РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22979/15 17.11.15 р.

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) ОСОБА_1

2) Міністерство культури України

3) Головне управління культурної спадщини Київської міської державної

адміністрації

про стягнення 36 756 082,09 грн.

та за зустрічним

позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

про визнання недійсним договору

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників учасників судового процесу (за первісним позовом):

від позивача: Завада Р.В. за довіреністю № б/н від 05.10.2015 р.;

від відповідача: Василенко І.В. за довіреністю № б/н від 25.06.2015 р.;

Гладун А.І. за довіреністю № б/н від 25.08.2015 р.;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: Яцишен Д.В. за довіреністю № 41/11/10-15 від 14.01.2015 р.;

від третьої особи-3: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про стягнення 36 756 082,09 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 23.09.2015 р.

У судовому засіданні 23.09.2015 р. представник відповідача подала клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 23.09.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 22.10.2015 р.

22.10.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву.

22.10.2015 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява.

У судовому засіданні 22.10.2015 р. оголошено перерву до 29.10.2015 р.

Ухвалою від 26.10.2015 р. зустрічну позовну заяву прийнято до спільного сумісного розгляду з первісним позовом.

У судовому засіданні 29.10.2015 р. представник позивача подав додаткові документи по справі.

Ухвалою від 29.10.2015 р. розгляд справи відкладено на 09.11.2015 р.

09.11.2015 р. від позивача за первісним позовом надійшли клопотання про залучення до участі у справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Іннеси Володимирівни та Міністерства культури України у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, відзив на зустрічну позовну заяву та додаткові документи по справі.

Ухвалою від 09.11.2015 р. відмовлено у залученні до участі у справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Іннеси Володимирівни у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору; та залучено до участі у справі Міністерство культури України та Головне управління культурної спадщини Київської міської державної адміністрації, у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом. Розгляд справи відкладено на 17.11.2015 р.

17.11.2015 р. від позивача за первісним позовом надійшли клопотання про долучення документів до матеріалів справи та заява про уточнення позовних вимог.

У судовому засіданні 17.11.2015 р. представник ПАТ "Дельта Банк" підтримав вимоги первісного позову, проти задоволення зустрічного позову заперечив; та подав заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності до зустрічних вимог.

Представник ТОВ "Кавицький" у засіданні проти первісного позову заперечив, зустрічні позовні вимоги підтримав.

Представник Міністерства культури України надав усні пояснення по суті спору та зазначив, що спірне приміщення (нежилі приміщення (в літ. А) з №1 по №9 (групи приміщень №42) загальною площею 125,20 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, будинок №15/4), може являтись предметом іпотеки.

Представники третіх осіб -1, -3, у судове засіданні не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, витребуваних судом документів не надали; про дату, час та місце розгляду даної справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 17.11.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються первісні й зустрічні позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд встановив наступне.

27.07.2005 р. між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (Банк), правонаступником якого в подальшому являлось Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та громадянином ОСОБА_7 (Позичальник), укладено Кредитний договір № 377-Ф (надалі - Кредитний договір), з подальшими змінами та доповненнями.

За умовами п. п. 1.1. - 1.5. Кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію, що відновлюється, відповідно до якої надає Позичальнику кредит у доларах США на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов'язується одержати кошти кредиту, а також повернути кошти кредиту у строки, визначені у Графіку встановлення та зменшення ліміту заборгованості за кредитною лінією (Додаток № 1 до Договору), сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов'язки, передбачені Договором. Ліміт заборгованості за кредитною лінією: 1 600 000,00 (Один мільйон шістсот тисяч, 00) доларів США. Строк дії кредитної лінії: з "27" липня 2005 року по "26" липня 2010 року включно. Процентна ставка за користування коштами кредиту: на період з 27.07.2005р по 30.09.2005р.-14,5 (Чотирнадцять цілих п'ять десятих, 00) відсотків річних, на період з 01.10.2005р по 26.07.2010р.-15,0 (П'ятнадцять цілих нуль десятих, 00) відсотків річних. Цільове призначення кредиту: на споживчі потреби.

