ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2015 р. Справа № 914/1556/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого-судді: Данко Л.С.,

Суддів: Давид Л.Л.,

ОСОБА_1,

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Галичина», вих. № 10/08-01 від 10.08.2015 р. (вх. № 01-05/3655/15 від 13.08.2015 р.),

на рішення Господарського суду Львівської області від 27 липня 2015 року

у справі № 914/1556/15 (суддя П.Т.Манюк),

порушеній позовом Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі:

Позивача-1: Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів,

Позивача-2: Радехівської міської ради Львівської області, м. Радехів Львівської області,

До відповідача: Приватного акціонерного товариства «Галичина», м. Радехів Львівської області,

Про: стягнення 14059075,70 грн. збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання надр (підземних вод) та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: не прибув;

від позивача-1: ОСОБА_2 п/к за довіреністю № 09-36 від 12.01.2015 р.;

від позивача-2: ОСОБА_3 п/к за довіреністю № 776 від 18.08.2015 р.;

від прокуратури: прокурор Яворський Я.Т. (посвідчення № 01137 від 24.10.2012 р.);

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28, 29 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Представники сторін, які прибули в судове засідання подали спільне, письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2015 року, справу № 914/1556/15 Господарського суду Львівської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 року прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Галичина», вих. № 10/08-01 від 10.08.2015 р. (вх. № 01-05/3655/15 від 13.08.2015 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 09.09.2015 року, про що сторони та прокурор були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи), (том ІІ, а. с. 70-73).

З підстав зазначених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 р. та від 07.10.2015 р. розгляд справи відкладено, та продовжено строк розгляду спору, про що сторони та прокурор були належним чином повідомлені рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Розпорядженням в. о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 р. внесено зміни у склад судової колегії по справі № 914/1556/15 Господарського суду Львівської області, замість суддів: Галушко Н.А. та Орищин Г.В. (перебування у відпустці) введено суддів: Давид Л.Л. та Кузя В.Л.

Враховуючи принцип незмінності судді встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зміна складу колегії суддів) розгляд даної справи починається заново. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених ст. 69 ГПК України строків вирішення спору (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 «Про судове рішення»).

21.10.2015 р. за участю представників сторін та прокурора в судовому засіданні. колегією суддів оголошено перерву до 18.11.2015 р. на 10 год. 40 хв., про що повноважні представники сторін та прокурор були повідомлені особисто під розписку (том ІІ, а. с. 127).

В судове засідання, яке відбулось 18.11.2015 р. представник апелянта/відповідача не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином під розписку повідомлений про день, час та місце розгляду справи (том ІІ, а. с. 127).

Як вбачається з апеляційної скарги (том ІІ, а. с. 74-79), апелянт просить рішення Господарського суду Львівської області від 27.07.2015 р. у справі № 914/1556/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача-1 в судове засідання прибув, проти апеляційної скарги заперечив з підстав зазначених у запереченнях на апеляційну скаргу № 09-2751 від 03.09.2015 р (вх. № ЛАГС 01-04/5535/15 від 04.09.2015 р.), усно зазначив, що у звязку із відсутністю у відповідача спеціального дозволу, працівниками позивача складено відповідний акт та нараховано збитки завданих державі внаслідок самовільного використання надр (підземних вод), просить рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача-2 в судове засідання прибув, проти апеляційної скарги заперечив з підстав зазначених у запереченнях на апеляційну скаргу, доводи наведені у запереченні на апеляційну скаргу підтримав, просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник прокуратури в судове засідання прибув, проти апеляційної скарги усно заперечив, доводи позивача-1 та позивача-2 підтримав, просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

З огляду на вищенаведене колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи, що сторін та прокурора не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що повноважні представники сторін та прокурор були повідомлені під розписку особисто про день, час та місце розгляду справи, судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 914/1556/15, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Галичина», вих. № 10/08-01 від 10.08.2015 р. (вх. № 01-05/3655/15 від 13.08.2015 р.) до провадження та розгляд справи № 914/1556/15 з підстав зазначених у відповідних ухвалах суду неодноразово було відкладено, про що представники сторін та прокуратури було належним чином повідомлено про день, час та місце розгляду справи, рекомендованою кореспонденцією згідно інструкції з діловодства в господарських судах України та 21.10.2015 р. особисто під розписку (том ІІ, а. с. 127).

Однак, апелянт/відповідач повноважного представника в судове засідання 18.11.2015 р. не направив.

