Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"20" листопада 2015 р. Справа № 906/483/14.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

Розглянувши скаргу Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" за №452 від 30.10.2015р. на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 про стягнення з боржника виконавчого збору від 15 липня 2015р. у справі

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( м. Київ)

До: Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" ( м. Бердичів)

про 17456660, 02 грн.

за участю учасників судового процесу:

від стячувача: ОСОБА_2В дов. №14-84 від 27.07.2015р. ( в засіданні суду 19.11.15р.),

від боржника: ОСОБА_3 дов. №б/н від 17.07.2013р.; ОСОБА_4 дов. №б/н від 21.07.2014р. ( в засіданні суду 19.11.15р.),

від органу ДВС: ОСОБА_5 дов. №20-22/126 від 27.04.2015р.( в засіданні суду 19.11.15р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 12 червня 2014р. у цій справі стягнуто з КП "Бердичівтеплоенерго" (м. Бердичів) на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (м. Київ):

- 14 152 627,40 грн. основного боргу;

- 520 211,47 грн. пені;

- 400 004,83 грн. 3% річних;

- 174 854,69 грн. інфляційних втрат;

- 65 498, 52 грн. судового збору.

Стягнення основного боргу в сумі 14 152 627,40 грн. та інших вимог позивача здійснено судом на підставі Договору №13/2363-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р.

На примусове виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 12 червня 2014р. у справі №906/483/14, яке вступило в законну силу 30 липня 2014р., видано 20 серпня 2014р. наказ.

04 листопада 2015р. до Господарського суду Житомирської області надійшла скарга боржника КП "Бердичівтеплоенерго" ( надалі - боржник) за №452 від 30.10.2015р. на постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ( надалі - державний виконавець) про стягнення з боржника виконавчого збору від 15 липня 2015 року, згідно з якою боржник просить суд:

- поновити строк на оскарження постанови від 15.07.2015р. за виконавчим провадженням №45469019 про стягнення виконавчого збору, як такий, що пропущений із поважних причин;

- визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 щодо винесення постанови від 15.07.2015 за виконавчим провадженням №45469019 про стягнення виконавчого збору в сумі 1 531 319, 69 грн.;

- скасувати постанову від 15.07.2015р. за виконавчим провадженням №45469019 про стягнення виконавчого збору в сумі 1 531 319, 69 грн. ( надалі - скарга боржника).

В обґрунтування доводів скарги, боржник посилається на те, що 23.10.14року був укладений Договір № 886/30 про організацію взаєморозрахунків на суму 11 531 935,70 грн., відповідно до якого НАК "Нафтогаз України" отримує ці кошти в рахунок погашення заборгованості за спожитий природний газ по Договору №13/2363-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. У строк для добровільного виконання рішення суду з 26.11.14р. по 02.12.14р. , встановлений у постанові про відкриття виконавчого провадження від 18.11.14р., боржник платіжним дорученням від 27.11.14р. за №4 перерахував стягувачу кошти в сумі 11 531 935,70 грн., тим самим, зменшивши заборгованість за рішенням суду у цій справі. У зв'язку з цим, станом на 27.11.14року заборгованість за рішенням суду складала 3 781 261,21 грн. Оскільки до початку примусового виконання рішення суду боржником останнє виконано частково, підлягає стягненню виконавчий збір з суми, яка не була сплачена ним самостійно в розмірі 378 126, 12грн., а не 1 531 319,69 грн. , як стягнуто оскаржуваною постановою державного виконавця.

Ухвалою від 06.11.15року відновлено процесуальний строк оскарження дій органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів, призначено скаргу боржника до розгляду в засіданні суду 19.11. 2015 р. , вжито заходи щодо підготовки її до судового розгляду.

В засіданні суду 19.11.15р. представник боржника підтримав доводи скарги з підстав, у ній наведених.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України проти доводів скарги боржника заперечив, просить у її задоволенні відмовити.

Представник стягувача вирішення питання відносить на розсуд суду.

Господарський суд, заслухавши представників учасників виконавчого провадження, розглянувши скаргу по суті та матеріали виконавчого провадження ВП № 45469019, встановив наступне.

23 жовтня 2014року за участю стягувача та боржника укладено Договір № 886/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" , відповідно до п.8 якого боржник зобов'язався перерахувати на користь стягувача кошти у сумі 11531935,70 грн., у тому числі ПДВ 1921989,28 грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік згідно з Договором від 28.12.2012р. №13/2363-ТЕ-10 ( а.с. 68-72 , т.2).

