ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2015 р. Справа № 907/598/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну товариства з обмеженою відповідальністю Консервний завод «Універ» м. Виноградів

на рішення господарського суду Закарпатської області від 01.10.2015 р.

у справі № 907/598/15

за позовом: UNIMATIK KFT Ніредьхаза Угорощина

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Універ» м. Виноградів

до відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю «СНК-груп» м. Ужгород

про солідарне стягнення 60 900,00 євро, що еквівалентно 1 396 689,67 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 05.05.2015 р.;

відповідача-1: ОСОБА_3 за довіреністю № 2 від 11.06.2015 р., ОСОБА_4 за довіреністю № 1 від 11.06.2015 р.;

відповідача-2: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Першим відповідачем подано апеляційну скаргу від 07.09.2015 р. на рішення господарського суду Закарпатської області від 01.10.2015 р. у справі даній справі.

Оскаржуване рішення загалом мотивовано тим, що відповідач неналежним чином виконав умови контракту від 20.07.2012 р., частково оплатив отриманий товар у сумі 20 000 євро, тому залишок заборгованості строк оплати якої настав, складає суму 60 900 євро, що і складає предмет позову.

Щодо вимог до другого відповідача, рішення мотивовано тим, що оскільки, всупереч п. 4.1 договору поруки від 23.07.2012 р., укладеного між позивачем та другим відповідачем, після невиконання першим відповідачем своїх зобовязань за основним договором у строк до 24.08.2012 р., позивач протягом 10 днів не звернутися з вимогою про виконання таких зобовязань до поручителя (другого відповідача), враховуючи, ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України, прийшов до висновку, що порука припинилася в силу умов договору, тому позов до другого відповідача не обґрунтований чинним законодавством.

Щодо підсудності даного спору судам України, зокрема господарському суду Закарпатської області, то таке рішення мотивовано тим, що відповідно до ст. 124 ГПК України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Оскільки місцезнаходженням відповідачів є адміністративно-географічні межі Закарпатської області, також враховуючи положення ст. 15 ГПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що спір підсудний господарським судам України та повинен розглядатися і вирішуватися у господарському суді Закарпатської області.

Крім цього, судом першої інстанції враховуючи положення приписів ст.ст. 4, 5, 32, 43, 44 Закону України «Про міжнародне приватне право» та конкретних умов контракту від 20.07.2012 р. достатньо мотивовано правомірність визначення позивачем права, яке має застосовуватись у вирішенні даного спору, тобто право України.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції першим відповідачем подано апеляційну скаргу у якій загалом зазначено про те, що суд першої інстанції не вірно застосував норми Закону України «Про міжнародне приватне право», тому вважає, що враховуючи положення п. 6.1 контракту від 20.07.2012 р. спір належало б розглядати на підставі Угорського законодавства. При цьому, також, опосередковано звертає увагу на те, що у відповідності до п. 9.3 цього ж контракту, даний спір підлягає вирішенню за місцем знаходження продавця, тобто у відповідному суді Республіки Угорщина.

Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не подали.

У судовому засіданні представники першого відповідача підтримали доводи, заперечення та вимоги, викладені у апеляційній скарзі, а представник позивача заперечив щодо апеляційної скарги з посиланням на обставини та правове обґрунтування, які стали підставою прийняття саме такого рішення судом першої інстанції.

Представник другого відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час проведення судового засідання, що підтверджується повернутою поштовою кореспонденцією з довідкою від 29.10.2014 р. про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням.

Дослідивши матеріали справи з урахуванням доводів та заперечень сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою, тому оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню в частині задоволення вимог до першого відповідача із прийняттям нового рішення про відмову у позові у цій частині враховуючи таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, 20.07.2012 року між UNIMATIK KFT, Ніредьхаза, Угорщина (продавець) та ТОВ «Консервний завод «Універ» (покупець) укладено контракт №2012/07/02 (а.с. 38-43).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 3.1, 3.5, 4.1, 4.2, 9.2, 9.3 контракту сторони обумовили, що вартість товару визначається в євро та складає 80 900 євро. Продавець зобовязався передати товар, а покупець прийняти його в строк не пізніше 30.12.2012 р. При цьому, разом з товаром продавець надає покупцю комерційний рахунок (Інвойс); сертифікат походження; упаковочний лист; автотранспортну накладну, технічну документацію, сертифікат якості, сертифікат відповідності заводу

Покупець оплачує вартість товару банківським переводом після відвантаження на підставі виставленого інвойса. Датою оплати вважається день зарахування грошових коштів на рахунок продавця.