Враховуючи, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представника апелянта/відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 914/1556/15 та прийшла до висновку, розглядати справу без участі представника апелянта/відповідача, оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27 липня 2015 р. по справі № 914/1556/15 (суддя Манюк П.Т.) вирішено позовні вимоги задоволити повністю, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Галичина» (80200, м. Радехів Львівської області, вул. Б. Хмельницького, 120, ) на користь державного бюджету України, обласного бюджету Львівської області, місцевого бюджету Радехівської міської ради 14059075,70 грн. шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, зарахувавши кошти на аналітичний рахунок, відкритий в Головному управлінні Державного казначейства України у Львівській області за балансовим рахунком 3311 «Кошти які підлягають розподілу між Державним і місцевими бюджетами» Плану розрахунків в розрізі кодів класифікації доходів бюджету та територій» та зарахувати 50 % стягнутої суми в розмірі 7029537,85 грн. до спеціального фонду місцевого бюджету Радехівської міської ради (р/р 0433, , МФО 825014, код платежу 24062100, УК у Радехівському районі Львівської області); 20% стягнутої суми в розмірі 2811815,14 грн. до спеціального фонду обласного бюджету Львівської області; 30 % стягнутої суми в розмірі 4217722,71 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України (п. п. 1, 2 резолютивної частини рішення). Також вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Галичина» (80200, м. Радехів Львівської області, вул. Б. Хмельницького, 120, ) на користь Державного бюджету України 73080,00 грн. судового збору (п. 3 резолютивної частини рішення) (том ІІ, а. с. 58-59, 60-65).

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду Апелянт/відповідач (Приватне акціонерне товариство «Галичина») (далі - ПрАТ «Галичина») звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том ІІ, а.с. 74-79), просить рішення Господарського суду Львівської області від 27.07.2015 р. у справі № 914/1556/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки місцевим судом не правильно зроблено висновки, які призвели до прийняття незаконного рішення.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що за своєю правовою природою відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю, однак в супереч ст. 1166 Цивільного кодексу України, місцевим судом не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення у діях апелянта.

Крім того, на думку апелянта, вина у неотриманні спеціального дозволу на користування надрами ПрАТ «Галичина» відсутня, оскільки свердловини з яких здійснюється забір підземних вод знаходяться на території ПрАТ «Галичина», яка є власником земельних ділянок на яких розташовані свердловини, відтак апелянт вважає, що такий забір підземних вод здійснювався у спірний період для власних господарських і побутових потреб на які не потрібно спеціальних дозволів.

Також апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що місцевим судом безпідставно взято до уваги заявлені позивачем до стягнення з відповідача збитки в сумі 14059075,70 грн., які нараховані відповідно до п. п. 1.2. та 9.1 «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів».

Апелянт також звертає увагу суду на те, що отримання двох дозволів (дозволу на спеціальне водокористування та спеціального дозволу на користування надрами) тобто на один і той же обєкт є порушенням принципу державної політики з питань дозвільної системи у сфері господарських відносин. Крім того, апелянтом ще у 2011 році (за три роки до початку перевірки позивачем-1) було розпочату процедуру отримання спецдозволу на користування надрами, що підтверджується договором № 1320 від 12.05.2011 р. на використання проектних і вишукуваних робіт, однак в супереч певних обставин, які на думку скаржника не залежали від ПрАТ «Галичина», даний спецдозвіл на користування надрами у належні розумні строки компетентним органом не був виданий товариству, про що свідчить тривале листування з відповідними державними органами.

У звязку із вищенаведеним, апелянт вважає, що місцевим судом неповно зясовано обставин, що мають значення для справи, а висновки місцевого суду невідповідністю фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Колегією суддів встановлено, що позивач-1: Державна екологічна інспекція у Львівській області (далі - ДЕІ у Львівській області), є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 38057086, місцезнаходження юридичної особи: 79026, м. Львів, Франківський район, вул. Стрийська буд. 98, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (том І, а. с. 110).

Позивач-2: Радехівська міська рада Львівської області, є органом місцевого самоврядування, відповідно до Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 26361149, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 80200, Львівська обл., Радехівський район, м. Радехів, вул. Івана Франка, буд. 2, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (том І, а. с. 142).