18.11.2014р. на підставі наказу господарського суду у справі №906/483/14 від 20.08.2014р. та заяви стягувача державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 45469019.

У п. 2 резолютивної частини боржнику встановлено семиденний строк самостійного виконання рішення суду з дня винесення (отримання) цієї постанови, а в п. 3 - прийнято рішення , що при невиконанні рішення в даний для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат , пов'язаних з провадженням виконавчих дій ( а.с.116, т.2).

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 45469019 від 18.11.14р. боржником отримано 25.11.14р. ( а. с. 117, т.2).

Одночасно, 18.11.2014р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми стягнення - 15 313 196, 91 грн.

27 листопада 2014 року платіжним дорученням № 4 боржник перерахував стягувачу кошти в загальній сумі 11531935,70 грн. , вказавши у призначенні платежу " постанова КМУ від 29.01.14р. №30, п.24 ст. 14 та п.2 ст. 16 ЗУ "Про Держ.бюдж. України на 2014р., дог. № 886/30від 23.10.14р. погашен. заборгованості за спожитий прир. газ за 2013рік зг. з дог. від 28.12.2012р. № 13/2363-ТЕ-10, у т.ч. ПДВ 1921989,28 грн.".

В засіданні суду 19.11.15р. представник боржника та представник стягувача визнали, що сплаченими коштами погашено виключно основний борг за спожитий природний газ.

Таким чином, станом на 27.11.14р. заборгованість за наказом господарського суду №906/483/14 від 20.08.2014р. становила 3 781 261,21 грн. ( 15 313 196,91 - 11 531 935,70 грн.).

В засіданні суду 19.11.15р. представник боржника визнав, що не повідомив державного виконавця як про укладення із стягувачем 23.10.14р. Договору № 886/30 про організацію взаєморозрахунків, так і про його виконання станом на 27.11.14р. Таких дій не вчинив також і стягувач.

Судом також встановлено, що боржник після 27.11.14р. не звертався до господарського суду із заявою про визнання наказу господарського суду №906/483/14 від 20.08.2014р. таким, що не підлягає виконанню частково на суму 11531935,70 грн.

Судом також встановлено , що боржник не вжив подальших заходів щодо погашення решти боргу , а також пені в порядку постанови КМУ від 29.01.14р. №30.

Однак 02.12.2014р. до господарського суду надійшла скарга боржника на дії державного виконавця відповідно до якої боржник просив суд:

- визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_6 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.11.14 р. по виконавчому провадженню №45469019, на підставі якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень ДВС України зупинити виконавче провадження №45469019 відповідно до п.15 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Боржник, доводами скарги посилався на те, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_6 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.11.14 р. по виконавчому провадженню №45469019 накладено арешт на все майно, що належить боржнику, проте подальша його реалізація для виконання виконавчого документу не відбувається, що унеможливлює участь боржника у процедурі погашення заборгованості за енергоносії. За доводами скарги оскаржуваною постановою державного виконавця арештовані також кошти боржника, в тому числі, зі спеціальним режимом використання.

Однак в ході судового розгляду цієї скарги, доводи боржника в цій частині не підтвердилися, оскільки судом було встановлено, що витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 19.11.2014р. за №45654026 підтверджується реєстрація публічного обтяження - арешт рухомого майна, об'єктом обтяження якого є - все рухоме майно.

Арешт нерухомого майна , а також коштів боржника, в тому числі, зі спеціальним режимом використання, належними та допустимими доказами боржником не було доведено.

Окрім того, боржником не було доведено, що накладений державним виконавцем арешт рухомого майна та оголошення заборони на його відчуження унеможливив його участь у процедурі погашення заборгованості за енергоносії.

Ухвалою господарського суду від 25 грудня 2014 р. у задоволенні скарги боржника на дії державного виконавця було відмовлено.

Ухвала вступила в законну силу 25.12.14р. та в апеляційному порядку не була оскаржена.

Судом встановлено, що боржник 12 лютого 2015року платіжним дорученням № 5 сплатив на користь стягувача 564396,00 грн., однак про вчинений платіж також не повідомив державного виконавця ( а.с. 12, т.2 2). Таких дій не вчинив також і стягувач.

Таким чином , станом на 12 лютого 2015року заборгованість за наказом господарського суду №906/483/14 від 20.08.2014р. становила 3 216 865,21 грн. ( 3 781 261,21 грн. - 564396,00 грн.).

