РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015Справа №910/20703/15

За первісним позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Підприємства об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» Київської міської громадської організації інвалідів «Фонд Святого Пантелеймона Цілителя»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про виселення з орендованого майна

та

за зустрічним позовом Підприємства об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» Київської міської громадської організації інвалідів «Фонд Святого Пантелеймона Цілителя»

до Комунального підприємства «Київський метрополітен»

про визнання договору пролонгованим.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від Комунального підприємства «Київський метрополітен»: Загоровська Н.В., за довіреністю

від Підприємства об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» Київської міської громадської організації інвалідів «Фонд Святого Пантелеймона Цілителя»: Руденко С.П., за довіреністю

від Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації): Захарченко К.П., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Комунального підприємства "Київський метрополітен" (далі - позивач за первісним позовом) до Підприємства об'єднання громадян "Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя" Київської міської громадської організації інвалідів "Фонд Святого Пантелеймона Цілителя" (далі - відповідач за первісним позовом), третя особа на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про виселення з орендованого майна.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.08.2015 було порушено провадження у справі, залучено до участі у справі Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - третя особа) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, розгляд справи призначено на 16.09.2015.

04.09.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача за первісним позовом було подано повідомлення про відсутність аналогічного спору.

16.09.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником Підприємства об'єднання громадян "Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя" Київської міської громадської організації інвалідів "Фонд Святого Пантелеймона Цілителя" (далі - позивач за зустрічним позовом) було подано зустрічну позовну заяву до Комунального підприємства "Київський метрополітен" (далі - відповідач за зустрічним позовом) про визнання договору пролонгованим.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.09.2015 зустрічний позов Підприємства об'єднання громадян "Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя" Київської міської громадської організації інвалідів "Фонд Святого Пантелеймона Цілителя" до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про визнання договору пролонгованим був прийнятий для спільного розгляду з первісним позовом.

У судове засідання 16.09.2015 представники сторін з'явились, подали спільне клопотання про продовження строків розгляду справи.

Представник третьої особи у судове засідання 16.09.2015 не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні 16.09.2015 клопотання представників сторін про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

Враховуючи те, що представник третьої особи у судове засідання 16.09.2015 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням третьою особою вимог ухвали господарського суду міста Києва від 13.8.2015 про порушення провадження у справі № 910/20703/15 та необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 21.10.2015.

16.10.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача за зустрічним позовом було подано відзив на зустрічний позов.

Представники учасників судового процесу в судове засідання 21.10.2015 з'явились.

У судовому засіданні 21.10.2015 судом було оголошено перерву до 28.10.2015.

23.10.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи було подано письмові заперечення на зустрічну позовну заяву та письмові пояснення.

У судове засідання 28.10.2015 представники позивача за первісним позовом та третьої особи з'явились.

Представник відповідача за первісним позовом у судове засідання 28.10.2015 з'явився та подав письмові заперечення на відзив відповідача за зустрічним позовом, клопотання про залучення третьої особи та письмові пояснення.

Розглянувши у судовому засіданні 28.10.2015 клопотання представника відповідача за первісним позовом про залучення до участі у справі третьої особи, суд відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання, у зв'язку з його необгрунтованістю.

У судовому засіданні 28.10.2015 судом було оголошено перерву до 04.11.2015.

Представник відповідача за первісним позовом у судове засідання 04.11.2015 з'явився та подав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

Розглянувши у судовому засіданні 04.11.2015 клопотання представника відповідача за первісним позовом про залучення до участі у справі третьої особи, суд відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання, у зв'язку з його необґрунтованістю.

У судове засідання 04.11.2015 представник позивача за первісним позовом з'явився, надав суду пояснення по суті спору, первісний позов підтримав в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засідання 04.11.2015 надав суду усні пояснення по суті спору, зустрічний позов підтримав, проти задоволення первісного позову заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання 04.11.2015 з'явився, подав суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, надав усні пояснення по суті спору, первісний позов підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.06.2012 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (в подальшому перейменовано на Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), (далі - орендодавець, третя особа), Підприємством об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» Київської міської громадської організації інвалідів «Фонд Святого Пантелеймона Цілителя» (далі - орендар, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) та Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (далі - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом, балансоутримувач) було укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 470 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець на підставі рішення Київської міської ради «Про питання оренди об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва», а саме від 16.09.2010 № 26/4838 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлів №1 та №2), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначені відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовим огороджуючими конструкціями (кіоски) орендаря, далі - об'єкт оренди, що знаходиться за адресою: станція метро «Харківська», Б/Н для торгівлі непродовольчими товарами.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що опис технічного стану об'єкта оренди на дату його передачі орендареві, його склад зазначаються в акті приймання-передачі об'єкта оренди, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 8.5.6 Договору у разі припинення дії цього Договору орендар звільняє орендовану частину приміщення переходу станції метро «Харківська» в термін, визначений п.4.15 цього Договору від своїх огороджуючи конструкцій.