До Кредитного договору неодноразово вносились зміни за такими додатковими договорами: № 1 від 27.07.2005 р.; № 2 від 31.08.2005 р.; № 3 від 30.09.2005 р.; № 4 від 31.10.2005 р.; № 5 від 30.11.2005 р.; № 6 від 30.12.2005 р.; № 7 від 03.02.2006 р.; № 8 від 31.01.2006 р.; № 9 від 28.02.2006 р.; № 10 від 31.03.2006 р.; № 11 від 28.04.2006 р.; № 12 від 01.06.2006 р.; № 13 від 03.07.2006 р.; № 14 від 01.08.2006 р.; № 15 від 01.09.2006 р.; № 16 від 11.09.2006 р.; № 17 від 02.10.2006 р.; № 18 від 01.11.2006 р.; № 19 від 01.12.2006 р.; № 20 від 01.01.2007 р.; № 21 від 01.02.2007 р.; № 22 від 01.03.2007 р.; № 23 від 01.04.2007 р.; № 24 від 01.05.2007 р.; № 25 від 01.06.2007 р.; № 26 від 19.06.2007 р.; № 27 від 30.06.2007 р.; № 28 від 31.07.2007 р.; № 29 від 31.08.2007 р.; № 30 від 28.09.2007 р.; № 31 від 31.10.2007 р.; № 32 від 30.11.2007 р.; № 33 від 28.12.2007 р.; № 34 від 28.01.2008 р.; № 35 від 29.02.2008 р.; № 36 від 28.03.2008 р.; № 37 від 31.03.2008 р.; № 38 від 30.04.2008 р.; № 39 від 31.05.2008 р.; № 40 від 30.06.2008 р.; № 41 від 31.07.2008 р.; № 42 від 29.08.2008 р.; № 43 від 30.09.2008 р.; № 44 від 31.10.2008 р.; № 45 від 28.11.2008 р.; № 46 від 29.12.2008 р.; № 47 від 30.12.2008 р.; № 48 від 05.01.2009 р.

Вказаними додатковими угодами до Кредитного договору вносились зміни, зокрема, щодо розміру процентної ставки за користуванням кредитними коштами та щодо строків повернення кредиту.

13.05.2010 р. між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк", як Банком, ОСОБА_7, як Первісним позичальником, та ОСОБА_1 (третя особа-1 у справі), як Новим позичальником, укладено Договір про переведення боргу.

Пунктами 1. - 11. Договору про переведення боргу сторони погодили, що Первісний позичальник переводить на Нового позичальника, а Новий позичальник приймає на себе всі права та обов'язки, які виникли на підставі Кредитного договору №377-Ф від « 27» липня 2005 року, укладеного між Первісним позичальником та Банком (надалі Кредитний договір). Заборгованість, яка виникла на підставі Кредитного договору становить: - заборгованість за кредитом (строк сплати якої не настав) складає 3 800 000 (три мільйони вісімсот тисяч) доларів США; - нараховані відсотки (строк сплати яких не настав) складають 17 733,34 (сімнадцять тисяч сімсот тридцять три) долари США 34 центів.

Банк не заперечує проти переведення боргу, який виник у Первісного позичальника на підставі Кредитного договору в сумі, зазначеній в п. 2 цього Договору та шляхом підписання даного Договору дає свою згоду на переведення боргу на Нового Позичальника в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Сторони домовились, що зобов'язання по Кредитному договору у Нового позичальника виникають з моменту підписання цього договору. Сторони домовились, що на момент підписання цього договору Первісний позичальник передає Новому позичальнику всю інформацію та документацію, яка підтверджує його права та обов'язки перед Банком. Підписанням цього Договору Новий Позичальник стверджує, що вся інформація та документація, зазначена в пункті 5. Договору отримана ним в повному обсязі.

Шляхом підписання даного договору Новий позичальник підтверджує, що його повідомлено про всі вимоги, що мають місце між Первісним позичальником та Банком. Іпотека, встановлена Первісним боржником зберігається після переведення боргу на Нового Позичальника. Усі спори, що можуть виникнути в процесі виконання даного Договору або у зв'язку з ним, вирішуються шляхом переговорів. При не досягненні згоди, сторони домовились передати спори на розгляд суду за місцезнаходженням Банку або його відділення, регіонального чи іншого структурного підрозділу Жодна сторона не має права передавати права та обов'язки по цьому Договору іншій особі без письмової згоди іншої сторони. Сторони цього Договору погодили, що з укладанням цього Договору Сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які на думку будь-якої з Сторін можуть бути істотними та необхідними за змістом цього Договору.

Цього ж дня, 13.05.2010 р. між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк", як Банком, та ОСОБА_1, як Позичальником, укладено Договір про внесення змін і доповнень № 49 до Кредитного договору № 377-Ф від 27.07.2005 р.

Вказаним Договором про внесення змін і доповнень № 49 сторони встановили, що дату укладання цього Договору про внесення змін і доповнень розмір заборгованості за кредитним договором складає: заборгованість за кредитом (строк сплати якої не настав) складає 3 800 000,00 (три мільйони вісімсот тисяч) доларів США 00 центів; нараховані відсотки (строк сплати яких не настав) складають 17 733,34 (сімнадцять тисяч сімсот тридцять три) доларів США 34 центів. Також, сторони домовились викласти текст Кредитного договору № 377-Ф від 27.07.2005 р. у новій редакції.

