ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2015 р. Справа № 917/2683/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Терещенко О.І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 21 серпня 2015 року,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №4530 П/1-42) на рішення господарського суду Полтавської області від 21 серпня 2015 року у справі № 917/2683/14

за позовом ТОВ "Фірма-Сільгосптехніка",

до ТОВ "Енергобуд СМ",

про зобов'язання відновити електропостачання

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21 серпня 2015 року (суддя Гетя Н.Г.) відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24 вересня 2015 року було виправлено описку в тексті ухвали суду від 14 вересня 2015 року по справі № 917/2683/14, в частині дати та часу розгляду справи.

Розпорядженням секретаря першої судової палати від 28 жовтня 2015 року у звязку з закінченням повноважень судді Бондаренка В.П., згідно ст. 126 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", п. 2.3.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України №30 від 26 листопада 2010 року (з наступними змінами та доповненнями) та на виконання рішення зборів суддів Харківського апеляційного господарського суду №12 від 12 червня 2014 року та рішення зборів суддів першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду № 3 від 15 вересня 2014 року для розгляду даної справи було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28 жовтня 2015 рокуз огляду на зміну складу колегії суддів, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, колегією суддів було відкладено розгляд справи.

13 листопада 2015 року від ТОВ "Енергобуд СМ" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№15395).

У судове засідання, яке відбулось 18 листопада 2015 року, зявився представник позивача. Відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про отримання поштового відправлення (Том 2 а.с. 26).

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка відповідача не була визнана обов'язковою, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

01 січня 2014 року між сторонами було укладено договір №4 про спільне використання технологічних мереж, згідно якого власник мереж (відповідач) зобовязується забезпечити передачу електричної енергії в межах величин, дозволених користувачу для використання, а користувач - своєчасно сплачувати за використання електричної мережі, отримані послуги, в тому числі за перетікання реактивної енергії.

Цей договір укладався на строк до 31 грудня 2014 року, та набрав чинності з дня його підписання (п. 9.5 Договору).

Як зазначає позивач, ТОВ "Енергобуд СМ" 12 грудня 2014 року без попередження та в порушення розділу 6 Договору припинило електропостачання та не відновило постачання до 31 грудня 2014 року.

Факт припинення постачання електроенергії 12 грудня 2014 року відповідач підтверджує актом про відключення електроенергії від 12 грудня 2014 року, актами про зняття показників з лічильників від 12 грудня 2014 року та 16 грудня 2014 року.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить зобов'язати ТОВ "Енергобуд СМ" відновити становище яке існувало до порушення прав та законних інтересів позивача, а саме: відновити електропостачання позивача на умовах Договору №4 про спільне використання технологічних мереж від 01 січня 2014 року шляхом забезпечення передачі електроенергії в межах величин, дозволених користувачу для використання протягом 20 днів з моменту набрання чинності рішенням господарського суду у цій справі.

Судом першої інстанції з огляду на той факт, що позивачем не надано належних та допустимих доказів обґрунтованості та правомірності позовних вимог, які б свідчили що припинення електропостачання позивача було здійснено відповідачем або з його вини, чи всупереч умовам договору.

Заперечуючи правомірність вказаної правової позиції суду позивач в обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що суд, вказуючи на недоведеності позивачем факту припинення електропостачання, не врахував, що відповідачем було визнано у судовому засідання факт відключення з 24 грудня 2014 року на підставі п. 6.4 Договору, про що було повідомлено позивача. При цьому, позивач зазначає, що п.6.4. Договору не надає можливості відповідачу припинення або обмеження електропостачання.

Одночасно позивачем було вказано про безпідставну відмову суду у залученні до участі у справі у якості другого відповідача ФОП ОСОБА_2, яка є власником електрообладнання у вигляді комірок РУ-0,4 кВ та електролічильників згідно договору купівлі-продажу №44 від 31 грудня 2013 року.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі нормам законодавства зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 січня 2014 року між сторонами було укладено договір №4 про спільне використання технологічних мереж, згідно якого власник мереж (відповідач) зобов'язується забезпечити передачу електричної енергії в межах величин, дозволених користувачу для використання, а користувач - своєчасно сплачувати за використання електричної мережі, отримані послуги, в тому числі за перетікання реактивної енергії.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір про спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача це домовленість двох сторін (основний споживач і субспоживач або постачальник електричної енергії), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час передачі електричної енергії технологічними мережами основного споживача для потреб субспоживача, електропередавальної організації або постачальника електричної енергії (п.1.2 постанови НКРЕ від 17 жовтня 2005 року № 910 "Про внесення змін до Правил користування електричною енергією").

