ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 р. Справа № 909/1049/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Державного підприємства "Укртрансфармація",

вул.Ташкентська ,60, м. Київ,02121;

до відповідача: ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2,

вул.Косачівська, 34, м.Коломия, Коломийський район,

Івано-Франківська область, 78200;

про: стягнення заборгованості в сумі 10 750,00грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_3 - представник, (довіреність №10 від 06.01.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_4 - адвокат, (договір № б/н від 28.10.2015р., свідоцтво №682 від 26.01.09р.).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Укртрансфармація", звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом, про стягнення з відповідача ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2, заборгованості в сумі 23 264,91грн., з яких: 10 750,00грн. - основний борг, 3 640,00грн. - пеня, 8 041,70грн. - інфляційні втрати, 833,20грн. - 3% річних.

В судовому засіданні 12.11.15р. оголошувалась перерва до 19.11.15р.

Представник позивача, подав додаткові пояснення №516 від 18.11.15р. (вх№12469/15 від 19.11.15р.), в яких просить суд, стягнути з відповідача основний борг в сумі 10 750,00грн. Судом розцінюється така позиція позивача як зменшення розміру позовних вимог.

Беручи до уваги правила ст.22 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких позивач, до прийняття рішення по справі, має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, п.3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11р., за змістом якого, в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір і будь-які підстави припинення провадження у справі, в частині зменшення позовних вимог, у господарського суду відсутні, судом прийнято до розгляду заяву позивача зменшення позовних вимог, а спір вирішується виходячи зі зменшеної ціни позову.

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримав позовні вимоги (зменшені), вказуючи при цьому на:

- укладення між сторонами Договору зберігання №УФЦ 48/10-З від 15.04.10р. та Додаткових угод №№ 1,2, 3, 4, 5, 6 до Договору, на виконання умов яких, Зберігач/позивач надав Поклажодавцю/відповідачу послуги зі зберігання майна, на загальну суму 14 500,00грн., що підтверджують акти надання послуг, акти здачі - прийняття робіт (надання послуг);

- неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов"язань, в частині здійснення розрахунків за надані послуги зі зберігання майна, внаслідок чого, утворилась заборгованість в розмірі 10 750,00грн. (5 350,00грн. - відповідачем сплачено);

- звернення до відповідача з вимогою №237 від 26.05.15р., про погашення заборгованості, яка залишилась без належного реагування з боку відповідача;

- приписи ст. ст. 509, 525, 526, 629, 936, 946 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Представник відповідача, в судовому засіданні, факт передачі позивачу на зберігання майна, обумовленого Договором №УФЦ 48/10-З від 15.04.10р., підтвердив. Зменшені позовні вимоги визнав.

Розглянувши матеріали справи, із врахуванням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Між Державним підприємством "Укртрансфармація" (Зберігач/позивач) та ОСОБА_1 особою - підприємцем ОСОБА_2 (Поклажодавець/відповідач) укладено Договір зберігання №УФЦ 48/10-З від 15.04.10р. та Додаткові угоди №1 від 18.01.11р., №2 від 03.01.12р., №3 від 29.06.12р., №4 від 28.12.12р., № 5 від 01.08.13р., №6 від 02.01.14р. до Договору.

Відповідно до розділу 1 Договору, Поклажодавець зобов"язується передати на зберігання Зберігачу, а Зберігач зобов"язується зберегти майно, передане йому Поклажодавцем, згідно Додатку № 1 до Договору та повернути майно в цілості, на умовах передбачених Договором. Майно, що передається за цим Договором, залишається у власності Поклажодавця і не переходить у власність Зберігача. Передане майно зберігається за адресою: Івано-Франківська область, м.Коломия, вул.Привокзальна,13, загальною площею 99,6кв.м.

Зберігач повертає передане на зберігання майно Поклажодавцеві протягом 10 днів з моменту надання Зберігачем відповідного письмового звернення щодо видачі такого майна (п.5.5.Договору).