29.10.2010 р. між сторонами укладено Договір про внесення змін і доповнень до Кредитного договору; 16.08.2011 р. - Додатковий договір № 51 до Кредитного договору; 23.12.2011 р. - Додатковий договір № 52; 24.04.2012 р. - Додатковий договір № 53; 19.12.2012 р. - Додатковий договір № 54; 28.03.2013 р. - Додатковий договір № 55, відповідно до яких сторони змінювали умови Кредитного договору № 377-Ф щодо розміру заборгованості Позичальника, процентних ставок за користування кредитом, строків, графіків та порядку повернення кредитних коштів, сплати комісії, штрафних санкцій тощо.

У подальшому Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» () було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» ().

18.06.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Омега Банк» (Продавець), та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (позивач за первісним позовом у справі, Покупець за договором) укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги № 1.

Договором купівлі-продажу прав вимоги № 1 від 18.06.2015 р. передбачено, зокрема, що Продавець надав кредити Позичальникам за Кредитними договорами. Продавець бажає продати (відступити), а Покупець бажає купити (прийняти) Права вимоги за винагороду та на умовах, що визначені у цьому Договорі. Терміни з великої літери, що вживаються у цьому Договорі, мають наступні значення, зокрема, "Акт приймання-передачі Прав вимоги" означає письмовий акт, який укладається між Сторонами, яким документально оформлюється фактична передача Прав вимоги від Продавця до Покупця; "відступлення" має значення, яке йому надане у пункті 2.3. цього Договору; "Дата Відступлення" означає дату підписання Акту приймання-передачі Прав вимоги; "Загальна купівельна ціна" є сумою всіх Купівельних цін за Права вимоги, зазначених у Додатку І, та становить 1 202 169 841 (Один мільярд двісті два мільйони сто шістдесят дев'ять тисяч вісімсот сорок одна) грн. 55 коп.; "Кредитний договір" означає кожний Договір про надання кредиту у будь-якій формі між Позичальником та Продавцем у якості кредитора, які зазначені у Додатку І (Перелік договорів та Купівельна ціна за Права вимоги), разом із усіма доповненнями, додатковими договорами та додатками до нього (якщо такі є); "Купівельна ціна за Право вимоги" означає суму, що визначена як "Купівельна ціна" у Додатку І (Перелік договорів та Купівельна ціна за Права вимоги) щодо кожного Права вимоги; "Позичальник" означає позичальника за Кредитним договором, чиє ім'я та податковий ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) зазначені у Додатку І (Перелік договорів та Купівельна ціна за Права вимоги); "Права вимоги" означає всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) Продавця у якості кредитора до Позичальників за Кредитними договорами, а також всі права вимоги Продавця до Осіб, які надали забезпечення, за Договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні Продавцю, щодо виконання Позичальниками та/або Особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за Кредитними договорами та Договорами забезпечення.

Пунктами 2.1. - 2.3. Договору купівлі-продажу № 1 від 18.06.2015 р. передбачено, Продавець цим погоджується продати (відступити) Права вимоги та передати їх Покупцю, а Покупець цим погоджується купити Права вимоги, прийняти їх і сплатити Загальну Купівельну ціну. Цим засвідчується намір Сторін розглядати правочин, передбачений цим Договором, як продаж та застосовувати до нього обов'язкові положення законодавства України, що регулюють правочини купівлі-продажу права вимоги. Сторони підтверджують, що вони цим не мають намір створювати заставу або будь-які інші забезпечувальні відносини або обтяження щодо Прав вимоги. Права вимоги переходять від Продавця до Покупця (далі - Відступлення), та обов'язки Продавця передати Права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та Покупцем Акту приймання-передачі Прав вимоги.

18.06.2013 р. Публічним акціонерним товариством «Омега Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» підписано Акт приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги № 1 від 18.06.2013 р.

Відповідно до вказаних правочинів (з урахуванням Додатку І до Договору купівлі-продажу прав вимоги № 1 від 18.06.2013 р. та Додатку до Акту приймання-передачі прав вимоги), Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» набуло, серед іншого, права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 377-Ф від 27.07.2005 р.

24.03.2013 р. між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Додатковий договір № 56 до Кредитного договору №377-Ф від 27.07.2005 р., за умовами якого текст Кредитного договору викладено в новій редакції.

