ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р.Справа № 922/5605/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом приватного підприємства "Марго", 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Шевченка, 158, код 20619598;
до товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Рассвет", 62421, Харківська область, Харківський район, с. Тернова, код 30712821
про стягнення коштів 234709,51 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1, дов. б/н від 04.03.2015 року.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Марго" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми "Рассвет" про стягнення заборгованості у розмірі 234 709,51 грн., яка складається з 182355,84 грн. основного боргу, 5450,75 грн. пені, 36471,17 грн. штрафу, 10431,75 грн. - 3% річних.

Свої вимоги мотивує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу № 05-03-9 від 05.03.2013 р. в частині повної та своєчасної оплати товару, поставленого останньому позивачем на виконання умов вказаного договору, за видатковою накладною № РН-000396 від 21.05.2013 р. В якості правових підстав позову вказує на норми ст.ст. 193, 198, 232 ГК України та ст.ст. 524, 525, 526, 533, 610, 625, 632, 692 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 12 жовтня 2015 року об 11 годині 40 хвилин.

У зв'язку з неявкою представників сторін у судове засідання 12.10.2015 р. та ненаданням витребуваних судом документів, розгляд справи було відкладено на 19.10.2015 р.

Також, у зв'язку з неявкою представників сторін у судове засідання 19.10.2015 р. та ненаданням витребуваних судом документів, розгляд справи було відкладено на 02.11.2015 р.

У зв'язку з необхідністю надання сторонами додаткових доказів у справі, в тому числі з метою надання відповідачу підготувати контр розрахунок, про що останній клопотав перед судом, у судовому засіданні 02.11.2015 року було оголошено перерву до 12:30 год. 10 листопада 2015 р. та у судовому засіданні 10.11.2015 року було оголошено перерву до 11:40 год. 12 листопада 2015 р.

Суд перейшов до розгляду справи по суті 02.11.2015 р.

Представник позивача в судове засідання 12.11.2015 р. не з'явився, у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 524, 533 ЦК України, п. 8.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.201 р. та наголошуючи, що укладеним між сторонами договором передбачено інший порядок сплати (п. 4.4, п. 4.2 Договору), ніж це передбачено ст. 533 ЦК України, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення 182355,84 грн. основного боргу, що еквівалентно 8304,00 доларам США за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі 21.96 гривні до долару США станом на 28.09.2015 р., є законними та обґрунтованими.

Представник відповідача проти вимог позивача заперечує у повному обсязі, посилаючись на порушення позивачем умов спірного договору, яке виявляється у не виставленні відповідачу рахунку, відповідно до якого відповідач мав би здійснювати відповідну оплату, та невірний розрахунок розміру штрафу, який слід розраховувати виходячи із договірних положень, а саме з того, що 20% сплачується від вартості неоплаченого товару, а не від суми заборгованості, значення якої застосовується позивачем у цьому розрахунку, у зв'язку з чим за розрахунком відповідача сума штрафу складає 13618,56 грн., при цьому контр розрахунку суми позову суду не надав.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, в разі необхідності - ознайомлення з матеріалами справи, надання доказів на підтвердження своєї позиції по суті спору тощо).

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобовязань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обовязковим для виконання кожної із сторін.

Між приватним підприємством "Марго" (позивач, продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю агрофірмою "Рассвет" (відповідач, покупець) 05.03.2013 р. було укладено договір купівлі-продажу № 05-03-9, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати, а покупець зобов'язується прийняти та сплатити вартість засобів захисту рослин, відповідно до умов цього договору (додаткових угод та специфікацій до нього)

Цей договір набирає сили з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2013 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором (п. 9.1. договору).

Умови щодо кількості і ціни товару узгоджені сторонами у розділі 3 договору, зокрема п. 3.1. договору встановлено, що конкретний асортимент, кількість, ціна, строк поставки та умови оплати товару наведені в специфікаціях до цього договору. Специфікації є невід'ємною частиною цього договору. Ціна товару визначена у національній валюті України в сумі, еквівалентній доларам США за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за период/АSK) гривні до долару США на дату, що передує даті підписання.

Згідно зі специфікацією № 1 від 17.04.2013 року вартість товару з ПДВ встановлена в доларах США у розмірі 16608,00 та у гривнях у розмірі 136185,60, тобто за середнім курсом продажу на міжбанку 8,2000 (а.с. 20).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання за договором та передав у власність відповідача 21 травня 2015 року товар (штефодим) на загальну суму 136185,60 грн., що підтверджується матеріалами справи, а саме видатковою накладною № РН-000369 від 21.05.2013 р. та довіреністю № 132 від 20.05.2013 р.

Вищезазначені документи оформлені належним чином, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.1 договору, умови оплати товару, порядок та строки здійснення платежів зазначаються у специфікаціях до договору.

Відповідно до п. 4.2 договору відповідач сплачує позивачу у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача, відповідно до виставленого рахунку позивача, за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період/ASK) гривні до долару США на дату, що передує даті перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача за кожну партію товару (згідно сайту www.udinform.com). Днем оплати вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок позивача.

Відповідно до п. 4.3 договору сторони встановлюють, що протягом строку дії договору грошові зобов`язання відповідача існують і підлягають сплаті у гривні.

