Акт № 19жовтень 2014-червень 201515198,607781,67
Акт № 38листопад 2014-червень 201515705,227488,57
Акт № 55грудень 2014-червень 201513425,436014,59
Акт № 71 січень2015-червень 20157852,613196,01
Акт № 7лютий 2015- червень 20157852,612858,35
Акт № 16березень 2015-червень 20157092,681198,65
Акт № 26квітень 2015-червень 20157852,611327,09
Акт № 36травень 2015- червень 20157599,30197,57
Всього 42018,06
Таким чином, місцевий господарський суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 42 018,06 грн. інфляційний збитків.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи скаржника наведені в апеляційній скарзі не доводять помилковість прийнятого судом першої інстанції рішення, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги з вищевикладених підстав.

Відповідно до статті 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На думку апеляційної інстанції, місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи та відповідності до приписів ст.43 ГПК України надав повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального права, тобто рішення місцевого суду відповідає вищезазначеним вимогам.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, як зазначалось вище, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову, в частині їх необґрунтованості.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 29.09.2015 р. у справі №923/854/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Чорнобаївське - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий: М.А. Мирошниченко

ОСОБА_2

ОСОБА_3