Згідно з п. п. 1.1. - 1.3. Кредитного договору (в редакції Додаткового договору № 56), Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти, надалі за текстом - «Кредит» в межах невідновлювальної відкличної кредитної лінії із максимальним лімітом заборгованості 29 835 084,48 грн. (Двадцять дев'ять мільйонів вісімсот тридцять п'ять тисяч вісімдесят чотири гривні 48 копійок), зі сплатою плати за користування Кредитом у розмірі 17% (Сімнадцять процентів) річних з кінцевим терміном повернення по « 31» травня 2018 року включно. Надання коштів буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», на умовах визначених цим Договором та Додатковими договорами до нього. Кредит надасться Позичальнику на споживчі потреби. Повернення Кредиту здійснюється у валюті наданого Кредиту згідно Графіку погашення кредиту, який викладений в Додатку № 1 та є невід'ємною частиною цього Договору, але в будь-якому разі не пізніше кінцевого терміну повернення заборгованості за Кредитом, вказаного в п. 1.1. цього Договору.

Пунктом 1.4. Кредитного договору встановлено, що забезпеченням Позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги за цим Договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам Кредитора та діючого законодавства України, про що укладаються відповідні договори, зокрема, Договір іпотеки об'єкту нерухомості - нежилі приміщення з №1 по №9 (групи приміщень №42) - офіс, загальною площею 125,20 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 15/4 (літера А), та належить ТОВ «Кавицький».

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору, розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту, та укладенням цього Договору наведено в Листі-повідомленні, що є невід'ємною частиною даного Договору. Сукупна вартість Кредиту за цим Договором зазначена у реальній процентній ставці, в абсолютному значенні подорожчання кредиту (у грошовому виразі) та вартості всіх супутніх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього Договору. Розмір реальної процентної ставки дисконтує всі майбутні грошові платежі Позичальника за Кредитом до чистої суми виданого кредиту і з урахуванням сплати процентів за користування Кредитом, плати за надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості, та інших плат пов'язаних з наданням супутніх послуг, передбачених цим Договором складає 18,72% (Вісімнадцять цілих сімдесят два сотих процентів) на рік. Абсолютне значення подорожчання Кредиту підсумовує: всі Платежі Позичальника на користь Кредитора та на користь третіх осіб і з урахуванням процентної ставки за користування Кредитом, плати за надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості, та інших плат пов'язаних з наданням супутніх послуг, передбачених цим договором складає 15 935 987,03 грн. (П'ятнадцять мільйонів дев'ятсот тридцять п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят сім гривень 03 копійки).

Пунктами 2.3. - 2.5. Кредитного договору встановлено, що моментом (днем) повернення Кредиту (Траншу) вважається день зарахування на відповідні рахунки Кредитора: суми Кредиту (Траншу) та можливих штрафних санкцій, визначених цим Договором, якщо інше не випливає з умов цього Договору. Кредитор має право призупинити видачу Кредиту (Траншів), відмовити Позичальнику у продовженні строку дії цього договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних коштів у таких випадках: Позичальник надав Кредитору підроблені документи або будь-які документи, що містять хибні відомості; Позичальник не уклав будь-який із договорів, що вказані у п.1.4. цього договору; Позичальник порушив зазначені в п. 5.11. цього Договору строки укладання договорів, що вказані у п.1.4. цього договору; Позичальник під час дії цього договору порушував будь-які умови цього договору, в тому числі: Позичальник несвоєчасно або не у повному обсязі здійснював зарахування коштів на погашення заборгованості по кредиту, процентах, плат пов'язаних з наданням супутніх послуг відповідно до умов цього договору; не надавав Кредитору у встановлений термін будь-які документи, якщо обов'язковість надання таких документів Позичальником передбачено цим договором; використовував кредитні кошти не за їх цільовим призначенням; не повідомив Кредитора у встановлені строки про факти, вказані в п. 5.4. цього договору; Позичальник за вимогою Кредитора не сплатив у передбачених цим договором випадках неустойку (штраф, пеню); Позичальник під час дії цього договору допускав порушення зобов'язань перед Кредитором, передбачених договорами, укладеними для забезпечення виконання зобов'язань за цим договором; Позичальник під час дії цього договору допускав порушення договірних зобов'язань перед Кредитором за будь-якими іншими договорами; на підставі наданих Позичальником, або інших документів, можна зробити обґрунтований висновок про погіршення фінансового стану Позичальника, поручителя/майнового поручителя (у випадку забезпечення виконання цього договору порукою), відносно фінансового стану на момент укладення цього договору; Позичальник не забезпечив виконання цього договору в строк, вказаний в п. п. 1.1., 1.3., 3.3. цього договору. У випадку вимоги Кредитора достроково повернути Кредит, сплатити нараховані проценти, інші плати пов'язані з наданням супутніх послуг Позичальник зобов'язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отриманий Кредит, сплатити всі нараховані проценти, інші плати пов'язані з наданням супутніх послуг протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Кредитора. Кредитор може повідомляти Позичальника телеграфом, шляхом відправки рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки Позичальнику за вказаною адресою.