Цей Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 25.06.2012 до 23.06.2015 (п. 9.1 Договору).

Відповідно до п. 9.7 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього Договору.

На виконання Договору, третьою особою було передано відповідачу за первісним позовом в оренду частину вестибюлів №1 та №2, що перебуває на балансі позивача, загальною площею 19,9 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, станція метро «Харківська», що підтверджується актом приймання передачі майна в оренду від 25.06.2012.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

11.06.2015 позивач за первісним позовом направив відповідачу за первісним позовом повідомлення про закінчення терміну дії Договору з вимогою звільнити орендоване майно за актом прийому-передачі. Отримання відповідачем зазначеного повідомлення підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідач за первісним позовом обов'язку щодо повернення орендованого майна за Договором не виконав, у зв'язку із чим позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогами до відповідача за первісним позовом про виселення орендаря з орендованого майна та зобов'язання демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції.

В свою чергу, відповідачем за первісним позовом була подана зустрічна позовна заява, в якій він просить визнати спірний Договір пролонгованим та той самий термін і на тих самих умовах.

В своєму зустрічному позові позивач за зустрічним позовом зазначає, що отримане ним повідомленням від відповідача за зустрічним позовом про припинення та відмову від продовження дії Договору не є належним повідомленням, оскільки відповідач за зустрічним позовом не є орендодавцем, а є балансоутримувачем орендованого майна та отримувачем коштів за Договором, в свою чергу повідомлення від орендодавця, тобто третьої особи, позивач за зустрічним позовом не отримував, в зв'язку з чим, на думку позивача за зустрічним позовом, Договір є пролонгованим на той самий термін і на тих самих умовах.

Відповідач за зустрічним позовом, заперечуючи проти зустрічного позову та підтримуючи первісний позов, зазначає що норма ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не містить конкретної вказівки, що повідомлення про припинення дії Договору може надсилати лише орендодавець, що також визначено в умовах Договору, оскільки визначено, що таке повідомлення може надсилатись будь-якою стороною, про що зазначено в п. 9.7 Договору.

Третя особа, заперечуючи проти зустрічного позову та підтримуючи первісний позов, зазначила, що нею, як орендодавцем також було повідомлено орендаря про закінчення строку дії Договору та про необхідність повернення об'єкту оренди та зазначила також, що повідомлення, здійсненне позивачем за первісним позовом, про закінчення строку дії Договору та необхідність повернення приміщення є також належним повідомленням орендаря.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічна норма міститься і в ч. 2 ст. 291 ГК України.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Вказана стаття також кореспондується зі статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до частини другої якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" випливає, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Аналогічна правова позиція також викладена у ч. 2 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" (далі - Постанова).

Відповідно до ч. 3 пункту 2.2 та пункту 2.3 Постанови підприємства державної форми власності мають право бути орендодавцями, як правило, тільки щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна площею до 200 кв. м, а для того, щоб підприємство мало право передати в оренду структурний підрозділ (філію, цех, дільницю) або нерухоме майно (будівлю, споруду, приміщення) площею понад 200 кв. м, воно (підприємство) повинно одержати дозвіл Фонду державного майна України, його регіонального відділення, представництва. Якщо майно перебуває у власності Автономної Республіки Крим або у комунальній власності, то такий дозвіл може бути наданий органом, зазначеним в абзаці третьому статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". З урахуванням приписів частини п'ятої статті 16, підпункту 1 пункту "а" статті 29 і частини п'ятої статті 60 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні", а також абзацу третього статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" господарські суди, вирішуючи питання щодо права орендодавця самостійно, без відповідного рішення ради, передавати в оренду майно, належне до комунальної власності, мають виходити з кола його повноважень, передбачених положеннями про таких орендодавців, затвердженими у встановленому порядку радою. При цьому слід також враховувати, що орендодавець здійснює свої повноваження тільки за наявності рішення ради і не наділений повноваженнями самостійно приймати рішення про передачу об'єктів комунальної власності в оренду, якщо інше не передбачено положенням про нього.