Додатком №2 до Договору зберігання №УФЦ 48/10-З від 15.04.10р., встановлено що загальна сума щомісячного платежу за послуги зберігання складає 600,00грн. з ПДВ. Додатковими угодами №2 від 03.01.12р., №3 від 29.06.12р., змінено вартість послуг із зберігання майна до 700,00грн. і 500,00грн. відповідно.

Пунктом п.3.3. Договору, встановлено, що розрахунки по зберіганню майна проводяться шляхом передоплати за кожен місяць до 5 числа поточного місяця.

Договір набрав чинності з 15.04.15р. та діяв до 31.12.10р. ( п.5.1.Договору). Додатковими угодами №1 від 18.01.11р., №2 від 03.01.12р., №3 від 29.06.12р., №4 від 28.12.12р., № 5 від 01.08.13р., №6 від 02.01.14р., продовжено строк дії Договору №УФЦ 48/10-З від 15.04.10р. до 31.12.11р., до 30.06.12р., до 31.12.12р., до 30.06.13р., до 31.12.13р., до 30.06.14р.

Дослідженням обставин справи, судом встановлено, що на виконання умов договірних відносин, Поклажодавець/відповідач передав, а Зберігач/позивач прийняв на зберігання майно, вартістю 68 260,00грн. Даний факт підтверджує належним чином оформлений, підписаний та скріплений печатками сторін Акт прийому-передачі майна на зберігання від 15.04.10р. (а.с.14).

Як доведено перед судом позивачем та підтверджено відповідачем, Зберігачем надано Поклажодавцю послуги зі зберігання майна, обумовлені Договором №УФЦ 48/10-З від 15.04.10р., на загальну суму 14 500,00грн. При цьому, матеріали справи містять підписані Поклажодавцем без зауважень акти здачі - прийняття робіт (надання послуг), акти надання послуг (а.с.48-69). Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе договірні зобов"язання, в частині здійснення розрахунків за надані позивачем послуги зі зберігання майна, і як наслідок, утворилась заборгованість в розмірі 10 750,00грн. (5 350,00грн. відповідачем сплачено, а.с. 120-133).

Позивач звертався до відповідача з вимогою №237 від 26.05.15р. (а.с.22-23), про погашення заборгованості. Однак, дана вимога залишилась без належного реагування з боку відповідача.

Станом на 19.11.15р., в матеріалах справи відсутні відомості, про повернення Поклажедавцем майна зі зберігання Зберігача, а відтак позивачем правомірно заявлено вимогу про відшкодування витрат за його зберігання в сумі 10 750,00грн.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з Договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

В силу приписів ст.ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Договір зберігання №УФЦ 48/10-З від 15.04.10р., Додаткові угоди №1 від 18.01.11р., №2 від 03.01.12р., №3 від 29.06.12р., №4 від 28.12.12р., № 5 від 01.08.13р., №6 від 02.01.14р. до Договору, укладені між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (ст.204 Цивільного кодексу України).

В силу ч.1. ст.936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання (ч.1 ст.938 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.ч.1, 3 ст.946 Цивільного кодексу України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормою ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Позивачем доведено та документально підтверджено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог. Відповідач позовні вимоги визнав.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 10 750,00грн., правомірна, обґрунтована, документально підтверджена і підлягає до задоволення.

Судовий збір, за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 626- 629, 936, 938, 946 Цивільного кодексу України, cт.ст.173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Державного підприємства "Укртрансфармація" до відповідача ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 10 750,00грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2, вул.Косачівська, 34, м.Коломия, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78200 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Укртрансфармація", вул.Ташкентська, 60, м. Київ, 02121 (ідентифікаційний код 01101329) 10 750,00грн. (десять тисяч сімсот п"ятдесят грн. 00коп.) - заборгованості, 1 218,00грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять грн. 00коп.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.11.15р.

Суддя С.Кобецька