За умовами пунктів 3.2. - 3.4. Кредитного договору (з урахування Додаткових договорів № 57 від 06.02.2014 р., № 58 від 30.04.2014 р. та № 59 від 01.08.2014 р.), нарахування та сплата процентів за користування Кредитом (Траншем) здійснюється за фактичну кількість днів користування Кредитом (Траншем) в періоді (28-29-30-31/365). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту. Сплата процентів за користування Кредитом (Траншем) здійснюється у валюті Кредиту (Траншу) щомісячно, на рахунок № 4341 в AT «Дельта Банк», МФО 380236, у наступному порядку: проценти, нараховані за період з 01.01.2014 р. по 30.04.2014 p., та не сплачені, сплачуються Позичальником не пізніше 05.02.2015 року; проценти, нараховані за період з 01.05.2014 р. по 31.05.2018 p., сплачуються Позичальником не пізніше 5 (П'ятого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також, в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі. У випадку, якщо день сплати процентів припадає на вихідний, святковий або календарний день, котрий у поточному місяці відсутній (29, 30 або 31 число), то Позичальник зобов'язаний сплатити проценти у наступний робочий день. Датою сплати Позичальником процентів є день зарахування коштів на рахунок Кредитора, вказаний в п. 3.3. цього договору.

Пунктами 8.2. - 8.4. Кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення Позичальником строків та розмірів платежів, встановлених п. 1.1., 1.3. та 3.3. цього Договору та/або у випадку невиконання умов Іпотечного договору/Договору застави, зазначених в п. 1.4. цього Договору та/або у випадку загрози втрати майна/майнових прав, зазначеного в п.1.4. цього Договору в тому числі в разі наявності факту розпочатої процедури звернення стягнення на майно/майнові права, зазначені в п. 1.4. цього Договору, по зобов'язанням Позичальника, ОСОБА_1, та ТОВ «Кавицький», зазначені в п. 6.7. цього Договору, Кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п. 8.3., 8.4. цього Договору. Вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, направляється Позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту її надіслання Кредитором за адресою Позичальника, зазначеною в реквізитах цього Договору або адресою, повідомленою Позичальником відповідно до п. 5.7. цього Договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище шістдесятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надасться Кредитору відділенням зв'язку при відправленні Позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення. У випадку невиконання Позичальником зазначеної у п. 8.3. цього Договору письмової вимоги Кредитора про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений в п. 8.3. Договору, Кредитор має право звернути стягнення на Предмет іпотеки/застави будь-яким способом за власним вибором Кредитора, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору іпотеки/застави чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором та/або пред'явити позов у відношенні Позичальника та задовольнити свої вимоги, що випливають з цього Договору, з будь-якого майна Позичальника.

Згідно з п. 9.1. Кредитного договору, за прострочку повернення кредитних коштів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Кредитору пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. Кількість днів у році приймається за 360. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

Додатковим договором № 58 від 30.04.2014 р. сторони також домовились не застосовувати до Позичальника штрафні санкції, пеню, передбачені умовами Договору, за порушення строків сплати нарахованих процентів, з моменту виникнення такої простроченої заборгованості та до 30 квітня 2014 року.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Приписами статті 1049 Кодексу встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1050 Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Статтею 520 Кодексу передбачено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст. 521 ЦК України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

За правилами ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 522 Кодексу визначено, що новий боржник у зобов'язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Відповідно до ст. 512 Кодексу, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За правилами ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, Позичальник - ОСОБА_1, допустила прострочення сплати кредитних коштів та процентів за Кредитним договором № 377-Ф від 27.07.2005 р., у зв'язку з чим перед позивачем утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 29 835 084,48 грн. та заборгованість по процентам у розмірі 4 349 383,15 грн.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, за неналежне виконання зобов'язань за Кредитним договором Позичальнику, крім суми заборгованості по кредиту та процентах, також нараховано 2 448 988,93 грн. пені та 122 625,53 грн. 3 % річних.

