РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015Справа №910/4140/15-г
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Вімм-Білль-Данн Україна"

до державного підприємство з питань провадження з відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси" Кабінету Міністрів України

про розрівання договору

Представники сторін:

від позивача: Улянова О.О. - представник за довіреністю № 16/15 від 01.01.2015 року;

від відповідача: Дяченко Т.В. - представник за довіреністю № 130 від 13.10.2015 року.

Публічне акціонерне товариство "Вімм-Білль-Данн Україна" подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Державного підприємства з питань провадження з відходами як вторинною сировиною "Укрресурси" Кабінету міністрів України про розірвання договору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 р. №915 "Про впровадження системи збирання, заготівлі та утилізації відходів як вторинної сировини" 12.10.2010 року ним та державним підприємством з питань провадження з відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси" Кабінету Міністрів України укладено договір №11/1006-ВВ.

У зв'язку із змінами в законодавстві, позивач звернувся до відповідача з листом №426 від 27.10.2014, в якому зазначив що він, як виробник молока сирого, молочної продукції та молочних продуктів, звільнений від виконання вимог Постанови КМУ № 915 від 26.07.2001 та запропонував розірвати договір, додавши до листа проект додаткової угоди про розірвання договору.

У відповідь листом № 1210/07 від 04.11.2014 року відповідач відмовився розірвати договір.

У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду.

Рішенням господарського суду м. Києва від 18.05.2015 року у справі №910/4140/15-г у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2015 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Вімм-Білль-Данн Україна" залишено без задоволення. Рішення господарського суду м. Києва від 18.05.2015 року у справі №910/4140/15-г залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.10.2015 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Вімм-Білль-Данн Україна" задоволено частково. Рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2015 року у справі №910/4140/15-г - скасовано, а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду м. Києва №04-23/1606 від 15.10.2015 року, відповідно до п. 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/4140/15.

В результаті зазначеного автоматичного розподілу справу №910/4140/15 передано на новий розгляд судді Мудрому С.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.10.2015 року прийнято справу № 910/4140/15-г до свого провадження, розгляд справи призначено на 03.11.2015 року.

03.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав пояснення по справі.

В судовому засіданні 03.11.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

12.10.2010 між державною компанією з утилізації відходів як вторинної сировини "Укрекокомресурси" Кабінету Міністрів України (виконавець) та публічним акціонерним товариством "Вімм-Білль-Данн Україна" (замовник) укладено договір № 11/1006-ВВ

Відповідно до преамбули вказаного договору останній укладено на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 915 від 26.07.2001 "Про впровадження системи збирання, заготівлі та утилізації відходів як вторинної сировини".

Згідно з п.1.1 договору, предметом договору є надання послуг з організації збирання, заготівлі та утилізації використаних тари і пакувальних матеріалів виробленої продукції в тарі і упаковці на умовах і за тарифами, зазначеними в цьому договорі у відповідності до постанови КМУ від 26.07.2001р. № 915.

За вказаним договором відповідач надавав послуги з організації збирання, заготівлі та утилізації виготовленої тари і пакувальних матеріалів в об'ємі відповідно до норм утилізації використаних тари та пакувальних матеріалів, встановлених п.3 постанови №915 КМУ України від 26.07.2001 р. (35%), а позивач в свою чергу сплачував за надання таких послуг за тарифами згідно п.2 постанови №915 КМУ.

Згідно з п.4 Постанови №915 КМУ від 26.07.2001р. в редакції, що діяла на момент укладання договору, дія цієї постанови не поширювалась на тару і пакувальні матеріали експортної продукції, хліба, хлібобулочних виробів та молока, продукції гуманітарної і технічної допомоги.

Постановою КМУ від 17.09.2014 р. №470 "Про внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001 р. №915" були внесені зміни до п.4 постанови №915 КМУ від 26.07.2001р., доповнивши його після слова "молока" словами "сирого, молочної сировини, молочних продуктів".

