ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015р. Справа№ 914/3645/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно Українського центру «Медсервіс», м.Львів,

до відповідача: Червоноградської центральної міської лікарні, м.Червоноград Львівської обл.,

про: стягнення 4656,63 грн.,

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність б/н від 20.10.14р.);

від відповідача: не зявився;

В судовому засіданні 19.11.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Західно Українського центру «Медсервіс» (м. Львів) до Червоноградської центральної міської лікарні (м. Червоноград) про стягнення 4656,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач надав відповідачу послуги на підставі договору, укладеного між сторонами, а відповідач не сплатив їх повної вартості, внаслідок чого виникла заборгованість.

Ухвалою суду від 23.10.2015 року порушено провадження у справі. Розгляд судової справи призначено на 19.11.2015р.

30.10.2015 р. представник позивача через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх.№46779/15), в якому просить суд при винесенні будь якого процесуального документу врахувати повну назву позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Західно Український центр «Медсервіс».

В судове засідання 19.11.2015 року позивач участь повноважного представника забезпечив, позовні вимоги підтримав повністю, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №50142/15), в якому просить стягнути з відповідача судові витрати на надання правової допомоги в розмірі 465,00 грн. До вказаного клопотання представник позивача долучив копію договору №15/10/15 від 15.10.2015 року про надання правової допомоги, копію акта про надання послуг від 19.11.2015 р., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №322 від 30.04.2004 р., доказ оплати витрат на надання правової допомоги.

Відповідач участь повноважного представника в судове засідання не забезпечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав пояснення (вх. №46652/15 від 29.10.2015 року), в якому зазначає, що відповідач є бюджетною установою, яка утримується за рахунок коштів місцевого бюджету, у звязку з чим причиною виникнення заборгованості є відсутність коштів через недофінансування видатків. Крім того, позивач зазначив, що у звязку з відсутністю коштів на відрядження, представник відповідача не може прийняти участь в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне:

13.08.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Західно Український центр «Медсервіс» (надалі - позивач, виконавець) та Червоноградською центральною міською лікарнею (далі відповідач, замовник) було укладено договір про надання послуг (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору, виконавець зобовязується надати такі послуги: поточний ремонт медичного обладнання: А-т рентгенівський Серіомета 7 зав.№91031 інв.№91 р.в., а замовник зобовязується прийняти та оплатити вартість наданих послуг.

Відповідно до п.2.1. договору, вартість усіх послуг, виконання яких доручається виконавцеві, становить 2 678,39 грн.

У випадку інфляції або введення підвищуючих коефіцієнтів на надання технічних послуг, замовник зобовязаний оплатити виконавцеві вартість наданих послуг, що дорівнює їх вартості, вказаній у п.2.1. договору, збільшеній відповідно до індексу інфляції чи коефіцієнту підвищення (п.2.2. договору).

Відповідно до п.4.3. договору, замовник зобовязаний повністю оплатити повну вартість наданих послуг протягом девяти днів з моменту підписання приймально здаваного акту.

Строк надання послуг становить 30 календарних днів з моменту укладення даного договору (п.6.1. договору).

Додатком до договору №13/07/21 Кошторисом К7/00000007 від 13.08.2013 року підтверджується, що вартість виконаних робіт за договором становить 2 678,39 грн.

14.08.2013 року сторони підписали приймально здавальний акт №К7/00000007 від 14.08.2013 року, відповідно до якого роботи виконані у точній відповідності з Кошторисом №К7/00000007 від 13.08.2013 року.

Як стверджує позивач, замовник повинен був оплатити повну вартість виконаних робіт не пізніше 23.08.2013 року, однак відповідач не здійснив оплати за виконану роботу, у звязку з чим порушив умови договору щодо оплати виконаної роботи, чим заборгував позивачу 2 678,39 грн.

У звязку з наведеним, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 2 678,39 грн. суми основного боргу, 1 805,22 грн. інфляційних втрат та 173,02 грн. - 3 % річних.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Приписами статті 175 Господарського кодексу України встановлено, що майново-господарськими зобов'язаннями визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Як обумовлено приписами статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Як встановлено судом, між сторонами було укладено договір про надання послуг, який є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків між сторонами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

А відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України? якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання. Частинами 1, 2 статі 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріалами справи встановлено, що у відповідача існує заборгованість за надані послуги на підставі приймально здавального акту від 14.08.2013 року в сумі 2 678,39 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України зазначається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На суму основної заборгованості позивачем нараховано 1 805,22 грн. інфляційних втрат та 173,02 грн. - 3% річних, які підлягають до стягнення.

Доводи відповідача про неоплату вартості наданих послуг з мотивів ненадходження коштів з відповідного бюджету на рахунок замовника є безпідставними з огляду на наступне.

Майново-господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ЦК) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (стаття 627 ЦК).

У відповідності до ч.1 ст. 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно з вимогами частини пятої статті 51 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами.

Згідно частини першої статті 96 ЦК, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями, а статтями 525, 526 ЦК і статтею 193 ГК встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи наведене, твердження відповідача щодо неоплати послуг з мотивів ненадходження коштів з відповідного бюджету на рахунок замовника є безпідставним, оскільки на підставі частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність Червоноградської центральної міської лікарні і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

19.11.2015 року позивач через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №50142/15), в якому просить стягнути з відповідача судові витрати на надання правової допомоги в розмірі 465,00 грн.

В підтвердження отримання правової допомоги позивачем представлено копію договору про надання правової допомоги № 15/10/15 від 15.10.2015 року, копію акта про надання послуг від 19.11.2015 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 322 від 30.04.2004 року на імя ОСОБА_1, копію платіжного доручення про оплату адвокатських послуг в розмірі 465,00 грн. № 1519 від 18.11.2015 року.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

У наведеній постанові зазначено, що відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Також вказується, що за змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Із урахуванням наведеного та поданих позивачем доказів, суд вважає, що понесені позивачем витрати на оплату послуг адвоката, підлягають відшкодуванню відповідачем.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір покладається на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити повністю.

2.Стягнути з Червоноградської центральної міської лікарні (80100, Львівська область, м.Червоноград, вул. Івасюка, 2, ідентифікаційний код 01996869) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно Українського центру «Медсервіс» (79057, м.Львів, вул. Антоновича,128, ідентифікаційний код 22334457) 2 678,39 грн. основного боргу, 1 805,22 грн. інфляційних втрат, 173,02 грн.- 3% річних, 1 218,00 грн. судового збору та 465,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 24.11.2015 р.

Суддя Король М.Р.