13.05.2010 р. між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», як Іпотекодержателем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кавицький» (відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом), як Іпотекодавцем, укладено Іпотечний договір, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Кавицький» виступає майновим поручителем за виконання, серед іншого, ОСОБА_1 зобов'язань, передбачених Кредитним договором №377-Ф від 27.07.2005 р.

До Іпотечного договору вносились зміни за Договорами про внесення змін №1 від 29.10.2010 р., № 2 від 19.08.2011 р., № 3 від 27.12.2011 р. та № 4 від 24.04.2011 р.

24.07.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кавицький», укладено Договір про внесення змін № 5 до Іпотечного договору.

За умовами п. п. 1., 1.2. Іпотечного договору (в редакції Договору про внесення змін №5), Іпотекою за цим Договором забезпечуються вимоги Іпотекодержателя, що випливають із Кредитного договору № 377-Ф від « 27» липня 2005 року (надалі за текстом «Кредитний договір 2»), згідно якого Іпотекодержатель надав Позичальнику 1 (ОСОБА_1) кредит у сумі 29 835 084,48 грн. (Двадцять дев'ять мільйонів вісімсот тридцять п'ять тисяч вісімдесят чотири гривні 48 копійок). Відповідно до умов Кредитного договору 2 Позичальник 1 зобов'язаний: в строк до « 31» травня 2018 року включно, або в інших випадках (в тому числі при зміні строків виконання зобов'язань), встановлених Кредитним договором 2, повністю погасити позичкову заборгованість перед Іпотекодержателем; сплачувати проценти за користування кредитом у терміни і на умовах, визначених Кредитним договором 2; сплачувати пеню і штрафи у випадках передбачених Кредитним договором 2. Згадані Кредитні договори, у тому числі, Кредитний договір 2, а також додаткові договори до них, якщо такі будуть укладені між сторонами в подальшому, в тому числі щодо строку виконання зобов'язань, їх суми, та інших умов, надалі іменується - «Основне зобов'язання». Сторони цього Договору домовились, що іпотека, передбачена умовами цього Договору розповсюджується на будь-яке збільшення Основного зобов'язання або процентів за Основним зобов'язанням, та не потребує державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяжень іпотекою нерухомого майна, що є предметом іпотеки за цим Договором.

Згідно з п. п. 2. - 2.3. Іпотечного договору (в редакції Договору про внесення змін №4), на забезпечення виконання Основного зобов'язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: нежилі приміщення з №1 (один) по №9 (дев'ять) (групи приміщень №42) - офіс, загальною площею 125,2 (сто двадцять п'ять цілих дві десятих) кв.м., що розташовані за адресою: місто Київ, вул. Хрещатик №15/4 (літера А) (надалі - «Предмет іпотеки»). Предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 16 грудня 2011 року, серія НОМЕР_1, на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва №936-В від 16 грудня 2011 року та зареєстрованого комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна «23» грудня 2011 року, номер запису 3121-П/1383-П в книзі д. 36п-252, реєстраційний номер 35639143. Право власності на Предмет іпотеки підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна № 33351312 від « 01» березня 2012 року. Загальна балансова вартість Предмета іпотеки згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від « 01» березня 2012 року №33351312 становить 209 732,00 (двісті дев'ять тисяч сімсот тридцять дві) гривні 00 копійок. Заставна не випускалась, але може бути видана.

Відповідно до п. 4. Іпотечного договору (в редакції Договору про внесення змін №4), сторони на дату укладання цього Договору оцінюють Предмет іпотеки в 754 225,83 (сімсот п'ятдесят чотири тисячі двісті двадцять п'ять) доларів США, 83 (вісімдесят три) центів, що за курсом Національного банку України на день укладання цього Договору про внесення змін становить у еквіваленті 6 024 529,66 (Шість мільйонів двадцять чотири тисячі п'ятсот двадцять дев'ять) гривень, 66 копійок. Сторони, за взаємною згодою, домовились, що у випадку зміни кон'юнктури ринку Іпотекодержатель має право без укладання будь-якої додаткової угоди до цього Договору змінити вартість Предмету іпотеки, зазначену в абзаці першому цього пункту на підставі акту оцінки (звіту про оцінку) Предмета іпотеки.

Пунктами 10.3., 11. Іпотечного договору сторони домовились, що Іпотекодержатель має право, у разі невиконання Іпотекодавцем та/або Позичальником 1 та/або Позичальником 2 умов Основного зобов'язання та/або цього Договору, в тому числі умов п.9.8. даного Договору, звернути стягнення на Предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі, включаючи основну суму боргу (кредит) та будь-яке збільшення цієї суми відповідно до умов Основного зобов'язання, проценти за користування кредитом, пеню та інші платежі і санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання, а також витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису, його реалізацією та вартість послуг незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності. Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений з Основного зобов'язання, Іпотекодавець та/або Позичальник 1 та/або Позичальник 2 не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобов'язанням та цим Договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобов'язання (як основного боргу так і процентів за ними).