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів зазначає, що позивач вказуючи про існування між сторонами договірних правовідносин з приводу передання електричної енергії в межах величин, дозволених користувачу для використання, та про припинення відповідачем елетропостачання, просить суд зобовязати ТОВ "Енергобуд СМ" здійснити передачу електроенергії в межах величин, дозволених користувачу для використання протягом 20 днів (з дня відключення до дня закінчення строку договору, а відтак і обовязку передання електроенергії).

Таким чином, звертаючись з вимогою про відновлення ТОВ "Енергобуд СМ" передання електричної енергії протягом 20 днів з моменту набрання чинності рішенням господарського суду у цій справі, з боку позивача потребує доведенню факт:

1)припинення відповідачем передання електричної енергії в межах величин, дозволених користувачу для використання;

2)передбаченості в законодавстві або договорі №4 від 01 січня 2014 року обовязку передавальної організації здійснити передачу електричної енергії в сумарній кількості днів за які така передача була припинена.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач обгрунтовує факт припинення передавання ТОВ "Енергобуд СМ" електричної енергії з 12 грудня 2014 року наявністю акта від 12 грудня 2014 року (Том 1 а.с.11) складеного комісією у складі менеджера позивача ОСОБА_3, завскладом ОСОБА_4, директора ТОВ "Інтерсільгосптехніка" ОСОБА_5 про відсутність постачання електроенергії станом 15. год 22 хв. 12. грудня 2014 року та актом від 12 грудня 2014 року складеного у комісією у складі бухгалтера ТОВ "Фірма- Сільгосптехніка" ОСОБА_6, головного технолога ТОВ "Ванілін" ОСОБА_7, директора ТОВ УВО "Єдність" ОСОБА_8 про відсутність 12 грудня 2014 року подачі електроенергії (Том 1 а.с. 12).

З рішення суду першої інстанції вбачається, що відповідачем під час судового засідання було визнано факт відключення електроенергії виключно з 24 грудня 2014 року, у зв'язку зі знаходженням електрообладнання в аварійному стані.

19 грудня 2014 р. представниками відповідача було складено Акт технологічного стану електрообладнання ТП -176 РУ 10кВ ТОВ "Енергобуд СМ", згідно якого встановлено, що електрообладнання знаходиться в аварійному стані, та експлуатація його неможлива, про що 24-25 грудня 2014 року було попереджено позивача (копії попередження та лист №110 від 24 грудня 2014 р. в матеріалах справи, Том 1 а.с - 57-58).

Таким чином, відповідач не заперечуючи сам факт припинення постачання, не погоджується з визначеною позивачем датою припинення - 12 грудня 2014 року, вказуючи, що таке припинення було здійснено з 24 грудня 2014 року. При цьому зазначену обставину останній підтверджує оформленими в належній формі Актами.

Разом з тим, слід зазначити, що у відповідності до п. 6.45 Постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики, від 31.07.1996, № 28 "Про затвердження Правил користування електричною енергією, у разі порушення цих Правил або умов договору постачальником електричної енергії та/або електропередавальною організацією споживач, у якого укладені із зазначеними суб'єктами господарювання відповідні договори, викликає представника постачальника електричної енергії та/або електропередавальної організації для складання двостороннього акта порушень.

Акт складається в двох примірниках, один з яких передається або надсилається постачальнику електричної енергії або електропередавальній організації. Представник постачальника електричної енергії та/або електропередавальної організації має право внести до акта свої зауваження.

У разі відмови представника постачальника електричної енергії або електропередавальної організації від підпису або неприбуття у визначений споживачем термін в акті робиться відповідний запис. У цьому разі акт вважається дійсним, якщо він підписаний не менш ніж трьома уповноваженими представниками споживача.

Разом з тим, згідно до змісту актів від 12 грудня 2014 року (Том 1 а.с.12), позивачем не було здійснено виклик представника електропередавальної організації для складання двостороннього акта порушень. Вимога позивача про надання відповідачем пояснень причин відключення, та фіксування незмоги співзасновника ТОВ "Енергобуд СМ" надати відповідні пояснення, не є свідченням відмови відповідача у прибутті у визначений споживачем термін, оскільки така вимога безпосередньо не висувалась.

За таких обставин даний акт, з огляду на його невідповідність пункту 6.45 Постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики, від 31.07.1996, № 28 "Про затвердження Правил користування електричною енергією не є, на думку суду апеляційної інстанції, належним та допустимим доказом припинення відповідачем передання електричної енергії з 12 грудня 2014 року.

З таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується припинення відповідачем передання електричної енергії виключно з 24 грудня 2014 року, у зв'язку з технічною неможливістю передання електричної енергії.

