донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

25.11.2015 справа №913/829/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_6 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення господарського судуЛуганської області
від16.10.2015 року
по справі№ 913/829/15 (суддя: Ворожцов А.Г.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Агросистема Черкаси», м. Черкаси
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганська область
проСтягнення 527 555,54 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросистема Черкаси», м. Черкаси (далі «Позивач») звернулось до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганська область (далі «Відповідач») 527 555,54 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 16.10.2015 року у справі № 913/829/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросистема Черкаси», м. Черкаси було задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 16.10.2015 року у справі № 913/829/15.

Заявник апеляційної скарги вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.11.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 25.11.2015 року.

Сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»

Представник Позивача в судовому засіданні надав відзив на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», звернувся до суду з проханням, рішення господарського суду Луганської області від 16.10.2015 року у справі № 913/829/15 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники Відповідача в судовому засіданні підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, звернулись до суду з проханням рішення господарського суду Луганської області від 16.10.2015 року у справі № 913/829/15 скасувати.

Відповідно до статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2, ст.. 11 Цивільного Кодексу України (далі ЦК)).

Відповідно до ст.. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1, ст. 215 ЦК України).

У ч. 1, ст.. 207 Господарського Кодексу України (далі ГК) зазначено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 24.04.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросистема Черкаси» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» був укладений договір поставки № 383/14-4 СА (далі «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору, за його умовами постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі «Продукція») в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному Договорі та Специфікаціях, що є невідємними частинами даного Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору покупець зобовязаний прийняти та сплатити поставлену в його власність Продукцію у відповідності до умов цього Договору.

На підтвердження поставки Позивач зобовязаний надати Відповідачу за Актом приймання передачі, підписаним уповноваженими представниками сторін наступні товаросупровідні документи:

· рахунок фактуру;

· податкову накладну;

· видаткову накладну;

· відповідні товаросупровідні накладні (залізнична (товаро транспортна)

накладна);

· сертифікат якості та/або паспорт; сертифікат відповідності ( у випадку, якщо

продукція підлягає обовязковій сертифікації);

· інструкцію (керівництво) з експлуатації (у випадку, якщо даний документ

передбачений);

· технічну документацію, передбачену п. 2.3 цього Договору;

· декларацію про відповідність (якщо це встановлено технічним регламентом на

відповідний вид продукції), (п. 4.3 Договору).

07.07.2014 сторонами підписано Специфікацію № 2/4 до Договору, якою визначено асортимент, кількість, ціну та строк поставки товару.

15.09.2014 року сторонами було підписано Додаткову угоду № 1 (далі Додаткова угода), яка є невідємною частиною Специфікації № 2/4 від 07.07.2014 року та Договору поставки № 383/14-4 СА від 24.04.2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст.. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Підставою для скасування рішення господарського суду Луганської області від 16.10.2015 року у справі № 913/829/15, апелянт зазначає те, що при укладені Договору, сторони визначили обовязок Постачальника при поставці Продукції, надати Покупцю, за актом приймання передачі, підписаним повноважними представниками сторін, товаросупровідні документи, відповідно до п. 4.3 Договору, але, при передачі Продукції , обумовленої Специфікацією, Постачальником, всупереч умовам п. 4.3. Договору не надано доказів, що він дійсно є власником зазначеного товару, а отже має право відповідно до ст.. 319 ЦК України, здійснювати право, передбачене тільки для власника, володіння, використання, розпорядження майном та здійснювати щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Зазначене твердження Відповідача не приймається судом до уваги, оскільки Продукція була поставлена Позивачем, відповідно до умов Договору, Специфікації та Додаткової угоди, що підтверджується видатковою накладною № РН-00412 від 15.10.2014 року, підписаною сторонами та скріпленою печатками підприємств без будь-яких зауважень та заперечень, на підставі чого у Покупця виник обовязок сплатити вартість поставленого товару.

Крім того, відповідно до п. 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965р. № П-6 (приймання продукції по кількості) здійснюється за транспортними і супровідними документам (рахунком-фактурою, специфікацією, описом, пакувальними ярликами тощо) відправника (виготовлювача). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідач не заперечує проти отримання від Позивача товару, однак відповідних актів, з яких вбачалося, що Позивачем не виконане зобовязання щодо надання документів на право власності на продукцію, чи доказів наявності будь-яких заперечень під час отримання товару, у відповідності до цієї Інструкції, Відповідачем не надано, що спростовує його твердження про відсутність порушення зобовязання по оплаті поставленої продукції.

Згідно ч. 1 ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Виходячи зі змісту статей 688 та 690 Цивільного кодексу України, товари, від яких покупець відмовився, повинні прийматися ним за відповідальне зберігання.

Матеріали справи не містять доказів відмови від продукції та прийняття її у встановленому порядку на відповідальне зберігання.

Тому висновок місцевого господарського суду про те, що продукція за договором була поставлена Позивачем Відповідачу у відповідності до його умов та умов специфікації є цілком обґрунтованим.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що поставка Продукції по Специфікації була здійснена не в строк, передбачений умовами Специфікації та Договору, змін до Договору, а отже порушення виконання зобовязання по оплаті товару у Відповідача відсутнє.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Отже, отримавши товар та не сплативши його вартість в повному обсязі, Покупець порушив вимоги Договору та вимоги ст. 692 ЦК України.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України, як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 16.10.2015 року у справі № 913/829/15 залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:1-позивачу; 1-відповідачу; 1-ГСЛО; 1-у справу; 1-ДАГС.