Оскільки, постанова КМ України №470 від 17.09.2014 року набрала законної сили з 02.10.2014 року, а договір укладався з відповідачем саме на виконання вимог постанови КМ України №915, позивачем направлено відповідачу лист №426 від 27.10.2014 року в якому зазначено, що підприємство являється виробником сирої, молочної сировини та молочних продуктів та звільнено від виконання вимог постанови КМУ №915 та між сторонами виконані всі взаємні зобов'язання за договором на 30.09.2014 року, враховуючи, що підприємство у відповідності до зміненого законодавства не потребує і не отримувало такі послуги з 01.10.2014 року та просив підписати додаткову угоду про розірвання договору №11/1006-ВВ від 12.10.2010 року.

У відповідь листом №1210/07 від 04.11.2014 року відповідач відмовив у розірванні договору, що і стало підставою для звернення позивача з позовом.

Договір №11/1006-ВВ від 12.10.2010 року укладено саме на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 915 від 26.07.2001 "Про впровадження системи збирання, заготівлі та утилізації відходів як вторинної сировини", пункт 5 якої, в редакції чинній на дату укладення спірного договору, зобов'язував підприємства, установи та організації усіх форм власності, які використовують в Україні тару і пакувальні матеріали або імпортують їх разом з продукцією, укласти з державною компанією "Укрекокомресурси" договори про організацію збирання, заготівлі та утилізації тари і пакувальних матеріалів з оплатою тарифів, затвердженими п. 2 цієї постанови.

Згідно з п. 4 вказаної постанови КМУ № 915 від 26.07.2001 в редакції, що діяла на момент укладання договору, дія цієї постанови не поширювалась на тару і пакувальні матеріали експортної продукції, хліба, хлібобулочних виробів та молока, продукції гуманітарної і технічної допомоги.

З 02.10.2014 набула законної сили постанова Кабінету Міністрів України № 470 від 17.09.2014 "Про внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001 року № 915", якою був розширений перелік тари і пакувальних матеріалів, на які не поширювалась дія постанови КМУ № 915 від 26.07.2001. До вказаного переліку увійшли також і тара та пакувальні матеріали молока сирого, молочної сировини, молочних продуктів.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" передбачено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до абз. 11 ч. 2 статті 17 вказаного Закону в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, щодо видів її діяльності.

Згідно з ч. 1 статті 17 "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі, ЄДРПОУ) шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Відповідно до форми реєстраційної картки, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 3187/5 від 14.11.2010, реєстраційна картка передбачає зазначення виду діяльності підприємства та, зокрема, основного його виду діяльності.

Згідно з ч.ч. 2, 3 статті 20, ч.ч. 1, 4 статті 21 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" в редакції, чинній на дату звернення позивача з позовом у даній справі, відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у вигляді:

витягу з Єдиного державного реєстру;

довідки про наявність або відсутність в Єдиному державному реєстрі інформації, яка запитується;

бази даних (сукупність інформації Єдиного державного реєстру в електронному вигляді), для цілей бюро кредитних історій;

даних в електронному вигляді для державних органів у зв'язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом.

Виписка з Єдиного державного реєстру видається юридичній особі або фізичній особі - підприємцю за їх письмовим запитом протягом двох робочих днів з дати подання цього запиту, а також у випадках, встановлених цим Законом.

У виписці, крім іншого зазначаються: відомості, отримані в порядку взаємного обміну інформацією з відомчих реєстрів органів статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України, в т.ч. дані про основний вид діяльності; дані Пенсійного фонду України про реєстраційний номер платника єдиного внеску, клас професійного ризику виробництва платника єдиного внеску за основним видом його економічної діяльності.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців видами діяльності позивача є перероблення молока, виробництва масла та сиру (КВЕД 10.51), виробництво фруктових і овочевих соків (КВЕД 10.32), дитячого харчування та дієтичних харчових продуктів (КВЕД 10.86). Такі ж відомості містяться і в довідці з ЄДРПОУ АА № 559417.

Проте, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом діяльності позивача, який виділено жирним шрифтом по тексту витягу, є перероблення молока, виробництва масла та сиру (КВЕД 10.51).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну статистику" респондент - особа або сукупність осіб, які підлягають статистичному спостереженню у встановленому законодавством порядку і визначені у статті 4 цього Закону.

Згідно зі ст. 4 вказаного закону до респондентів відноситься, в т.ч. і юридичні особи, їх філії, відділення, представництва та інші відособлені структурні підрозділи, що знаходяться на території України.