Судом встановлено, що державний виконавець у період після 18.11.14р. до 10.03.15року будь-яких виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду №906/483/14 від 20.08.2014р. не вчиняв.

10.03.15р. постановою державного виконавця зупинено виконавче провадження № 45469019 з виконання наказу господарського суду Житомирської області від 20.08.2014р. у справі №906/483/14 відповідно до п.15 ч.1 ст. 37 Закону України " Про виконавче провадження" .

31 березня 2015р. до господарського суду Житомирської області надійшла скарга стягувача про визнання незаконними дій державного виконавця щодо винесення 10.03.15р. постанови про зупинення виконавчого провадження №45469019 з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області від 20.08.14р. у справі №906/483/14 та визнання оскарженої постанови недійсною ( а.с. 1-16, т.2).

Ухвалою господарського суду від 20.04.15р. визнано незаконною дію державного виконавця щодо винесення постанови від 10.03.15 року про зупинення виконавчого провадження № 45469019 з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області від 20.08.14р. у справі № 906/483/14 та визнано недійсною оскаржувану постанову ( а.с. 26-28 , т.2).

Ухвала вступила в законну силу 20.05.15р. та в апеляційному порядку не була оскаржена.

Копію ухвали від 20.04.15р. державний виконавець отримав 29.04.15р., однак, як встановлено судом, не вчинив дії з поновлення виконавчого провадження № 45469019.

Як повідомив стягувач, 01.07.15р. він звернувся до державного виконавця із заявою № 14/2-1284 про поновлення виконавчого провадження № 45469019, посилаючись на ухвалу суду від 20.04.15р. та одночасно повідомив державному виконавцю про те, що залишок боргу згідно рішення суду справі № 906/483/14 станом на 01.07.15р. становив 963 753,85 грн. ( а. с. 99, 101 т.2).

15 липня 2015 року державний виконавець виніс постанову про поновлення виконавчого провадження № 45469019 в мотивувальній частині якої вказав , що надійшла ухвала суду від 20.04.15р. про визнання постанови про зупинення виконавчого провадження недійсною від 10.03.15р., у зв'язку з чим виконавче провадження підлягає поновленню на підставі ч.5 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" ( а. с. 86, т.2).

15 липня 2015 року державний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1 531319,69 грн. у виконавчому провадженні № 45469019, оскільки боржником наказ у наданий строк для добровільного виконання не виконано, з посиланням на ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" ( а. с. 85 т.2).

Як встановив суд, стягувач та боржник після звіряння рахунків станом на 31.08.15р. визнали, що заборгованість за Договором № 13/2363-ТЕ-10 встановить 963753,85 грн. ( а.с. 120, т.1).

Таким чином, як визнали сторони виконавчого провадження та встановив суд, станом на 15.07.15р. заборгованість за наказом господарського суду №906/483/14 від 20.08.2014р. становила 963753,85 грн.

В подальшому боржник сплатив на користь стягувача 23.09.15р. 579 897,00 грн. та 02.10.2015р. 20 150,05 грн. Тому станом на 31.10.15р. залишок боргу за рішенням суду справі № 906/483/14 становив 363 706,80 грн. ( а с. 99, 104 , т.2).

За даними боржника станом на 18.11.15р. залишок боргу за рішенням суду справі № 906/483/14 становить 320 089,87 грн. (363 706,80 грн. - 43616,93 грн. (сплата від 02.11.15р.) (а.с. 110, 114 т.2).

Дослідивши матеріали виконавчого провадження № 45469019, суд дійшов до висновку скаргу боржника задовольнити частково, виходячи з наступного.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на дату відкриття виконавчого провадження - 18.11.14р.) ( надалі - Закон № 606-XIV) передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У п. 2 резолютивної частини постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.11.14р. боржнику встановлено семиденний строк самостійного виконання рішення суду з дня винесення (отримання) цієї постанови.

Тим самим, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 18.11.14р. початок перебігу семиденного строку самостійного виконання рішення суду пов'язано або з днем винесення цієї постанови, або з днем її отримання боржником, тоді як абз. 2 ч.2 ст. 25 Закону № 606-XIV містить виключно один критерій початку перебігу цього строку - момент винесення постанови.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст. 31 Закону № 606-XIV постанова про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У частині 1 ст. 35 Закону № 606-XIV передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 45469019 від 18.11.14р. боржником отримано 25.11.14р. ( а. с. 117, т.2).