Усі спірні питання, що випливають з даного контракту вирішуються сторонами шляхом переговорів, при неможливості їх врегулювання або порушенні його умов спір передається на розгляд в суд по місцю знаходження продавця.

Позивач на виконання контракту поставив першому відповідачу обладнання на загальну суму 80 900 євро, що підтверджується наявними в матеріалах справи узгодженою сторонами: міжнародною товарно-транспортною накладною СМR №01022835 від 30.07.2012 р.; комерційним рахунком (Інвойс) PFOLA 0243419 від 24.07.2012 р. з вимогою оплатити поставлений товар до 24.08.2012 р., узгодженою митними органами вантажно-митною декларацією.

Проте, перший відповідач свої зобовязання щодо проведення оплати згідно умов контракту виконав частково, згідно виписки з валютного рахунку про проведення оплати на суму 20 000 євро (а.с. 115-118), внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 60 900 євро.

Крім цього, 23.07.2012 р. між позивачем (кредитор) і ТОВ «СНК-груп» (поручитель) було укладено договір поруки. Згідно з цим договором поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань ТОВ «Універ» м. Виноградів Закарпатської області (далі - боржник), що виникли із контракту №2012/07/02 від 20.07.2012 р., укладеного між кредитором та боржником, в тому числі зобов'язань по оплаті отриманого обладнання.

Відповідно до п.п. 2.1-2.3, 3.1, 4.1 такого договору передбачено, що кредитором за основним договором є UNIMATIK KFT, боржником за основним договором виступає ТОВ «Консервний завод "Універ", а предметом основного договору є купівля-продаж товару.

У разі порушення боржником зобовязання за основним договором поручитель зобовязується виконати за боржника зобовязання останнього у 10-денний термін з дня отримання вимоги від кредитора.

У разі невиконання боржником своїх зобовязань за основним договором у строк до 24.08.2012 р., кредитор має право протягом 10 днів звернутися з вимогою про виконання таких зобовязань до поручителя. У випадку, якщо така вимога у встановлений даним пунктом строк не буде предявлена, порука вважатиметься припиненою.

Згідно п. 5.3. договору, усі спори, повязані з цим договором, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку згідно з чинним законодавством у господарському суді Закарпатської області.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся 24.09.2012 р. до поручителя (другого відповідача) з письмовою претензією-вимогою (а.с. 59-60) щодо погашення наявної заборгованості ТОВ «Консервний завод «Універ» за контрактом, проте відповіді на неї не отримав.

Перш ніж вирішувати питання про застосування тих чи інших норм права різних держав (України чи Угорщини) до спірних правовідносин в частині стягнення заборгованосі із першого відповідача, суд апеляційної інстанції вважає за належне дослідити питання правомірності розгляду справи у відповідному спеціалізованому суді України. З цього приводу, судом враховується, що відповідно до ст. 123 ГПК України, іноземні підприємства і організації мають право звернення до господарських судів згідно з встановленою підвідомчістю і підсудністю господарських спорів за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

ОСОБА_3 з тим, порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, визначений Законом України «Про міжнародне приватне право», в розумінні якого іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, зокрема, якщо хоча б один учасник правовідносин є іноземною юридичною особою (п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, спірні правовідносини сторін виникли на підставі контракту, де продавцем є нерезидент і місцезнаходженням (юридичною адресою та державною реєстрацією) є Республіка Угорщина, а покупцем субєкт господарювання, зареєстрований у встановленому законодавством порядку в Україні.

Отже, оскільки один із учасників договірних відносин, між якими виник даний спір, є іноземною юридичною особою, то така справа у розумінні Закону України «Про міжнародне приватне право» є справою з іноземним елементом.

Законом України «Про міжнародне приватне право» встановлені підстави визначення підсудності справи з іноземним елементом судам України, що по відношенню до норм ГПК України, які визначають загальні правила підвідомчості та підсудності господарських справ, є спеціальними.