Договором про внесення змін №4 сторони також погодили домовились виключити п.9.8. та 9.9. з Іпотечного договору. При цьому, підписанням цього Договору про внесення змін, Іпотекодержатель підтверджує, що зобов'язання Іпотекодавця, передбачені такими п. п. 9.8. та 9.9. Іпотечного договору, виконані ним належним чином.

Згідно з п. п. 12. - 12.3.1. Іпотечного договору, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів з стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису Іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості Іпотекодавця за Основним зобов'язанням, а саме: заяву про невиконання Іпотекодавцем умов Основного зобов'язання, розрахунок заборгованості, свій примірник цього Договору. Виконавчий напис вчинюється на примірнику даного Договору, який після нотаріального посвідчення буде видано Іпотекодержателю. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено Іпотекодавцем виключно в судовому порядку; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке викладене в пп. 12.3.1. та 12.32. цього пункту Договору; Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3. Договору, договір про задоволеній вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки. При цьому вважається, що Предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності. При цьому Сторони домовляються, що кандидатура суб'єкта оціночної діяльності визначається Іпотекодержателем. При оцінці предмету застави незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені діючим законодавством на момент оцінки. Якщо фактичний розмір заборгованості Іпотекодавця за Основним зобов'язанням, менший за вартість, вказану у висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності, Іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок Іпотекодавця протягом 60 (шестидесяти) банківських днів з моменту набуття у власність Предмета іпотеки. Сторони, з розумінням змісту статті 37 Закону України "Про іпотеку" свідчать, що право Іпотекодержателя зареєструвати право власності на Предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п.12.3.цього Договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій Іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на Предмет іпотеки може бути оскаржене Іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав Основне зобов'язання.

Також, між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кавицький», укладено Договори про внесення змін до Іпотечного договору № 6 від 06.02.2014 р., № 7 від 13.05.2014 р. та № 8 від 01.08.2014 р., за умовами яких, зокрема, погодили, що укладенням та підписанням цих Договорів про внесення змін до Договору Іпотекодавець підтверджує, що він ознайомлений з умовами Основного зобов'язання та додаткових договорів до нього, зокрема, Додаткового договору №57 від « 06» лютого 2014 року до Кредитного договору 2; Додаткового договору №58 від « 30» квітня 2014 року до Кредитного договору 2; Додаткового договору №59 від « 01» серпня 2014 року до Кредитного договору 2, та погоджується зі всіма їх умовами.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 7 вказаного Закону встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно зі ст. 18 Закону, іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов'язання. У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування.

За правилами ст. 37 цього Закону, Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів даної справи, підставами для звернення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кавицький» стало невиконання Позичальником - ОСОБА_1, умов Кредитного договору №377-Ф від 27.07.2005 р.

За таких обставин, ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачу, в рахунок часткового погашення заборгованості Позичальника за Кредитним договором №377-Ф від 27.07.2005 р.

У той же час, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кавицький» подало зустрічний позов про визнання недійсним Іпотечного договору від 13.05.2010 р., з подальшими змінами та доповненнями.

В обґрунтування заявлених вимог за зустрічним позовом ТОВ «Кавицький» посилається на те, що предмет іпотеки - нежилі приміщення з №1 (один) по №9 (дев'ять) (групи приміщень №42) - офіс, загальною площею 125,2 (сто двадцять п'ять цілих дві десятих) кв.м., що розташовані за адресою: місто Київ, вул. Хрещатик №15/4 (літера А), та належать ТОВ «Кавицький», віднесено до переліку пам'яток архітектури та монументального мистецтва на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 22.11.1982 року № 1804 (охоронний № 62); а також віднесено до пам'яток історії на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 21.08.1975 року № 840.

Предмет іпотеки за оспорюваним договором іпотеки віднесений до об'єктів культурної спадщини - пам'ятка історії, архітектури та містобудування місцевого значення на підставі Наказу Міністерства культури і туризму України № 706/0/16-10 від 15.09.2010 року та внесений до Реєстру об'єктів культурної спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини; орган охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим; органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій; органи охорони культурної спадщини місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження та передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Крім того, листом № 6777 від 05.09.2007 року Головне управління охорони культурної спадщини Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) надало згоду на переведення до нежитлового фонду квартири № 42 у будинку № 15/4 по вул. Хрещатик/Заньковецької для влаштування офісу та приєднання до нежитлових приміщень та наголосило, що вказаний будинок є пам'яткою історії (рішення Київського міськвиконкому від 21.08.1975 року № 840) та архітектури (охоронний № 62, рішення Київського міськвиконкому від 22.11.1982 року № 1804).