Тому як боржник, так і державний виконавець визнали, що боржник мав право добровільно виконати рішення суду у цій справі на підставі виданого наказу господарського суду №906/483/14 від 20.08.2014р. у строк з 26.11.14р. по 02.12.14р. включно ( а. с 58, 124 , т.2).

У частині 5 ст. 12 Закону № 606-XIV передбачено, що сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Попри те, що вже станом на 27.11.14р. заборгованість за наказом господарського суду №906/483/14 від 20.08.2014р. становила 3 781 261,21 грн. ( 15 313 196,91 - 11 531 935,70 грн.), стягувач та боржник як сторони виконавчого провадження письмово не повідомили державного виконавця про часткове самостійне виконання рішення боржником.

Оскільки у строк до 02.12.14року (вівторок) боржник не надав документального підтвердження повного виконання рішення суду добровільно, державний виконавець набув право з 03.12.14р. (середа) розпочати його примусове виконання та, відповідно , стягнути виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню на підставі ч.1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на 18.11.14р.

При цьому, як встановлено у п. 3.7.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 ( далі - Інструкція №512/5 ), постанова про стягнення виконавчого збору мала бути винесена при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

У п. 3 резолютивної частини постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.11.14р. державний виконавець прийняв власне рішення про те, що при невиконанні боржником рішення в даний для добровільного виконання строк він зобов'язується виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат , пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Однак відповідно до правової позиції Верховного Суду України , висловленої у постанові від 28.01.15р. у господарській справі № 924/205/13-г, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Судом встановлено, що державним виконавцем у період з 03.12.14р. до 15.07.15р. не було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Стосовно вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

18.11.2014р., одночасно із відкриттям виконавчого провадження № 45469019 , державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми стягнення - 15 313 196, 91 грн.

Ця виконавча дія вчинена державним виконавцем на підставі ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV.

Згідно ч.1 ст. 27 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У частині 3 цієї статті передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Таким чином, примусове виконання рішення розпочинається у разі ненадання боржником документального підтвердження повного виконання рішення. Відповідно, часткове виконання рішення суду не зупиняє його примусове виконання. Окрім того, у разі повного виконання рішення боржником до початку його примусового виконання, виконавчий збір не стягується.

Відповідно до статті 32 Закону № 606-XIV заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

У ч.1 статті 52 № 606-XIV передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 57 даного Закону визначає арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження як дію, спрямовану на забезпечення реального виконання рішення суду.

Згідно з частиною 2 цієї статті арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України , висловленої у постанові від 06.07.15р. у цивільній справі 6-785цс15, № в реєстрі 46359600 , постанова про накладення арешту на майно боржника є заходом примусового виконання рішення.

Однак у частині 2 статті 27 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.

Таким чином, Законом № 606-XIV визначено основні стадії виконавчого провадження, а саме:1.відкриття виконавчого провадження; 2.підготовка до примусового виконання; 3.вжиття заходів примусового виконання рішення; 4.закінчення виконавчого провадження.

Підготовка до примусового виконання - це дії державного виконавця, спрямовані на встановлення місця знаходження (проживання) боржника, наявності рухомого або нерухомого майна, грошових коштів в установах банків, пропозиції виконати рішення добровільно, створення умов для подальшого виконання виконавчого документу. Мета цієї стадії - створити належні умови для своєчасного й ефективного виконання документів, що надійшли до державного виконавця, а також забезпечити умови для добровільного виконання рішення боржником.

Примусове виконання (застосування заходів примусового виконання рішення) - це вжиття державним виконавцем заходів щодо реалізації припису юрисдикційного акта способами, які визначено законом, із покладанням на боржника виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних із виконанням. Як правило, обов'язковою ознакою стадії (етапу) примусового виконання рішення є його оплата, що її покладено на боржника як особу, що зобов'язана за виконавчим документом вчинити певну дію або утриматися від її вчинення.

Оскільки постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.11.14 р. винесено одночасно із відкриттям виконавчого провадження №45469019 , слід вважати, що остання винесена на стадії підготовки до примусового виконання рішення суду.

Матеріали справи свідчать, що вже станом на 02.12.2014р., тобто, останній день строку добровільного виконання рішення суду, боржник оскаржив постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.11.14 р. у виконавчому провадженню №45469019, однак не повідомив обставини часткового погашення станом на 27.11.14р. заборгованості за наказом господарського суду №906/483/14 від 20.08.2014р. , відповідно до яких борг зменшився до суми 3 781 261,21 грн.

Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 39 Закону № 606-XIV в редакції, чинній на 10.03.15р. передбачено, що виконавче провадження зупиняється у випадку , передбаченому п. 15 ч. 1 статті 37 цього Закону, - до закінчення строку дії зазначених обставин.

Відповідно до ч. 4 цієї статті протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться.

Судом встановлено, що у період з 10.03.15р. до 15.07.15р. виконавче провадження №45469019 було зупинено, тому державним виконавцем будь-яке листування зі сторонами виконавчого провадження не здійснювалось, будь-які виконавчі дії з примусового виконання рішення суду у цій справі не виконувались , вимоги, запити тощо не надсилались.

Однак отримавши заяву стягувача від 01.07.15р. за № 14/2-1284 про поновлення виконавчого провадження № 45469019, у якій останній визнає , що залишок боргу згідно рішення суду справі № 906/483/14 станом на 01.07.15р. становив 963 753,85 грн. , та не отримавши від сторін виконавчого провадження достовірної інформації про стан розрахунків , державний виконавець виніс 15.07.17р. постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі десяти відсотків від всієї суми за виконавчим документом, а саме в розмірі 1 531 319,69 грн. ( а. с. 99, 101 т.2).

У відзиві на скаргу державний виконавець посилається на статтю 28 Закону № 606-XIV (в редакції Закону України від 12.02.2015 № 191-VІІІ) відповідно до якої виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання передбачених цим Законом.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що Закон України від 12.02.2015 № 191-VІІІ, яким внесені зміни, зокрема до статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" набрав чинності 05.04.2015р.

В абз. 2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення КСУ від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 у справі N 1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) роз'яснено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тому, юридично некоректним зі сторони державного виконавця є застосування абз.2 ч.1 ст. 28 Закону № 606-XIV в редакції , чинній з 05.04.15р. у виконавчому провадженні № 45469019, відкритому 18.11.14р.

Господарський суд погоджується з доводами боржника , що відповідно п. 3.7.2 Інструкції №512/5, якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно.

Оскільки державним виконавцем станом на 15.07.15р. так і не було розпочато примусове виконання рішення суду, з боржника підлягає стягненню виконавчий збір в розмірі десяти відсотків від суми за виконавчим документом, яка не була сплачена боржником самостійно, а саме із суми 963 753,85 грн. , що становить 96 375,39 грн.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17 жовтня 2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" ( далі - Постанова № 9) за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною.

З врахуванням вищевикладеного, суд частково визнає доводи боржника про незаконність дій державного виконавця з винесення оскаржуваної постанови, що має наслідком визнання її частково недійсною.

Ухвали господарських судів набирають законної сили в день їх винесення, якщо інше не передбачено законом (зокрема, частинами п'ятою та шостою статті 122-11 ГПК України) (п. 12. Постанови ВГСУ від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення".

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 121-2 , п. 21 ч. 1 ст. 106 ГПК України ухвала про розгляд скарги на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби підлягає апеляційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" від 30.10.2015 за №452 на дії Державної виконавчої служби України задовольнити частково.

2. Визнати незаконною дію головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 щодо винесення постанови від 15.07.15 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1 434 944,30 грн. у виконавчому провадженні № 45469019 з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області від 20.08.14р. у справі № 906/483/14.

3. Визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 від 15.07.15 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1 434 944,30 грн. у виконавчому провадженні № 45469019 з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області від 20.08.14р. у справі № 906/483/14.

4. Відмовити у задоволенні скарги Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" від 30.10.2015 за №452 щодо незаконності дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 щодо винесення постанови від 15.07.15 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 96 375,39 грн. у виконавчому провадженні № 45469019 з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області від 20.08.14р. у справі № 906/483/14.

5. Відмовити у задоволенні скарги Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" від 30.10.2015 за №452 щодо недійсності постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 від 15.07.15року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 96 375,39 грн. у виконавчому провадженні № 45469019 з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області від 20.08.14р. у справі № 906/483/14 .

Ухвала вступила в законну силу 20.11.15р. однак підлягає апеляційному оскарженню.

Суддя ОСОБА_7

Друк:

1 - в справу

2- стягувачу (рек з пов. )

3- боржнику (рек. з повід.)

4- ВПВР Дер. виконавчої служби України (04053, м. Київ, вул. Артема, 73) реком. з повід.