Апелянт/відповідач: Приватне акціонерне товариство «Галичина» (далі - ПрАТ «Галичина»), яке перейменоване з Закритого акціонерного товариства «Галичина» (протокол № 29/08-01 від 29 серпня 2011 року, п. 1.1. Статуту товариства), є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 25553579, місцезнаходження юридичної особи: 80200, Львівська обл., Радехівський район, м. Радехів, вул. Б.Хмельницького, буд. 120, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) станом на 27 лютого 2014 року (том І, а. с. 51), Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 26.02.2014 р. (том І, а. с. 52-53), Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (том І, а. с. 54) та Статутом Приватного акціонерного товариства «Галичина» (том І, а. с. 39-50).

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, на розгляд Господарського суду Львівської області Заступником прокурора Львівської області в інтересах держави в особі позивача-1: Державної екологічної інспекції у Львівській області та позивача-2: Радехівської міської ради Львівської області подано позов до Приватного акціонерного товариства «Галичина» про стягнення 14059075,70 грн. збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання надр (підземних вод) та стягнення судових витрат.

В обґрунтування заявленого позову прокурор зазначає порушення відповідачем інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області та Радехівської міської ради Львівської області у звязку із використанням надр (підземних вод) без належного спеціального дозволу та понад 300 куб. м., з чим погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб.

Статтею 24 Закону України «Про прокуратуру» передбачено право прокурора на подання позовної заяви (заяви) в порядку господарського судочинства, внесення апеляційної чи касаційної скарги на судові рішення господарських судів, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України.

У відповідності до частини першої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Обираючи форму представництва прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

У відповідності до статті 121 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.99р. у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Колегією суддів встановлено, що Заступник прокурора Львівської області звернувся до Господарського суду Львівської області в інтересах держави в особі позивача-1: Державної екологічної інспекції у Львівській області та позивача-2: Радехівської міської ради Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Галичина» про стягнення 14059075,70 грн. збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання надр (підземних вод) та стягнення судових витрат.

Отже, предметом спору є стягнення завданих державі збитків внаслідок використання надр (підземних вод) без спеціальних дозволів, у звязку з цим в позові ставиться вимога про стягнення 14059075,70 грн. збитків заподіяних державі.

Щодо суті заявлених позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» Державною екологічною інспекцією в Львівській області на підставі направлення № 877 (том І, а. с. 24) проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Приватного акціонерного товариства «Галичина» (Відповідача - у справі), яка здійснює свою діяльність за адресою: 80200, Львівська обл., Радехівський район, м. Радехів, вул. Б.Хмельницького, 120.

За результатами перевірки складено відповідний ОСОБА_4 № 877/06/94 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами Приватного акціонерного товариства «Галичина» від 19.06.2014 р. по 10.07.2014 р. (далі за текстом ОСОБА_4 перевірки) (том І, а. с. 25-35).

Слід зазначити, що даний ОСОБА_4 перевірки, підписаний старшим Держінспектором з ОНПС Львівської області (ОСОБА_5М.), Держаінспектором з ОНПС Львівської області (ОСОБА_6О.), Держаінспектором з ОНПС Львівської області (ОСОБА_7Р.) та тимчасово виконувачем обовязків Генерального директора ПрАТ «Галичина» (ОСОБА_8С.) без будь яких зауважень чи застережень, крім того, даний акт у встановленому законом порядку не оскаржувався, а відтак є чинним.

ОСОБА_4 перевірки встановлено, що відповідачем в період з 11.12.2012 р. по 20.12.2012 р. для забезпечення технологічного процесу виробництва (виробничих потреб) відповідачем використано 2201 м. куб. видобутих із власних водозаборів (свердловин № № 3, 4) підземних вод в обсязі, що не перевищує 300 м. куб. на добу, а у період з 27.06.2012 р. по 10.12.2012 р. та з 21.12.2012 р. по 22.06.2014 р. відповідач здійснив забір підземних вод обємом 269577 м. куб. в обсязі, що перевищує 300 м. куб. на добу, що є порушенням ст.ст. 16, 19, 21, 23 Кодексу України «Про надра» та ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», оскільки у відповідача у вищезазначений період був відсутній спеціальний дозвіл на користування надрами.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір відшкодування збитків, заподіяних державі відповідачем внаслідок відсутності спеціального дозволу користування надрами за період з 27.06.2012 року по 22.06.2014 року, розраховано Позивачем відповідно до п. п. 1.2. та 9.1 «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 20.07.2009 року за № 389 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.06.2009 року за № 767/16783 (зі змінами внесеними згідно з Наказами Міністерства екології та природних ресурсів № 220 від 30.06.2011 р. та № 320 від 15.06.2012 р.). Розмір збитків склав 14059075,70 грн.