Згідно з абз. 3 ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Відповідно до пп. 5 п. 4 Положення про Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Положення), затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2012 N 2383 основними завданнями Департаменту є здійснення повноважень орендодавця об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва у порядку, встановленому Київською міською радою.

Згідно з пп. 1 п. 5.4 Положення у сфері оренди майна третя особа здійснює повноваження орендодавця майна комунальної власності територіальної громади міста Києва.

З огляду на вищенаведені приписи законодавства, надані позивачем за первісним позовом докази на підтвердження закінчення терміну дії Договору з його ініціативи та, відповідно, відсутності автоматичної пролонгації Договору не приймаються судом до уваги, оскільки позивач за первісним позовом не є орендодавцем, в розумінні ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а є балансоутримувачем та отримувачем коштів відповідно до умов Договору.

В свою чергу, твердження третьої особи про направлення відповідачу за первісним позовом повідомлення про закінчення строку дії Договору та необхідність звільнення приміщення підтверджуються лише самим листом наданим третьою особою та її внутрішніми документами.

Проте внутрішні документи третьої особи, з урахуванням заперечень відповідача за первісним позовом щодо отримання такого повідомлення, не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази направлення орендарю повідомлення про припинення дії Договору, в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку є документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Щодо необхідності доведення факту направлення орендодавцем орендарю повідомлення про припинення дії договору оренди та надання належних доказів направлення такого повідомлення неодноразово зазначав Вищий господарський суд України у своїх постановах.

Зокрема, Вищим господарським судом України в постанові від 01.02.2007 у справі № 46/201-06 було зазначено: «Статтею 764 Цивільного кодексу України встановлений виняток із загального правила. Так, у разі продовження користування наймачем (орендарем) майном після закінчення строку договору без повторного його укладення, за відсутності заперечень сторін протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Отже, сторона, яка бажає відмовитися від договору, зобов'язана попередити про це іншу сторону не пізніше одного місяця. При цьому, попередження про припинення (розірвання) договору майнового найму (оренди) має бути зроблене в такій формі, яка б забезпечила можливість доведення у разі спору, що таке попередження було зроблене.», у постанові від 10.10.2006 у справі № 38/188-16/45 зазначено: «Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Тобто норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов'язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди.», у постанові від 06.12.2007 у справі № 32/315 зазначено: «Так, в матеріалах справи відсутні, а суди попередніх інстанцій не посилались, на докази надсилання відповідачеві заяви від 31.08.2006 про припинення договору оренди, однак, колегія суддів вважає, що встановлення факту повідомлення орендаря про припинення договору оренди має безумовно істотне значення для правильного вирішення спору, адже, в протилежному випадку для орендаря настають правові наслідки, передбачені нормами ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", за приписами яких у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.»

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ані третьою особою, ані позивачем за первісним позовом не було надано суду належні та допустимі докази на підтвердження направлення відповідачу за первісним позовом заяви (повідомлення) орендодавця про припинення Договору на дату закінчення строку дії Договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що для продовження строку дії договору оренди не вимагається обов'язкового укладення нового договору або додаткової угоди до нього (п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", судом встановлено, що Договір є автоматично пролонгованим на тих самих умовах і на той самий строк, на який його було укладено - на 2 роки та 364 дні, тобто до 22.06.2018.

Відтак, оскільки судом встановлено, що Договір є пролонгованим до 22.06.2018, відсутні правові підстави для задоволення заявлених позивачем за первісним позовом вимог про виселення відповідача за первісним позовом із займаного приміщення та зобов'язання відповідача демонтувати належні йому тимчасові огороджуючі конструкції.

Щодо заявлених позовних вимог за зустрічним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права.

Господарський суд відмовляє в позові і в тому разі, коли з'ясує, що договір оренди є поновленим (продовженим) на строк, який був раніше встановлений договором. При цьому у відповідних випадках господарський суд не повинен відмовляти у прийнятті позовної заяви або припиняти провадження у справі з тієї підстави, що відповідні вимоги не підлягають розгляду господарськими судами.

Отже, зустрічний позов також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивачів, оскільки позови не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову відмовити.

2. Судовий збір за подання первісного позову покласти на позивача за первісним позовом.

3. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

4. Судовий збір за подання зустрічного позову покласти на позивача за зустрічним позовом.

Повне рішення складено 19.11.2015.

Суддя О.В. Нечай