Так, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони прямо передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності, коли таке право у сторін відсутнє (ст. 77 Закону).

Вказане положення Закону не є вичерпним, зазначена стаття передбачає і інші випадки підсудності справ з іноземним елементом судам України, однак ці підстави є послідуючими після договірної підсудності, і які є визначальними лише у випадку відсутності будь-якої домовленості сторін про вибір суду.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» закріплює право сторін відповідної угоди на вибір підсудності справи з іноземним елементом, тобто на укладення так званої «пророгаційної угоди», що в свою чергу, не лише обгрунтовує компетенцію обраного суду, але й виключає можливість вирішення такого спору в суді іншої держави.

Оскільки вірно встановлено судом першої інстанції, що сторони контракту від 20.07.2012 р. у п. 9.3 передбачили таку істотну умову, як вирішення спірних питань за контрактом за місцезнаходженням продавця, тобто у компетентному суді Республіки Угорщина.

Пункт 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Отже, досягнення домовленості про визначення виключної юрисдикції компетентного суду конкретної країни у правовідносинах сторін, що грунтуються на вищезазначених принципах, вказує на пріоритетний характер такої домовленості, оскільки вона не суперечить встановленому національним законодавством порядку врегулювання таких правовідносин.

Таким чином, з огляду на викладене, оскільки є відсутніми підстави для застосування до даного спору положень ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» щодо виключної підсудності судам України справ з іноземним елементом, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про непідсудність даного спору господарським судам України, а враховуючи принцип територіальної підсудності, передбачений ст. 15 ГПК України, господарському суду Закарпатської області.

Аналогічної правової позиції притримується Вищий господарський суд України, викладеної у постанові зі справи № 911/539/15 від 15.09.2015 р.

Крім цього, судовою колегією враховується та обставина, що оскільки перший відповідач не був стороною договору поруки, у п. 5.3 якого визначили підсудність спору господарському суду Закарпатської області, то відповідно він не змінив умов основного контракту, де у п.9.3 визначена підсудність спору суду іншої держави.

Що стосується спору в частині позовних вимог до другого відповідача, то вони підсудні саме господарському суду Закарпатської області, оскільки обидва субєкти господарювання зареєстровані за місцезнаходженням у адміністративно-територіальній одиниці, якою є Закарпатська область, що узгоджується із предметною та територіальною підсудністю, визначеними ст.ст. 12 і 15 ГПК України.

Судом першої інстанції у цій мотивувальній частині рішення вірно враховано те, що

згідно ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до другого відповідача з відповідними вимогами протягом строку встановленого у п. 4.1. договору поруки, а претензія-вимога надіслана лише 24.09.2012 р., тобто після закінчення встановленого таким договором строку.

У звязку з цим, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про припинення зобовязання поручителя і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення суду необхідно скасувати в частині позовних вимог до першого відповідача і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у цій частині, а в решті залишити без змін.

При скасуванні рішення суду проводиться новий розподіл судових витрат на підставі ст.49 ГПК України.

Оскільки судом апеляційної інстанції під час прийняття апеляційної скарги у даній справі до розгляду, ухвалою від 26.10.2015 р. у відповідності п.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» відстрочено сплату судового збору до дати прийняття даної постанови, доказів сплати такого збору апелянтом у судове засідання не подано, враховуючи вимоги ст. 49 ГПК України, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 01.10.2015 р. у даній справі №907/598/15 в частині вимог до першого відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Універ» м. Виноградів, скасувати і прийняти у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог, відмовити. В решта частині рішення залишити без змін.

3. Стягнути із UNIMATIK KFT, 4400 Nyiregyhaza, Rajk Laszlo ut. 57, Hungary (реєстраційний номер 15-09-062425 у реєстрі Реєстраційного суду Ніредьгази) в дохід державного бюджету України судовий збір у сумі 23 045, 38 грн. за розгляд справи у апеляційному суді.

Господарському суду Закарпатської області видати накази на виконання даної постанови.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути до господарського суду Закарпатської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 24.10.2015 р.

ОСОБА_5Матущак

Судді О.П.Дубник

ОСОБА_1