При цьому, слід зауважити, що розділ 6 Договору не передбачає умову припинення електропостачання як відсутність технічної можливості передання електричної енергії (відсутність резервного трансформатора на ТП-176), відтак можливість такого припиення не було передбачено в рамках договору №4 від 01 січня 2014 року про спільне використання технологічних мереж.

Водночас, як було зазначено колегією суддів, підставою задоволення позовних вимог є встановлення судом обовязку передавальної організації здійснення передачі електричної енергії, в сумарній кількості днів за які така передача була припинена, який випливає або з вимог законодавства або договору №4 від 01 січня 2014 року про спільне використання технологічних мереж.

Проаналізувавши зміст договору договору №4 від 01 січня 2014 року про спільне використання технологічних мереж, колегія суддів зауважує, що у відповідності до розділу 5 Договору, користувач в разі перерви у електропостачанні за відсутності його вини (що має місце в даному випадку) наділений правом не сплачувати Власнику мереж плату за використання електричних мереж.

Разом з тим, відповідно до пункту 6.44 Правил, у разі не передбаченого умовами договору переривання постачання електричної енергії з вини електропередавальної організації або постачальника електричної енергії та/або відпуску електричної енергії, параметри якості якої перебувають поза межами показників, зазначених у договорі, споживач має право на повернення йому коштів у розмірі, визначеному відповідно до законодавства України.

За таких обставин, правовим наслідком переривання передання електричної енергії з вини електропередавальної організації є повернення споживачу коштів (наприклад авансового платежу), а не здійснення передачі електричної енергії в сумарній кількості днів за які така передача була припинена.

Враховуючи вищенаведене, припинення ТОВ "Енергобуд СМ" передання електричної енергії з 24 грудня 2014 року, тобто фактично за 8-м днів до закінчення терміну дії договору, може бути підставою для

-не сплати Власнику мереж плати за використання електричних мереж.

-поверненню сплачених коштів.

Посилання відповідача на той факт, що п.6.4.Договору не надає відповідачу можливості припинення або обмеження електропостачання не свідчить про обґрунтованість позовних вимог, оскільки знаходження електрообладнання ТОВ "Енергобуд СМ" в аварійному стані та технічна неможливість передання електричної енергії хоча і не є договірною підставою припинення передавання електричної енергії, в силу пункту 6.44 Правил може бути підставою виключно для повернення коштів.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на необґрунтовану відмову суду у залученні до участі у справі у якості другого відповідача ФОП ОСОБА_2, яка є власником електрообладнання у вигляді комірок РУ-0,4 кВ та електролічильників згідно договору купівлі-продажу №44 від 31 грудня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою задоволення позовних вимог позивач обґрунтовує укладенням договору №4 від 01.01.2014 р. про спільне використання технологічних мереж, згідно якого власник мереж (відповідач) був зобовязаний забезпечити передачу електричної енергії в межах величин, дозволених користувачу для використання. Таким чином і відповідачем по вказаному предмету спору повинна бути особа, яка має безпосередній обовязок стосовно передачі електричної енергії в межах величин, дозволених користувачу для використання. Той факт, що ФОП ОСОБА_2 є власником електрообладнання у вигляді комірок РУ-0,4 кВ та електролічильників не створює для останньої обовязку передачі електричної енергії позивачу/

Більш того, в ході розгляду господарської справи 917/2717/14 за позовом ТОВ "Фірма-Сільгосптехніка" до ФОП ОСОБА_2 про стягнення безпідставно одержаних грошових коштів в сумі 36000,00 грн, судом було встановлено, що за договором №4 від 01 січня 2014 року не передбачена участь у технологічному процесі спільного використання технологічних мереж третіх осіб, а між ТОВ "Фірма-Сільгосптехніка" та ФОП ОСОБА_2 не укладався договір оренди електролічильника. Тим самим підтвердивши відсутність будь яких договірних правовідносин між вказаними сторонами з приводу передачі електричної енергії ТОВ "Фірма-Сільгосптехніка".

За таких обставин, правомірним є висновок місцевого суду про те, що ФОП ОСОБА_2 не має ніяких зобов'язань перед позивачем і у неї відсутній обовязок передання електричної енергії позивачу, що виключає необхідність залучення її в якості відповідача по вказаній справі.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишення рішення господарського суду Полтавської області від 21 серпня 2015 у справі № 917/2683/14 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Фірма-Сільгосптехніка" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21 серпня 2015 року у справі № 917/2683/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2015 року.

Головуючий суддя Россолов В.В.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Тихий П.В.