Пунктом 4.4. Договору визначено, що покупець проводить оплату вартості (ціни) товару шляхом перерахування коштів в розмірі гривневої суми ціни товару, вирахуваної відповідно до положень п. 4.2., 4.3 цього договору на банківський рахунок продавця. Платіжні реквізити продавця вказані в кінці тексту договору.

У пунктах 2 та 3 специфікації № 1 від 17.04.2013 року до договору № 05-03-9, сторонами визначено графік оплати та умови поставки товару, а саме 50% вартості товару у розмірі 68092,80 грн. покупець зобов'язався оплатити до 25.04.2013 року та інші 50% у розмірі 68092,80 грн. - до 01.11.2013 р.

Судом встановлено, що відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений товар за договором купівлі-продажу № 05-03-9 від 05.03.2013 р. у розмірі 68092,80 грн., внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 50% ціни товару.

За розрахунком позивача, станом на 28.09.2015 року сума основного боргу відповідача складає 182355,84 грн., що еквівалентно 8304,00 доларам США.

Даний розрахунок було здійснено позивачем на підставі п. 4.2 договору, відповідно до якого відповідач здійснює оплату в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача, відповідно до виставленого рахунку позивача, за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період/ASK) гривні до долару США на дату, що передує даті перерахування коштів.

Здійснюючи перерахунок суми боргу, впозивач керувався максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі станом на 28.09.2015 року у розмірі 21,96 (графа Мах за період/ASK) гривні до долару США (відповідно до офіційної інформації з сайту www.udinform.com).

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу (ЦК) України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, однак встановлюють можливість визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті, а також можливість здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Враховуючи умови укладеного договору (п.п. 3.1, 4.2, 4.4), вбачається, що відповідач має оплачувати вартість товару шляхом перерахування коштів в розмірі гривневої суми ціни товару, вирахуваної відповідно до положень п. 4.2. договору, відповідно до якого вартість товару розраховується за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період/ASK) гривні до долару США на дату, що передує даті перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача за кожну партію товару (згідно сайту www.udinform.com).

Суд вважає заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов (вх. 43988) та оголошені у судових засіданнях, необгрунтованими, оскільки, по-перше, умовами, укладеного між сторонами договору (п.п. 3.1, 4.2, 4.4), передбачено вирахування ціни товару в еквіваленті до долару США за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період/ASK) гривні до долару США на дату, що передує даті перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача; по-друге, відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України); по-третє, вищенаведені умови договору є дійсними та не оспорювались у судовому порядку.

Здійснений позивачем розрахунок основного боргу у розмірі 182355,84 грн., що еквівалентно 8304,00 доларам США за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі станом на 28.09.2015 року у розмірі 21,96 (графа Мах за період/ASK) гривні до долару США (відповідно до офіційної інформації з сайту www.udinform.com), судом досліджено та визнано обґрунтованим, оскільки він здійснений на підставі умов укладеного договору та відповідає останнім.

Крім того, суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо прострочення позивача через відсутність доказів виставлення рахунку на оплату покупцю, оскільки рахунки, на які міститься посилання в договорі є лише документами, які містять тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, не надання рахунків не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку оплатити товар у строк передбачений у специфікації.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив з 01.11.2013 року виконання зобов'язання з оплати поставленого Приватним підприємством "Марго" за договором купівлі-продажу № 05-03-9 від 05.03.2013 р. товару (штефодим) за видатковою накладною № РН-000369 у розмірі 182 355,84 грн.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не доведений факт відсутності заборгованості перед позивачем, відповідач не надав суду належних доказів хибності розрахунків позивача основного боргу, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги позивача в сумі основного боргу у розмірі 182 355,84 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тому, згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами Договору, а саме пунктом 6.2 сторони передбачили, що у разі ухилення від оплати вартості товару, та порушення термінів оплати покупець, крім пені, сплачує продавцеві штраф в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

Приймаючи до уваги, що відповідач не виконав передбачені договором зобовязання по оплаті товару у строк передбачений у договорі та враховуючи встановлену у договорі відповідальність за невиконання договірних зобов'язань у вигляді штрафу, позивачем обґрунтовано предявлено до стягнення суму штрафу у розмірі 36471,17 грн.

Також умовами договору, а саме п.6.1 договору передбачено, що в разі порушення строків виконання зобов'язання за цим договором, сторона, яка допустила прострочку, сплачує другій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нараховану на суму простроченого зобов'язання за кожен день прострочення.

Позивачем наданий розрахунок пені, відповідно до якого сума нарахованої пені складає 5450.75 грн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін ( ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Суд зазначає, що таке нарахування відповідає вимогам ч. 6 ст.232 ГПК України та іншим вимогам чинного законодавства, а також умовам договору (п. 6.1) та відносинам, що склалися між сторонами, тому наданий розрахунок приймається судом та суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення пені.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивачем зроблений розрахунок 3% річних, сума яких складає 10431,75 грн., наданий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства та відносинам, що склалися між сторонами, а тому нарахована сума 3% річних підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

За результатами розгляду справи, керуючись ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає необхідним, у зв'язку із задоволення позову, витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 3520,64 грн. покласти на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України;

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Рассвет" (62421, Харківська область, Харківський район, село Тернова; ідент. код 30712821) на користь Приватного підприємства "Марго" (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Шевченка, 158; ідент. код 20619598) 182355,84 грн. основного бору; 5450,75 грн. пені; 36471,17 грн. штрафу; 10431,75 грн. - 3% річних та 3520,64 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 17.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_2