15.07.2014 р. Державною екологічною інспекцією у Львівській області винесено припис № 464-06 (том І, а. с. 36) Підприємству: до 01.09.2014 р. провести маркування стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря згідно звіту по інвентаризації стаціонарних джерел забруднення атмосферного повітря; до 01.08.2014 р. здійснити заходи щодо усунення перевищення нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин від стаціонарного джерела забруднення атмосферного повітря № 4 (протокол від 24.06.2014 р. № 18); постійно не здійснювати видобуток підземних прісних вод із свердловин в м. Радехів, вул. Б.Хмельницького, 120 без спеціального дозволу на користування надрами для добування підземних прісних вод; постійно здійснювати облік кількості та якості зворотних вод що відводяться до загальноміської каналізаційної мережі в журналах первинного обліку скидів за встановленою формою ПОД-12,13; до 01.09.2014 р. отримати Дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами у відповідності до встановленого порядку; постійно забезпечити виконання вимог Постанови КМ України від 26.07.2001 р. № 915 «Про впровадження системи збирання, заготівлі та утилізації відходів як вторинної сировини», даний припис належить обовязковому виконанню у встановлені терміни.

ОСОБА_4 припис ДЕІ у Львівській області був скерований 15.07.2014 р. супровідним листом вих. № 06-2870 (том І, а. с. 37) на адресу ПрАТ «Галичина» ОСОБА_8, яка тимчасово виконувала обовязки Генерального директора ПрАТ «Галичина» відповідно до протоколу № 18/06-01 Засідання Наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Галичина» (том І, а. с. 56).

Також позивачем-1, 29.07.2014 р. та 12.08.2014 р. на адресу відповідача було скеровано претензії № 150 та № 155 про необхідність відшкодування завданих державі збитків на суму 14059075,70 грн. (том І, а. с. 104, 105), що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (том І, а. с. 106).

Однак, претензії позивача-1 залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Як уже було вище зазначено у цій постанові, розмір збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання підземних вод при відсутності спеціального дозволу на користування надрами визначений на підставі п. 1.2. та п. 9.1. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року за № 389, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 року за № 767/16783 (зі змінами внесеними згідно з Наказами Міністерства екології та природних ресурсів № 220 від 30.06.2011 р. та № 320 від 15.06.2012 р.). Розрахунок розміру збитків всього на загальну суму 14059075,70 грн., які прокурор просить стягнути з відповідача на користь державного та місцевих бюджетів, зокрема, на суму 113857,73 грн. проведено за період з 11.12.2012 р. по 20.12.2012 р. внаслідок самовільного використання підземних вод на виробничі потреби в обсязі, що не перевищує 300 м.куб. на добу; на суму 13945218,00 грн. проведено за період з 27.06.2012 р. по 10.12.2012 р. та з 21.12.2012 р. по 22.06.2014 р. внаслідок самовільного використання підземних вод на виробничі потреби в обсязі, що перевищує 300 м.куб. на добу.

Щодо тверджень апелянта, що у підприємства є Дозвіл на спеціальне водокористування від 10 жовтня 2011 року та забір води відповідно до якого використовувався для задоволення своїх господарсько-побутових та виробничих потреб на ділянці, яка є власністю ПрАТ «Галичина», що на думку апелянта не потребує спеціального дозволу на користування надрами, колегією суддів до уваги не приймаються та спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтею 1 Водного кодексу України передбачено, що використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб.

Відповідно до ст. 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів загальне та спеціальне. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Разом з тим, частиною 2, 3 ст. 2 Водного кодексу України передбачено, що водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими актами законодавства. Земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об'єктами, регулюються відповідним законодавством України.

Таким чином, норма ст. 2 Водного кодексу України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об'єктами та регулюються відповідним законодавством України. Відтак, водні відносини в Україні регулюються не лише Водним кодексом України, а і іншим законодавством, зокрема Кодексом України про надра.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України про надра, надра це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Згідно зі ст. 6 Кодексу України про надра, корисні копалини за своїм значенням поділяються на корисні копалини загальнодержавного та місцевого значення. Віднесення корисних копалин до корисних копалин загальнодержавного і місцевого значення здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального вивчення та забезпечення раціонального використання надр.

Відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994р., підземні прісні води відносяться до корисних копалин загальнодержавного значення. Визначення корисних копалин як копалин загальнодержавного чи місцевого значення поширює на них відповідний режим правового регулювання.

Надра надаються у користування зокрема для видобування корисних копалин (ст. 14 Кодексу України про надра).