Частиною другою статті 18 Закону України "Про державну статистику" передбачено, що респонденти зобов'язані безкоштовно, в повному обсязі, за формою, передбаченою звітно-статистичною документацією, у визначені терміни подавати органам державної статистики достовірну статистичну інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, і дані бухгалтерського обліку.

Так, в матеріалах справи містяться копії статистичних звітів позивача про виробництво промислової продукції за період з 2011 року по квітень 2015 року, в яких відсутня інформація щодо виробництва фруктових та/або овочевих соків.

Також, відповідно до експлуатаційного дозволу для потужностей (об'єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів №10-21-56-МР від 30.01.2008 року, виданого Управлінням ветеринарної медицини в Київській області, видом діяльності позивача є переробка молока, а асортиментом продукції: молоко, кисломолочні продукти, масло вершкове.

З атестату виробництва молока, молочної сировини і молочної продукції Головного управління агропромислового розвитку Київської ОДА №017 від 15.05.2012 року, чинного до 15.05.2017 року, виданого публічному акціонерному товариству «Вімм-Білль-Данн Україна» вбачається, що його виробництвом є молоко оброблене рідке, продукти кисломолочні, масло вершкове, сир кисломолочний, сирки і сиркові маси жирні, сирки глазуровані, напої кисломолочні, продукти дитячого та дієтичного харчування, кефір, йогурт, сир кисломолочний.

Відповідно до ч. 1 статті 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів визначено статтею 188 ГК України.

За приписами ч. 2, ч. 4 статті 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. (ч.2 статті 651 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Пунктом 7 ч. 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, припинення правовідношення.

Відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Суд погоджується з твердженням позивача щодо наявності істотної зміни обставин, з урахуванням наступного. При укладенні договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, так як контрагенти не могли передбачити відповідні законодавчі зміни.

Зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, оскільки основним та єдиним видом діяльності позивача є перероблення молока, виробництва масла та сиру.

З урахуванням того, що договір укладався з відповідачем саме на виконання вимог постанови КМ України №915 про що зазначено в преамбулі та п.1.1 договору, а тому він був укладений тільки тому, що цього вимагало законодавство України. Тому з моменту прийняття постанови КМ України №470 від 17.09.2014р. «Про внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001р. №915» немає об'єктивних обставин, які б зобов'язували позивача мати договірні відносини саме з відповідачем з організації збирання, заготівлі та утилізації використаних тари та пакувальних матеріалів.

Крім того, судом враховано, що постанова Кабінету Міністрів України № 915 від 26.07.2001 року "Про впровадження системи збирання, заготівлі та утилізації відходів як вторинної сировини", на виконання якої було укладено спірний договір, втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 128 від 18.03.2015 року.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивачем належним чином доведено існування істотної зміни обставин, що є підставою для розірвання договору №11/1006-ВВ від 12.10.2010 року.

Разом з тим стосовно моменту розірвання договору №11/1006-ВВ від 12.10.2010 року, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору

Відповідно до ч. 5 статті 188 ГК України передбачено, що якщо судовим рішенням договір розірвано, договір вважається розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Тобто, вказаними нормами не передбачено можливості надання зворотної сили розірванню договору. Відтак, при вирішенні спору про розірвання договору у суду немає підстав визнавати його припиненим з певного моменту до дня набрання чинності судовим рішенням у справі, оскільки це суперечить вимогам закону, які визначають наслідки розірвання договору.

З огляду на наведене, розірвання договору з дати, визначеної позивачем (з 02.10.2014 року), суд вважає безпідставним та необґрунтованим.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати договір №11/1006-ВВ від 12.10.2010 року, укладений між публічним акціонерним товариством "Вімм-Білль-Данн Україна" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Промислова, будинок 7, ) та державним підприємством з питань провадження з відходами як вторинною сировиною "Укрресурси" Кабінету міністрів України (02090, м. Київ, вулиця Лобачевського, будинок 23-В, ).

3. Стягнути з державного підприємства з питань провадження з відходами як вторинною сировиною "Укрресурси" Кабінету Міністрів України (02090, м. Київ, вулиця Лобачевського, будинок 23-В, ) на користь публічного акціонерного товариства "Вімм-Білль-Данн Україна" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця промислова, будинок 7, ) судовий збір в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн. 47 коп., судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 852 (вісімсот п'ятдесят дві) грн. 60 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 17.11.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий