ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015 року Справа № 904/6966/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів: Пруднікова В.В., Широбокової Л.П.

серетар судового засідання: Мацекос І.М.,

від представників сторін:

від позивача: Синицин О.В. представник, довіреність № 77 від 03.06.15;

від відповідача: Самойленко О.А. представник, довіреність № 184/1001 від 12.05.15;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства "Верінет" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2015 року у справі №904/6966/15

за позовом приватного підприємства "Верінет", м.Верхівцево, Дніпропетровська область

до відповідача публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпрообленерго", м. Дніпропетровськ

про спонукання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року приватне підприємство "Верінет" (надалі - ПП "Верінет") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" (надалі - ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго"), якою просило суд:

- визнати порушення пункту 1.2 договору № 12228-00 від 25.09.2014 року з протоколом розбіжностей № 1 щодо обов'язку ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" надавати рахунки та акти приймання-передачі наданих послуг до 30 числа звітного місяця;

- зобов'язати ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" надати ПП "Верінет" рахунки на оплату послуг та акти приймання-передачі наданих послуг за договором № 12228-00 від 25.09.2014 року з урахуванням протоколу розбіжностей № 1;

- зобов'язати ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" утриматися від будь-яких дій щодо демонтажу, відключення, перенесення підвісного кабелю, який є приватною власністю ПП "Верінет".

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2015 року у справі №904/6966/15 (суддя Колісник І.І.) в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 14.11.2014 року ПП "Верінет" (надалі - Користувач) отримало від ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" (надалі - Власник) проект договору № 12228-00 від 25.09.2014 року, предметом якого є послуги з надання права обмеженого користування Користувачу лініями електропередач 0,4 кВ протяжністю 74,740 км, що знаходяться на балансі структурної одиниці Власника Верхньодніпровського РЕМ відповідно до умов цього договору, Правил улаштування електроустановок (ПУЕ), вимог Правил техніки безпеки, охорони праці, санітарних і протипожежних норм, а також інших діючих нормативних документів з питань технічної експлуатації ПЛ-0,4 кВ для розміщення Користувачем своїх телекомунікаційних мереж (мережі Internet).

Вищезазначений договір позивач підписав з протоколом розбіжностей №1 від 28.11.2014 року до нього, який разом із договором та актом звіряння довжини ліній сумісно підвішених проводів на опорах електричних мереж ПЛ-0,4 кВ був направлений відповідачеві разом із супровідним листом № 26 від 28.11.2014 року.

ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» протокол розбіжностей не підписано та не скріплено печаткою, пропозиції, зазначені в протоколі відповідачем не прийняті.

22.12.2014 року листом № 24835/1001, який надісланий на адресу ПП "Верінет", що зазначена ним самим у позовній заяві, відповідач надав відповідь, в якому повідомив, що пропозиції до договору, що викладені у протоколі розбіжностей, є неприйнятними та суперечать його інтересам. Також зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір про надання послуг № 1228-00 від 25.09.2014 року є не укладеним.

Позивач вважає, що договір № 12228-00 від 25.09.2014 року про надання послуг є укладеним з урахуванням протоколу розбіжностей № 1 від 28.11.2014 року, на який відповідач у визначений статтею 181 Господарського кодексу України двадцятиденний строк не відреагував зверненням до суду для врегулюванння розбіжностей, у зв'язку з чим стверджує, що останній має зобов'язання за договором складати акти, рахунки та надавати їх позивачеві, проти чого відповідач заперечує, що і є причиною виникнення спору.

Згідно ч.2 ст. 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (ч.4 ст. 181 Господарського кодексу України).

Статтею 646 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Згідно ч.6 ст. 181 Господарського кодексу України у разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 Цивільного кодексу України).

Господарський договір вважається укладеним за умови, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч.2 ст.180 Господарського кодексу України).

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся) (ч.8 ст. 181 Господарського кодексу України).

Отже, як правильно зазначив місцевий господарський суд, правові підстави вважати договір № 12228-00 від 25.09.2014 року про надання послуг укладеним відсутні.

Доводи позивача про необхідність дотримання відповідачем процедури укладення договору та застосування до спірних відносин наслідків, передбачених ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно ч.7 ст. 181 Господарського кодексу України якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Сторони не надали суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач є монополістом з надання послуг за спірним предметом договору (послуги з надання права обмеженого користування лініями електропередач), а сам цей договір заснований на державному замовленні чи є обов'язковим для сторін на підставі закону, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача вчинити дії на виконання неукладеного договору є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Окрім того, як правильно зазначив місцевий господарський суд, позивачем невірно обраний спосіб захисту свого права.

Згідно ч.1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2. ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Стаття 20 Господарського кодексу України також передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Таким чином, господарюючий суб'єкт має право на судовий захист своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів у спосіб, визначений законом чи договором.

Предмет позову в частині визнання порушення пункту 1.2 договору №12228-00 від 25.09.2014 року з протоколом розбіжностей № 1 щодо обов'язку ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" надавати рахунки та акти приймання-передачі наданих послуг до 30 числа звітного місяця та зобов'язання ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" надати ПП "Верінет" рахунки на оплату послуг та акти приймання-передачі наданих послуг за договором № 12228-00 від 25.09.2014 року з урахуванням протоколу розбіжностей № 1, не відповідає встановленим законом способам захисту прав.

Стосовно вимоги про зобов'язання відповідача утриматися від будь-яких дій щодо демонтажу, відключення, перенесення підвісного кабелю слід зазначити, що в її обґрунтування з посиланням на обставини порушення права позивача не надано відповідних доказів.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно в позові позивачу відмовив, підстави скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Верінет" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2015 року у справі №904/6966/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складено 20.11.2015 року)