Статтею 19 Кодексу України про надра передбачено, що надра надаються в користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Згідно зі ст. 21 зазначеного Кодексу надра у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з ОСОБА_7 міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідеміологічного благополуччя населення.

З огляду на викладене, регулювання спірних правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, не обмежується виключно водним законодавством. Тобто будь-які інші відносини, що виникають під час користування водними об'єктами, регулюються відповідним законодавством України. В даному випадку сфера дії вимог законодавства про надра в цілому і Кодексу України про надра зокрема, поширюється і на спірні правовідносини щодо користування надрами, які виникли внаслідок користування відповідачем водними об'єктами.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що чинним законодавством передбачено обов'язок отримання підприємствами як дозволу на спеціальне водокористування, так і дозволу на користування ділянкою надр у вигляді акту про надання гірничого відводу чи спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, Державного комітету України по нагляду за охороною праці та Міністерства охорони здоров'я України на місцях. При цьому, спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування право на їх використання.

Відтак, посилання відповідача на те, що наявність лише дозволу на спеціальне водокористування є достатньою підставою для користування прісними підземними водами, а чинним законодавством не передбачено обов'язку отримання одночасно двох дозволів відносно однієї артезіанської свердловини, спростовуються вищенаведеним.

Крім того, позивачем-1 при проведенні планової перевірки дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства встановлено факт самовільного користування відповідачем ділянкою надр при використанні артезіанської свердловини № 3, 4 без спеціального дозволу на користування надрами, що є порушенням ст.ст. 19, 21 Кодексу України про надра.

З вищенаведеного вбачається, що відсутність у відповідача дозволу на користування надрами унеможливлює видобування ним підземних вод із артезіанської свердловини на законних підставах.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в апеляційній скарзі посилається на необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 23 Кодексу України про надра, згідно якої (в редакції чинній на момент проведення позивачем перевірки дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства) землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Однак, колегія суддів вважає такі посилання безпідставними, з огляду на наступне.

Реалізація землекористувачами або землевласниками права видобувати підземні води без спеціального дозволу, передбаченого статтею 23 Кодексу України про надра, можлива за наявності певних умов: по-перше, при наявність права на земельну ділянку, по-друге, при видобуванні води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, по-третє, за умови не перевищення ліміту видобування підземних вод (не більше 300 м. куб. на добу).

З наявного в матеріалах справи журналу обліку водоспоживання вимірювальними приладами свердловини № 3 та № 4 за періоди з 27.06.2012 р. по 10.12.2012 р. та з 21.12.2012 р. по 22.06.2014 р. відповідач здійснив забір підземних вод обємом 269577 м. куб. в обсязі, що перевищує 300 м. куб. (том І, а. с. 82-98).

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вина заподіювача шкоди є умовою відповідальності за правопорушення. При цьому необхідно виходити з презумпції вини правопорушника, тобто позивач не повинен доводити наявність вини відповідача, навпаки, відповідач повинен довести, що шкоду завдано не з його вини.

Однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про відсутність вини відповідача у вчиненні вказаного правопорушення.

Також не заслуговують посилання відповідача на те, що ним вчасно не отримано спецдозволу на користування надрами у належні розумні строки.

Слід зазначити, в матеріалах справи є наявний спеціальний дозвіл на користування надрами № 4597, що виданий відповідачу 10.11.2014 року, тобто відповідачем було визнано необхідність його отримання (том І, а. с. 160).

Положеннями статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлена відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в тому числі зобов'язання підприємств відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушень. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 65 Кодексу України про надра порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні, зокрема у самовільному користуванні надрами.

Статтею 67 вказаного Кодексу підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідач, здійснюючи користування ділянкою надр при використанні артезіанської свердловини без спеціального дозволу на користування надрами в порушення вимог ст.ст.19, 21 Кодексу України про надра діяв неправомірно, а відтак на виконання вимог чинного законодавства повинен бути притягнутий до господарського-правової відповідальності за вчинене ним правопорушення, тобто має відшкодувати завдані його протиправними діями збитки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване відповідачем рішення місцевого суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування не має.

Інші доводи апелянта/відповідача викладені в апеляційній скарзі колегією суддів не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, апеляційну скаргу апелянта/відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 27.07.2015 р. у справі № 914/1556/15 - без змін.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 29, 32-34, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 27.07.2015 року у справі № 914/1556/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Кузь В.Л.

18.11.2015 року проголошено вступну і резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено та підписано 23.11.2015 р.