ПАТ «Дельта Банк» проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечує та зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», пам'ятка культурної спадщини (пам'ятка) - об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Відповідно до ч. 1 статті 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини», об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управляння іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Згідно зі ст. 575 ЦК України предметом застави не може бути національні, культурні та історичні цінності, які є об'єктом права державної власності і занесені або підлягають внесенню до Державного реєстру національної культурної спадщини.

У той же час, будинок за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 15/4, внесено до зазначеного реєстру Наказом Міністерства культури і туризму України від 15.09.2010 року №706/0/16-10, у той час коли оспорюваний Іпотечний договір було укладено 13.05.2010 року.

Таким чином, на момент укладення Договору іпотеки, предмет іпотеки не було внесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, у зв'язку з чим дія ч. статті 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на предмет іпотеки не поширювалася.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За правилами ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд погоджується з позицією ПАТ «Дельта Банк» про відповідність умов оспорюваного Іпотечного договору вимогам законодавства, чинного на момент укладення такого договору, у зв'язку з укладенням такого договору до моменту внесення до Державного реєстру національної культурної спадщини будинку за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 15/4, за Наказом Міністерства культури і туризму України від 15.09.2010 року №706/0/16-10.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що зміст оспорюваного Іпотечного договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову.

Крім того, у матеріалах справи міститься заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог про визнання Іпотечного договору недійсним, проте, у зв'язку з наявність підстав для відмови у вказаних позовних вимогах, така заява не підлягає задоволенню.

Також, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Верховний Суд України в постановах від 26 грудня 2011 р. у справі № 3-139гс11/33/14; від 11 грудня 2013 р. у справі № 6-124цс13 висловив позицію, що якщо в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі передбачений такий спосіб звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель на підставі ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Верховний суд України в Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, вказав, що вирішуючи зазначені питання, суди повинні виходити з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі - відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону № 898-ІV вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Якщо під час розгляду справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то суд не має підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов'язана за змістом ч. 3 ст. 10, статей 11 та 60 ЦПК довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи. Початкова ціна предмета іпотеки не береться до уваги судом у разі заявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього, оскільки згідно із ч. 3 ст. 37 Закону № 898-ІV іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

У матеріалах справи наявний Звіт про оцінку, виконаний Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Професіонал» 27.10.2015 р., відповідно до якого вартість предмета іпотеки складає 14 281 731,00 грн.

Оскільки вказаний Звіт на момент розгляду справи являється чинним, суд приймає його до уваги та вважає належним доказом на підтвердження вартості предмета іпотеки, у зв'язку з чим звернення стягнення на предмет іпотеки має відбуватись за ціною 14 281 731,00 грн.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин дійсності Іпотечного договору, суд дійшов висновку про те, що первісні позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» являються доведеними, обґрунтованими, підтвердженими наявними у матеріалах доказами та не спростованими належним чином відповідачем, відтак такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні зустрічного позову належить відмовити.

Заперечення ТОВ "Кавицький", викладені у відзиві на позовну заяву, до уваги судом не приймаються з підстав їх недоведеності та невідповідності зібраним у матеріалах справи доказам.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Звернути стягнення на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення (в літ. А) з №1 по №9 (групи приміщень №42) загальною площею 125,20 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, будинок №15/4, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Кавицький" (03150, м. Київ, вул. Горького, 48; ) на праві приватної власності та є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору від 13.05.2010 року, який посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В та зареєстрований в реєстрі за № 543 (зі змінами), в рахунок часткового погашення заборгованості у розмірі 36 756 082 (тридцять шість мільйонів сімсот п'ятдесят шість тисяч вісімдесят дві) гривні 09 копійок (з яких: заборгованості за кредитом - 29 835 084,48 грн., заборгованості по відсотках - 4 349 383,15 грн., пені - 2 448 988,93 грн., 3% річних - 122 625,53 грн.).

3. Визнати за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" право власності на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення (в літ. А) з №1 по №9 (групи приміщень №42) загальною площею 125,20 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, будинок №15/4.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький" (03150, м. Київ, вул. Горького, 48; ) в доход Державного бюджету України (одержувач Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, , МФО 820019, р/р 3001) 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

5. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 23.11.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна