ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2015 р. Справа № 921/505/15-г/13

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого-судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Агроторг" (вхідний № 01-05/3599/15, № 01-05/3600/15 від 12.08.2015 р.),

на рішення господарського суду Тернопільської області від 03 липня 2015 року

у справі № 921/505/15-г/13 (суддя Стопник С.Г.),

порушеній за позовом

Позивача: Публічного акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод", м. Тернопіль,

До відповідача-1: ОСОБА_2 "Союз", м. Тернопіль,

До відповідача-2: Приватного підприємства "Агроторг", м. Тернопіль,

Про визнання недійсним Договору № 96 від 12 липня 2007 року про пайову частку в будівництві житлового будинку, укладеного ОСОБА_3 «Союз» та Приватним підприємством «Агроторг» на підставі ст.ст. 227, 229 ЦК України.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача-2: ОСОБА_4 п/к за довіреністю від 31.08.2015 р., ОСОБА_5 п/к за довіреністю від 31.08.2015 р.;

від позивача: ОСОБА_6- п/к за довіреністю № 151/046 від 10.06.2015 р.;

від відповідача-1: ОСОБА_7 п/к за довіреністю № 022 від 14.06.2015 р.

Права та обовязки сторін, визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України представникам розяснені і зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

За клопотанням сторін здійснюється технічна фіксація судового процесу.

Відповідно до Протоколу розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 р. (а.с. 65) дану справу розподілено до розгляду складу колегії суддів: Данко Л.С. (головуючий суддя), ОСОБА_1В, ОСОБА_8

ОСОБА_9о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 14.08.2015р. у склад колегії для розгляду справи № 921/505/15-г/13 Господарського суду Тернопільської області замість суддів Галушко Н.А. та Орищин Г.В. (перебування у відпустці) введено суддів Давид Л.Л. та Кузя В.Л. (а.с. 66). Враховуючи принцип незмінності судді встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону України Про судоустрій і статус суддів (введення нового складу суду) розгляд даної справи почався спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених ст. 69 ГПК України строків вирішення спору (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 Про судове рішення).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.08.2015 року скаржнику поновлено строк на подання апеляційної скарги (а.с. 67), згідно поданої заяви (а.с. 86-88) та ухвалою суду від 14.08.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агроторг" (вхідний № 01-05/3599/15, № 01-05/3600/15 від 12.08.2015 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 02.09.2015 року (а.с. 68), про що сторони, прокурор та третя особа були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи)(а.с. 69, 70, 71).

У судовому засіданні, 02.09.2015 р. оголошено перерву до 07.10.2015 р., про що представники сторін були повідомлені під розписку (а.с. 158).

ОСОБА_9 Голови Львівського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р. у склад колегії для розгляду справи № 921/505/15-г/13 Господарського суду Тернопільської області замість суддів Давид Л.Л. та Кузь В.Л. (перебування у відпустці) введено суддів Галушко Н.А. та Орищин Г.В. (а.с. 160). Враховуючи принцип незмінності судді встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону України Про судоустрій і статус суддів (введення нового складу суду) розгляд даної справи почався спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених ст. 69 ГПК України строків вирішення спору (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 Про судове рішення).

У судовому засіданні, 07.10.2015 р. оголошено перерву до 18.11.2015 р., про що представники сторін були повідомлені під розписку (а.с. 174).

В судове засідання, яке відбулось 18.11.2014 р. прибули представники Апелянта/відповідача-2, в процесі розгляду даної подали письмове пояснення (вх. № 01-04/5451/15 від 02.09.2015 р.) з клопотанням про долучення доказів у справу: Статуту ПП «Агроторг» у редакції від 24.09.2004 р. та Статуту у редакції від 26.09.2008 р. та доказів про внесення змін до проекту 10-2004 « 124-квартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення по вул. Наливайка в м. Тернополі» за 2007 р. до спірного обєкту, додаткові пояснення (вх. № 01-04/6336/15 від 07.10.2015 р.) з клопотанням про долученя до матеріалів справи рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 11.09.2015 р. у справі № 607/8763/14-ц, яке набрало законної сили та заяви про застосування позовної давності та письмове заперечення (вх. № 01-04/7281/15 від 18.11.2015 р.), надали пояснення по суті спору, викладене в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях підтримали повністю, просять апеляційну скаргу задовольнити, рішення місцевого суду скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник позивача прибув, через канцелярію суду подав Відзив на апеляційну скаргу (вх. № 01-04/6337/15 від 07.10.2015 р., надав пояснення по суті спору, проти апеляційної скарги заперечив, просить рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача-1 прибув, надав усні пояснення по суті спору, письмового заперечення на апеляційну скаргу не подав, проти апеляційної скарги заперечив, просить рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Згідно статті 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення (ухвали) в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі, тобто розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції. За приписами статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі. ОСОБА_2, метою апеляційної ін станційного суду є розгляд справи повторною В силу статті 105 названого Кодексу за наслідками апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову, у якій мають бути зазначені, зокрема, обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією; доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази; мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів, при тому апеляційний господарський суд зобовязаний зясувати усі необхідні для вирішення спору обставини та надати оцінку усім доказам зібраним у справі (правова позиція в цій частині викладена Вищим господарським судом України у постанові від 08 квітня 2015 р. по справі № 914/1677/14).

З огляду на наведене колегія суддів прийшла до висновку, подані сторонами документи долучити до матеріалів справи, оскільки Статут ПП «Агроторг» у редакції від 24.09.2004 р. та Статут у редакції від 26.09.2008р. подані апелянтом на вимогу ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 р. по даній справі, на документи про внесення змін до проекту 10-2004 « 124-квартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення по вул. Наливайка в м. Тернополі» за 2007 р. до спірного обєкту вчинено покликання в мотивувальній частині судового рішення у справі, рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 11.09.2015 р. у справі № 607/8763/14-ц, яке набрало законної сили, прийнято за наслідками перегляду судом апеляційної інстанції рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2015 року, яке було подано сторонами суду першої інстанції (а.с. 38-40), відтак досліджувалося місцевим господарським судом.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 921/505/15-г/13.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.07.2015 р. у справі № 921/505/15-г/13, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 03 липня 2015 р. по справі № 921/505/15-г/13 (суддя Стопник С.Г.) позов задоволено (п. 1 резолютивної частини судового рішення). Визнано недійсним договір № 96 про пайову частку в будівництві житлового будинку, укладений 12.07.2007 р. між ОСОБА_3 "Союз" (вул. Д. Нечая, 25, м. Тернопіль, код 06957532) та Приватним підприємством "Агроторг" (вул. Гайова, 30, м. Тернопіль, код 30691056) (п. 2 резолютивної частини судового рішення) та стягнуто з ОСОБА_2 "Союз" на користь Публічного акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод" 1218 грн. 00 коп. судового збору (п. 3 резолютивної частини судового рішення)(а.с. 53, 54-57).

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду Апелянт/відповідач-2 (Приватне підприємство "Агроторг") звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою за вх. № 01-05/3599/15, № 01-05/3600/15 від 12.08.2015 р., просить скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 03 липня 2015 р. по справі № 921/505/15-г/13 повністю і прийняти нове рішення, котрим відмовити позивачу у задоволенні позову (а.с. 72-77).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки місцевим судом не правильно зроблено висновки, які призвели до прийняття незаконного рішення.

В частині щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, Апелянт посилається на те, що судове рішення у справі постановлено за відсутності представника Приватне підприємство "Агроторг".

В частині щодо порушення місцевим судом норм матеріального права, апелянт стверджує, що висновок місцевого суду про те, що Договір № 96 про пайову частку в будівництві житлового будинку, укладений 12.07.2007 р. між ОСОБА_3 «Союз» та Приватним підприємством «Агроторг» без дозволу на це від ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод", тобто з порушенням ст. 227 ЦК України є помилковим, оскільки із оспорюваного Договору № 96, укладений 12.07.2007 р. не вбачається, що він укладався ОСОБА_3 «Союз» з ПП «Агроторг» виходячи чи на виконання Договору комісії, який було укладено між Публічним акціонерним товариством "Тернопільський електромеханічний завод" та ОСОБА_3 «Союз», що з договору комісії витікає, що ОСОБА_2 «Союз» має право, тобто дозвіл укладати самостійно будь-які договори не отримуючи ніяких вказівок від Публічного акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод" і нічого не погоджуючи з ним. На думку апелянта, у договорі комісії нема будь-яких обмежень щодо заборони укладати договори щодо окремих приміщень, а оспорюваний Договір № 96 укладений між ОСОБА_3 «Союз» і Приватним підприємством «Агроторг» в свою чергу не є розпорядження майном Публічного акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод", а був спрямований на створення певного майна (нежитлового приміщення) для ПП «Агроторг» за кошти останнього. Скаржник також покликається на те, що відповідно до ст. 227 ЦК України дозвіл ототожнюється з ліцензією. Ліцензія, в свою чергу, є документом, який видається органом ліцензування, а так як ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" не є дозвільним органом чи органом ліцензування, тому за його позовом не може визнаватися недійсним Договір № 96, укладений між ОСОБА_3 «Союз» та ПП «Агроторг» з підстав передбачених ст. 227 ЦК України, де він не є стороною і права ПАТ «Темза» зазначеним договором не порушуються. Апелянт також зазначає, що не підлягала до застосування до визнання недійсним Договору № 96 і стаття 229 ЦК України, оскільки такі вимоги не заявлялися безпосередньо сторонами цього Договору, а ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" не будучи стороною зазначеного Договору № 96, не може стверджувати, що ОСОБА_2 «Союз» уклав Договір № 96 від 12.07.2007 року з Приватним підприємством «Агроторг» під впливом помилки щодо істотних умов цього Договору.

Апелянт покликається у поясненні від 02.09.2015 р. на те, що на час укладення Договору № 96 від 12 липня 2007 р. існував проект від 2004 p., який і було пред'явлено ПП «Агроторг» під час укладення Договору № 96 від 12 липня 2007 р., в цьому проекті від 2004 р. будинок значився 10-поверховим і на десятому поверсі передбачалися нежитлові приміщення, а дев'ятий поверх був однорівневим і не об'єднувався з нежитловими приміщеннями десятого поверху, а вже після укладення у липні 2007 р. Договору № 96, позивач і відповідач ОСОБА_3 «Союз» внесли зміни до проекту, де дев'ятий поверх зробили дворівневим, об'єднавши його з нежитловими приміщеннями десятого поверху, що зазначена обставина підтверджується рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 11.09.2015 р. у справі № 607/8763/14-ц, яке набрало законної сили, у справі за позовом Приватного підприємства «Агроторг» до ОСОБА_10, ОСОБА_2 «Союз», Публічного акціонерного товариства «Тернопільський електромеханічний завод», Спільного малого підприємства науково-виробнича фірма «ОКО» про визнання права власності за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ТзОВ МЖК «ІрЛАГА».

Разом з тим, скаржник звертає увагу суду на те, що як вбачається з Акту готовності № 501 від 28.12.2010 р. (п. З), то проект від 2004 р. затверджував відповідач-1: ОСОБА_2 «Союз», з чого слідує, що ОСОБА_2 «Союз» знав всі умови проекту, а тому ніяк не міг помилятися під час укладення ним Договору № 96 від 12 липня 2007 р., при цьому, апелянт посилається на Акт готовності № 501 від 28.12.2010 р., який є в матеріалах справи та те, що проект від 2004 p. в подальшому змінювався встановлено рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 11.09.2015 р. у справі № 607/8763/14-ц та стверджує, що відповідно до ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з вищенаведеного, скаржник наполягає на тому, що ОСОБА_2 «Союз» затвердив проект будівництва ще майже роком раніше (травень 2004 p.), ніж уклав з ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" Договір комісії (березень 2005 p.), на який посилається позивач, як підставу перевищення повноважень ОСОБА_3 «Союз». Притому, що із договору комісії також не вбачається перевищення повноважень ОСОБА_3 «Союз», що поданий позивачем (Публічним акціонерним товариством "Тернопільський електромеханічний завод") до суду першої інстанції проект є вже зміненим проектом, а первинного проекту, затвердженого у 2004 р. ОСОБА_3 «Союз», в матеріалах справи немає, з цього випливає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи без належного їх доведення і підтвердження доказами.

Скаржник зазначає, що ОСОБА_3 «Союз» було прийнято до виконання Договір № 96 від 12.07.2007р. і прийнято від ПП «Агроторг» оплату на його виконання, про що головою ОСОБА_2 «Союз» було видано довідку № 86 від 12.08.2008р., що свідчить прийняття виконання і оплати договору зі сторони ПП «Агроторг».

На думку скаржника, не є також нежитлове приміщення, яке було предметом договору № 96 від 12.07.2007 p., даховою котельнею, оскільки дахова котельня там і зараз є і знаходиться в зовсім іншому під'їзді ніж договірне приміщення. Дахова котельня знаходиться в 3 під'їзді, а Договір укладався на приміщення 4 під'їзду, про що також вказано ПП «Агроторг» у письмовому поясненні від 02.09.2015 р.

Апелянт покликається на те, що позивач подав позов після спливу 3-річного строку позовної давності, а саме - через вісім років. Про застосування позовної давності (строку позовної давності) ПП «Агроторг» просило його застосувати у апеляційній скарзі, письмовому поясненні, оскільки зробити цього раніше не змогло, так як не знало про розгляд його справи в суді першої інстанції.

В першу чергу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Львівським апеляційним господарським судом не беруться до уваги твердження апелянта про те, що місцевий суд допустив порушення норм процесуального права, з тих підстав, що апелянт/відповідач-2 був неналежним чином повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, з Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданого станом на 02.07.2015 р. (а.с. 49-50), місцезнаходження відповідача-2: Приватного підприємства "Агроторг" є Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Гайова, буд. 30, за вказаною адресою надсилалися місцевим господарським судом ухвали про призначення справи до розгляду та про відкладення розгляду справи. Неотримання ПП "Агроторг" ухвал місцевого суду, які поверталися на адресу суду без вручення адресату з зазначенням: «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 5, 4, 36, 37), вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Як розяснено у п.3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом статті 64 ГПК України, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів даної справи, Публічне акціонерне товариство "Тернопільський електромеханічний завод" (Позивач по справі), звернулося 15.05.2015 р. (вх. № 525) у господарський суд Тернопільської області з позовом до відповідача-1: ОСОБА_2 "Союз" та відповідача-2: Приватного підприємства "Агроторг" про визнання недійсним Договору № 96 про пайову частку в будівництві житлового будинку, укладений 12 липня 2007 року між ОСОБА_3 «Союз» та Приватним підприємством «Агроторг» на підставі ст.ст. 227, 229 ЦК України (а.с. 8-11).

Місцевим господарським судом встановлено, що 01 березня 2005 року між ОСОБА_3 "Союз" (ОСОБА_11 за договором, відповідач-1 по справі) та Відкритим акціонерним товариством "Тернопільський електромеханічний завод" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Тернопільський електромеханічний завод") (Комітент за договором, позивач по справі) було укладено Договір комісії (а.с. 12-13), згідно з умовами якого (п.1.1) ОСОБА_11 взяв на себе зобов'язання в порядку та на умовах, визначених цим Договором, за дорученням Комітента використовувати проектно-кошторисну, дозвільну та іншу документацію, земельну ділянку площею 1,50 га за адресою: м. Тернопіль, вул. Нечая, 25 (надалі Документація), для будівництва, здачі в експлуатацію та використання 124 квартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземною стоянкою легкового транспорту (надалі - Будинок).

Пунктом 1.3 Договору комісії передбачено, що виступаючи від свого імені, ОСОБА_11 самостійно укладає договори купівлі-продажу, про пайові частки в будівництві з третіми особами (надалі Покупці), а також договори підряду з будівельними організаціями.

При цьому, за змістом п. 2.1. та п.2.1.1 Договору, ОСОБА_11 відповідно до цього Договору зобовязується самостійно здійснити необхідну комерційно-маркетингову роботу, виконати всю переддоговірну роботу та укласти з Покупцями договір про пайові частки в будівництві на власний розсуд на найвигідніших для Комітента умовах.

Таким чином, між позивачем та відповідачем-1 виникли правовідносини за Договором комісії, згідно якого та в силу ст.1011 ЦК України одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Пунктом 4.1. Договору комісії, в усіх випадках ОСОБА_11 зобовязаний інформувати Комітента про зміни умов виконання доручення негайно.

Порушенням договору комісії є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору ( п. 9.1.1.).

Зазначений Договір комісії укладений між ОСОБА_3 "Союз" та Відкритим акціонерним товариством "Тернопільський електромеханічний завод" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Тернопільський електромеханічний завод") у письмовій формі єдиного документа, підписаний уповноваженими представниками сторін за договором, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає приписам ст. 181 ГК України, ст.ст. 207, 208 ЦК України.

За змістом ч.1 ст.1014 ЦК України, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень закріплених у ст.ст.6 та 627 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає його загальним засадам. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог діючого законодавства.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 липня 2007 р. між ОСОБА_3 "Союз" (Виконавець - за договором, відповідач-1 по справі) та Приватним підприємством "Агроторг" (Замовник за договором, відповідач-2 по справі) укладено Договір № 96 про пайову частку в будівництві житлового будинку /далі за текстом Договір/(а.с. 14-15), за умовами якого (п.1.1.) Замовник вступає, а Виконавець приймає його в пайове будівництво цегляного житлового будинку за адресою: м. Тернопіль, вул. Наливайка.

Вищезазначений Договір № 96 про пайову частку в будівництві житлового будинку від 12.07.2007 р. є двохстороннім, укладеним між відповідачем-1 (ОСОБА_3 «Союз» та відповідачем-2 (Приватним підприємством "Агроторг") у письмовій формі єдиного документа, підписаний уповноваженими представниками сторін за договором, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає приписам ст. 181 ГК України, ст.ст. 207, 208 ЦК України. У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обовязок доведення наявності обставин, з якими закон повязує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до п.п. 1.2, 2.2 Договору по закінченню будівництва будинку Замовнику (Приватному підприємству «Агроторг»), передається для оформлення права власності нерухоме майно нежитлове приміщення на 10-му поверсі, 4 під'їзді будинку, площею 83,00 кв. м., вартість якого складає 45318,00 грн.

Відповідно до п. 4.2.1. Виконавець (ОСОБА_11 «Союз») зобовязується виконати роботи згідно Договору і своєчасно здати будинок в експлуатацію та передати приміщення Замовнику (Приватному підприємству «Агроторг»), тобто приміщення визначене п. 1.2. цього Договору (на 10-му поверсі, 4під'їзду будинку) за адресою: м. Тернопіль, вул. Наливайка (п. 1.1. Договору № 96) за актом приймання-передачі протягом 2 місяців з дати підписання Державною комісією акта про прийняття будинку в експлуатацію.

Пунктом 4.3. зазначеного Договору передбачено, що Виконавець без доручення Замовника веде справи щодо предмету Договору і укладає всі необхідні для будівництва угоди з третіми особами.

Відповідальність сторін за Договором № 96 передбачена розділом 5 Договору № 96, особливі умови розділом 6 Договору № 96, обставини непереборної сили розділом 9 Договору, додаткові умови розділом 9 Договору № 96.

Оформлення права власності на приміщення оплачується Замовником (п. 8.1.). Замовник зобовязується відшкодувати Виконавцеві вартість обслуговування приміщення до моменту укладання Замовником договору на обслуговування Приміщення. Виконавець надає всі необхідні документи для оформлення Приміщення у власність Замовника тільки за умови проплати Замовником усіх суд за цим Договором (п. 8.3. Договору № 96).

Умови зміни або розірвання Договору № 96 визначені сторонами за цим Договором у розділі 9, вирішення суперечок у розділі 10, інші умови у розділі 11 Договору № 96.

Згідно п.11.1 Договору, останній вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до виконання сторонами своїх зобовязань у повному обсязі.

Колегією суддів встановлено, що Договір № 96 від 12.07.2007 р. укладений з Додатком № 1 до договору № 96 від 12 липня 2007 р. «Характеристика приміщення» (а.с. 133), який підписано сторонами Договору № 96.

З аналізу умов (пунктів) оспорюваного Договору № 96 від 12.07.2007 р. (а.с. 14-15) та Додатку до нього № 1 (а.с. 133) вбачається, що Договір № 96 від 12.07.2007 року було укладено між ОСОБА_3 «Союз» та Приватним підприємством «Агроторг» без участі Відкритого акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Тернопільський електромеханічний завод"), тобто без Комітента за Договором комісії від 01.03.2005 р., а також без посилання у його пунктах (умовах) на Договір комісії від 01 березня 2005 року, в т.ч. й на те, що Договір № 96 від 12.07.2007 р. укладений на виконання умов Договору комісії.

Місцевий господарський суд встановив, що «124-х квартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення (нове будівництво) перша черга в м.Тернополі, вул. Д.Нечая, 25 (Наливайка, 1А), будівництво якого здійснювалося генеральним підрядником ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод", вважається закінченим будівництвом обєктом і готовим до експлуатації, що підтверджується Актом готовності обєкта до експлуатації № 501 від 28.12.2010 р. При цьому, в розділі 6 Акту готовності обєкта до експлуатації № 501 від 28.12.2010р. серед показників житлового будинку вказано: кількість поверхів за проектом та за архітектурно-технічним паспортом 9; кількість квартир за проектом та за архітектурно-технічним паспортом 124, відтак прийшов до висновку, що «Таким чином, Договір № 96 від 12.07.2007р. про пайову частку в будівництві житлового будинку, предметом якого виступало нежитлове приміщення на 10-му поверсі у 4 під'їзді будинку, був укладений ПП "Агроторг" внаслідок помилки стосовно істотних умов договору, оскільки згідно проектної документації було передбачено та, відповідно, введено в експлуатацію 9 поверхів житлового будинку по вул. Д.Нечая, 25 (Наливайка 1А) в м. Тернополі», а щодо приміщення на 10-му (технічному) поверсі, то, як зазначив місцевий суд, «з пояснень представників позивача та відповідача-1, встановлено, що так званий 10-ий поверх вищезазначеного житлового будинку є фактично горищем з господарськими (технічними) приміщеннями (котельня, тощо). А приміщення, що виступало предметом Договору №96 від 12.07.2007р., призначене для влаштування дахової котельні і повинно забезпечувати технічне обслуговування будинку, а тому не могло бути відчужене пайовикам, як і не могли відчужуватись інші технічні (допоміжні) приміщення без згоди усіх пайовиків», а також зазначив, що «повноваження ОСОБА_11 "Союз", як ОСОБА_11 по договору від 01.03.2005р., визначено виключно в межах проектно-кошторисної документації будинку, і укладати договори, в тому числі про пайову частку в будівництві житлового будинку, останній був повноважний лише в рамках проектно-кошторисної документації. А згідно поданих матеріалів (викопіровок з технічної документації) нежитлове приміщення, розміщене на горищі 4 під'їзду будинку з тотожним метражем (зокрема, до вказаного в договорі № 96 від 12.07.2007р.) відсутнє», відтак прийшов до висновку, що «У звязку із наведеними обставинами договір про пайову частку в будівництві житлового будинку № 96, укладений 12.07.2007р. між ОСОБА_3 "Союз" та Приватним підприємством "Агроторг", слід визнати недійсним на підставі ст.ст.227, 229 ЦК України».

Колегія суддів дослідивши фактичні обставини, що мають значення для вирішення даного спору, оглянувши та дослідивши подані сторонами та зібрані судом докази у справу в їх сукупності, приходить до висновку, що висновок місцевого суду про те, що Договір про пайову частку в будівництві житлового будинку № 96, укладений 12.07.2007 р. між ОСОБА_3 "Союз" та Приватним підприємством "Агроторг" слід визнати недійсним на підставі ст.ст.227, 229 ЦК України є передчасним, з огляду на наступне.

Як вбачається із судового рішення, місцевий господарський суд визнав недійсним Договір про пайову частку в будівництві житлового будинку № 96, укладений 12.07.2007 р. між ОСОБА_3 "Союз" та Приватним підприємством "Агроторг" з підстав визначених статтею ст. 227 ЦК України та статтею 229 ЦК України.

Застосовуючи норму вищевказаної статті суд виходив з цього, що оспорюваний правочин ОСОБА_11 «Союз» (Відповілач-1 по справі) уклав з Приватним підприємством «Агроторг» немаючи відповідного дозволу на це від Публічного акціонерного товариства «Тернопільський електромеханічний завод» і відсутність такого дозволу витікає з Договору комісії укладеного 01 березня 2005 р. між ОСОБА_11 «Союз» і ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод».

Стосовно висновку місцевого господарського суду про те, що Договір № 96 від 12.07.2007 р. укладений під впливом істотної помилки зі сторони представника ОСОБА_11 «Союз», внаслідок чого, позивач і суд поважали, що представник ОСОБА_11 «Союз» уклав Договір № 96 від 12.07.2007 р. на приміщення, яке повинно забезпечувати технічне обслуговування будинку, і не підлягало відчуженню, і не повідомив про таке Комітента (ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод»), та ОСОБА_11 «Союз» перевищив свої повноваження щодо розпорядження довіреним йому майном, і це на думку позивача та висновку суду є також: наслідком вчинення ОСОБА_3 «Союз» правочину без відповідного дозволу, а тому місцевий суд прийшов до висновку, що відповідно до ст.ст. 229, 227 Цивільного кодексу України цей договір підлягає визнанню недійсним.

Такі висновки місцевого господарського суду колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає помилковими, оскільки вони спростовуються матеріалами даної справи.

По-перше, місцевий господарський суд не звернув уваги на те, що на будівництво житлового будинку, де розміщені приміщення згідно Договору № 96 від 12.07.2007 року був проект 10-2004 p., згідно якого 9-ий поверх був однорівневим, але після укладення оспорюваного Договору № 96 від 12.07.2007 р., Позивач змінив проект шляхом внесення до нього змін, що підтверджується документом під найменуванням «Внесення змін до проекту « 124-квартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення по вул. Наливайка в м. Тернополі», м. Тернопіль, 2007, який підписано Директором СМП «НВФ ОКО» ОСОБА_12, ОСОБА_13Джула, і 9-ий поверх став дворівневим і охопив ще один поверх вище (десятий), де є приміщення, які є предметом Договору № 96 ВІД 12.07.2007 р. (а.с. 123-144).

Крім цього приміщення, яке є предметом спору (на 10-му поверсі, 4-го під'їзду)(п. 1.2. Договору № 96) не є обслуговуючим приміщенням (котельнею), а є таким, що незаконно документально приєднано (об'єднано) Позивачем та Відповідачем-1 до кв. № 123, тобто незаконно документально стало складовою цієї квартири, яку, в свою чергу разом з цими приміщеннями ОСОБА_11 «Союз» намагається передати (оформити) громадянці ОСОБА_10, і оформити (зареєструвати) право за нею власності на квартиру № 123, яка будувалася для ОСОБА_10 разом із цими приміщеннями і таке вбачається з поданих позивачем документів (а.с. 143, 144, 145-146), а саме:

копії інвентаризаційної справи поданої позивачем, з якої вбачається, що кв. 123 є в двох рівнях і охоплює 9-ий та 10-ий поверхи, тобто охоплює приміщення 10 поверху, на які претендує ПП «Агроторг», і які є предметом Договору № 96, а квартира ОСОБА_10 (№ 123) згідно з Договором укладеним з ОСОБА_3 «Союз» від 04 січня 2007 р. № 89 (а.с. 145-146) повинна бути виключно на одному рівні і розташовуватися виключно на 9-му поверсі;

копії зміненого у 2007 р. проекту, з якого також вбачається, що квартири дев'ятого поверху внаслідок таких змін стали дворівневими і охоплюють десятий поверх (а.с. 123-127).

По-друге: Договір № 96 від 12.07.2007 року за своєю юридичною природою не є договором купівлі-продажу, в тому числі спірного, приміщення і, його предметом не було відчуження вже фактичного нежитлового приміщення, і яке в свою чергу не могло відчужуватися, оскільки суть Договору № 96 від 12.07.2007 р. не зводилася до відчуження вже діючого нежитлового приміщення, і яке б виконувало функції технічного обслуговування будинку на момент укладення Договору (вже було б котельнею).

Суть Договору № 96, який було укладено між відповідачем-1 та відповідачем-2 у даній справі, 12.07.2007 року, полягала у створенні нежитлового приміщення в майбутньому, тобто домовленість збудувати його (п. 1.1. Договору № 96) і це не заборонено законодавством. А відтак ОСОБА_11 «Союз» згідно Договору № 96 мав збудувати нежитлове приміщення (на 10-му поверсі, - 4 під'їзду будинку)(п. 1.2. Договору № 96), без прив'язки його до функцій технічного обслуговування будинку, тобто мав збудувати нежитлове приміщення, яке не є обслуговуючим всього житлового будинку, а є окремим і таким, що передається у власність ПП «Агроторг». Виходячи з умов (пунктів) Договору № 96 від 12.07.2007 р. саме це було предметом Договору № 96 і обов'язком Виконавця за Договором № 96 - ОСОБА_11 «Союз».

По-третє. Колегія суддів приходить до висновку, що ніякої помилки щодо істотної умови Договору № 96 від 12.07.2007 року, зі сторони представника ОСОБА_11 «Союз» не було і представник ОСОБА_11 «Союз» не помилився і не міг помилитися в тому, що він укладає Договір № 96 від 12.07.2007 р. стосовно приміщення, яке не підлягало відчуженню, а також вважає, що цей Договір не є таким що укладений юридичною особою, яка не мала права його укладати, оскільки як вбачається з п.1.3. Договору комісії (а.с. 12-13) ОСОБА_11 надано право самостійно від свого імені укладати договори про пайові частки в будівництві з третіми особами (п. 1.3. Договору комісії, розділ 2 Договору Комісії) і ніяких вказівок щодо обмежень (заборон) до певних приміщень не вказано, а також ОСОБА_11 (ОСОБА_11 «Союз») був вправі укладати Договори підряду з будівельними організаціями і тут також не визначено ніяких обмежень (заборон). Немає зазначений Договір комісії жодних обмежень (заборон) щодо певних приміщень і в п. 2.1.1. Договору комісії. Разом з тим ОСОБА_11 (ОСОБА_11 «Союз») були відомі всі проектно-кошторисні документи та будь-які інші документи комітента (ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод»), які останній мав використовувати при укладенні пайових та будь-яких інших договорів, що сторони, вільно укладаючи цей Договір, передбачили у п. 1.1. Договору комісії.

По-четверте. Будь-якого дозволу (ліцензії) на вчинення пайового договору від ОСОБА_11 «Союз» не вимагалося оскільки законом це прямо не передбачено, а відповідно до п. 4.3 Договору № 96 від 12.07.2007 р. для виконання певних робіт (виконання будівельних робіт) ОСОБА_11 «Союз» укладає необхідні угоди з третіми особами, тобто у випадку якщо деякі роботи підлягали ліцензуванню, то ОСОБА_11 «Союз» мав укласти на такі види робіт угоди з ліцензованою організацією. А відтак з цього випливає, що ОСОБА_11 «Союз» не був зобов'язаний виконувати всі роботи за договором особисто, а міг будь-які з них на власний розсуд доручити іншій організації. Суть договору полягала в забезпеченні своєчасного будівництва об'єкту і передачі його замовнику (ПП «Агроторг»). Більше того ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод» не є ліцензійним органом, відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»(Відомості Верховної ОСОБА_6 України, 2000 р., № 36, із наступними змінами, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин), чи дозвільним органом, такі докази в матеріалах справи відсутні, позивачем не подані.

Колегією суддів досліджувалися умови (пункти) оспорюваного Договору № 96 про пайову частку в будівництві житлового будинку від 12.07.2007 р., укладений між ОСОБА_3 "Союз" та Приватним підприємством "Агроторг" та встановлено, що із умов зазначеного Договору не вбачається, що він укладався ОСОБА_3 «Союз» з Приватним підприємством "Агроторг" виходячи та/або на виконання Договору комісії, укладеного між ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" та ОСОБА_3 «Союз». Як вбачається з умов Договору комісії, про що зазначено вище у цій постанові, пунктом 1.3 Договору комісії передбачено, що виступаючи від свого імені, ОСОБА_11, тобто ОСОБА_11 «Союз» самостійно укладає договори купівлі-продажу, про пайові частки в будівництві з третіми особами (надалі Покупці), а також договори підряду з будівельними організаціями. За змістом п. 2.1. та п.2.1.1 Договору, ОСОБА_11 відповідно до цього Договору зобовязується самостійно здійснити необхідну комерційно-маркетингову роботу, виконати всю переддоговірну роботу та укласти з Покупцями договір про пайові частки в будівництві на власний розсуд на найвигідніших для Комітента умовах. Отже, з умов Договору комісії випливає, що ОСОБА_11 «Союз» має право, тобто дозвіл укладати самостійно будь-які договори, не отримуючи при цьому, попередньо, вказівок, дозволів та/або погоджень Позивача, а також відсутні обмеження для ОСОБА_11 щодо заборони укладати договори щодо окремих приміщень, а оспорюваний Позивачем у даній справі правочин (Договір № 96 про пайову частку в будівництві житлового будинку від 12.07.2007 р., укладений між ОСОБА_3 "Союз" та Приватним підприємством "Агроторг" не є розпорядженням майном Позивача по справі, а спрямований на створення певного майна (нежитлового приміщення) для відповідача-2:Приватного підприємства "Агроторг", за кошти останнього.

Як вбачається з матеріалів даної справи, ПП «Агроторг» виконало свої зобов'язання за Договором № 96 від 12 липня 2007 року і сплатило ОСОБА_11 «Союз» (стороні за оспорюваним Договором) визначену цим Договором суму оплати, що підтверджено довідкою № 86 від 12.08.2008 року (а.с. 134), видана головою ВК «Союз» ОСОБА_14 та квитанція № 0.0.430014107.1 від 03.09.2015 року. Зазначені обставини не заперечувалися у судових засіданнях ні відповідачем-1, не спростовано зазначеного факту і Позивачем.

За змістом статті 227 Цивільного кодексу України дозвіл ототожнюється з ліцензією.

Ліцензія в свою чергу є документом, що видається органом ліцензування. Ліцензія є необхідною для здійснення деяких видів господарської діяльності, визначених Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» у редакції ст. 9 цього Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Позивач по даній справі, ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" не є дозвільним органом чи органом ліцензування, а тому за його позовом не може визнаватися недійсним договір з підстав визначених статтею 227 ЦК України, з урахуванням того, що Публічне акціонерне товариство "Тернопільський електромеханічний завод" не є стороною оспорюваного Договору, за недоведеності Позивачем належними і допустимими доказами в розумінні статей 33 та 34 ГПК України порушення прав та охоронюваних законом інтересів останнього.

Щодо висновку місцевого господарського суду про вчинення Договору № 96 від 12.07.2007 р. з перевищенням повноважень представника і не створення цим Договором правових наслідків відповідно до ст. 241 ЦК України, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що такий висновок суду спростовується наступним.

Позивачем у позовній заяві (а.с. 8-11) не зазначено, представник якої юридичної особи: ПП «Агроторг» чи ОСОБА_11 «Союз» перевищив свої повноваження.

З огляду на умови Договору № 96 від 12.07.2007 р., то вказаний Договір укладено від імені ОСОБА_11 «Союз» його головою ОСОБА_14, який діє від імені цієї юридичної особи на підставі закону і вправі діяти без доручення, а зі сторони ПП «Агроторг», Договір № 96 укладав представник ПП «Агроторг» ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності від 12 липня 2007 року виданого ПП «Агроторг» (а.с. 140), яке, в свою чергу, не вважає перевищенням повноважень своїм представником ОСОБА_5 при укладенні оспорюваного Договору, а тому, що не заперечується апелянтом/відповідачем-2, прийняв до виконання Договір № 96 підписаний (укладений) останнім. Відтак ПП «Агроторг» за будь-яких обставин схвалило цей Договір.

Як було сказано вище зі сторони ОСОБА_11 «Союз» Договір № 96 підписано (укладено) безпосередньо керівником ОСОБА_11 «Союз» ОСОБА_14, який, в подальшому, прийняв до виконання цей Договір № 96, і, як вбачається з матеріалів справи, видав довідку про повну оплату зі сторони ПП «Агроторг» на виконання цього Договору, що підтверджує схвалення цією юридичною особою (ОСОБА_3 «Союз») Договору № 96 від 12.07.2007 р.

Як вбачається з матеріалів справи, голова (керівник) ОСОБА_11 «Союз» ОСОБА_14 являється ще й засновником цієї юридичної особи - ОСОБА_11 «Союз», що вбачається із відомостей Державного реєстру про засновників цієї юридичної особи, які є публічно доступними (а.с. 128-129, 130) та витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 131), відтак на підстав наданих йому повноважень, керівник ОСОБА_14 здійснює повний контроль над ОСОБА_3 «Союз».

Слід зазначити, що згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно ОСОБА_11 «Союз», і, які є загальнодоступними і відкритими, випливає, що ОСОБА_14 в праві підписувати від імені ОСОБА_11 «Союз» будь-які угоди без будь-яких обмежень (а.с. 131).

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що схвалення Договору № 96 від 12.07.2007 р. Публічним акціонерним товариством "Тернопільський електромеханічний завод" не вимагалося, оскільки за Договором № 96, ОСОБА_11 «Союз» не діяв як представник ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод", як зазначено вище у цій постанові та випливає з самого Договору № 96, ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" не було стороною цього Договору, а ОСОБА_11 «Союз» укладав Договір № 96 від 12.07.2007 р. від свого імені, тобто від імені юридичної особи - ОСОБА_11 «Союз») і ОСОБА_14, підписуючи спірний Договір № 96, діяв як керівник (підписант (без обмежень), представляв інтереси ОСОБА_11 «Союз», а не ПАТ «"Тернопільський електромеханічний завод".

Разом з тим, колегія суддів звернула увагу на ще одну важливу обставину, а саме, що ОСОБА_14, який є головою ОСОБА_11 «Союз» і підписував (діяв) від імені останнього, ще є посадовою особою ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод", очолює один із органів управління ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод", а саме: Наглядову раду і це підтверджується публікацією обов'язкової річної звітності ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод", яка є публічно доступною на сайті Загальнодоступної інформаційної бази даних Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (stockmarket.gov.ua) та на сайті Smida (smida.gov.ua) (докази в матеріалах справи). На час підписання Договору № 96 від 12.07.2007 р. головою Наглядової ради ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" був ОСОБА_11 «Союз» як юридична особа (у регулярній інформації за 2007 p., яка також викладена на вищевказаному сайті, де вказано, що голова Наглядової ради кооператив «Союз» здійснює свої повноваження через уповноваженого представника ОСОБА_14О.). ОСОБА_2 «Союз» був органом управління ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод", оскільки Наглядова рада акціонерного товариства є органом управління акціонерних товариств згідно Закону «Про акціонерні товариства», а ПАТ «"Тернопільський електромеханічний завод" є в свою чергу акціонерним товариством. Із даних державного реєстру, який є публічно доступним вбачається, що ОСОБА_2 «Союз», є засновником ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод", яке володіє значною часткою його статутного капіталу, тобто є його бенефіціарним власником.

Таким чином положення ст. 241 ЦК України, в даному випадку не можуть застосовуватись до даних правовідносин, оскільки ОСОБА_2 «Союз», укладаючи Договір № 96, не діяв від імені ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод", а діяв як самостійна юридична особи, керівником якого був ОСОБА_14

Стаття 241 ЦК України міститься в главі 17 Цивільного кодексу України (Представництво), яка врегульовує поняття представництва і представників. Відповідно до ст. 237 ОСОБА_1 17 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частиною другою цієї статті визначено, що не є представником особа, яка хоча діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа уповноважена на ведення переговорів щодо можливих в майбутньому правочинів.

Відтак, якщо припустити, що ОСОБА_2 «Союз», укладаючи Договір № 96, діяв в чужих інтересах, тобто в інтересах ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" на підставі існуючого між ними Договору комісії ( у Договорі № 96 від 12.07.2007 р. про таке не вказано), то в даному випадку, ОСОБА_2 «Союз» діяв від свого імені, навіть і якщо це було в інтересах ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод".

З огляду на наведене, ні ОСОБА_2 «Союз» як юридична особа, ні ОСОБА_14, особа, яка підписала оспорюваний Договір № 96 не були за цим Договором представниками ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод", а тому не могли перевищити свої повноваження як представники Позивача: ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод".

Відповідно до абзацу 2 частини 3 ст. 92 ЦК України у відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили крім випадків коли юридична особа доведе, що третя особа про такі обмеження за всіма обставинами не могла не знати.

Як вже було вище у цій постанові, у всіх публічних Реєстрах значилося, що ОСОБА_14 діє від ОСОБА_2 «Союз» без обмежень.

Щодо висновку місцевого суду про те, що нежитлове приміщення, яке було предметом Договору № 96 не могло бути збудоване для ПП «Агроторг» і останнє не могло на нього претендувати, тому що воно призначалося для облаштування дахової котельні, то, на думку колегії суддів, такий висновок є надуманим та спростовується матеріалами справи.

Як зазначено вище у цій постанові, на житловий будинок, в якому знаходиться спірне приміщення існувало, фактично, два проекти. Перший проект виготовлений в 2004 p., яким квартири дев'ятого поверху були запроектованими в одному рівні і не об'єднувалися з приміщеннями горища. У 2007 р. до первинного проекту були внесені Зміни в частині дев'ятого поверху та горищ цього будинку. Згідно цих Змін, десять квартир дев'ятого поверху переплановувалися на квартири двох рівнів, і, для другого рівня, використовувались приміщення горищ, які з'єднувалися з дев'ятим поверхом внутрішніми квартирними сходами. Разом з тим як в первинному проекті від 2004 p., так і в Зміненому (Зміни до проекту 10-2004 внесені у 2007 р.), є наявним приміщення для облаштування дахової котельні (зал котельні), і розташоване воно на цьому поверсі у зовсім другому місці у зовсім іншому під'їзді, що вбачається з первинного проекту (докази в матеріалах справи), та Зміненому проекту (докази в матеріалах справи), матеріалів технічної інвентаризації виготовленої для здачі будинку в експлуатацію. Зокрема, як в первинному, так і зміненому проектах приміщення дахової котельні (зал котельні) знаходилося і залишилось в тих самих осях будинку (24-27) і в цьому самому периметрі (площі, місця) його розташування. Так само залишалася в однакових осях будинку і квартира № 123 дев'ятого поверху (осі 38-46) у тому самому периметрі площі як у первинному, так і зміненому проекті. Різниця у проектах полягала в тому, що до квартир дев'ятого поверху долучалися (об'єднувалися) приміщення поверхом вище (десятий поверх горище). Нежитлове приміщення 92,3 кв.м., яке було предметом Договору № 96 (п. 1.2.), розміщене безпосередньо поверхом вище (на десятому поверсі) над квартирою № 123 і документально об'єднане з цією квартирою, а ця квартира, в свою чергу, розміщається на дев'ятому поверсі. Відтак, спірне нежитлове приміщення, яке було предметом Договору № 96, також знаходиться в 38-46 осях будинку. Таким чином осі житлового будинку 24-27 (розміщення приміщення (залу) дахової котельні) і осі 38-46 (розміщення квартири № 123 і над нею нежитлових приміщень, що були предметом Договору) є віддаленими одні від одних і знаходяться в різних під'їздах котельня, в 3-му під'їзді, а приміщення, що було предметом Договору - в 4-му під'їзді. ОСОБА_2 приміщення, що було предметом Договору № 96, і приміщення котельні знаходяться в різних під'їздах і не накладаються один на другий.

Згідно останньої редакції проекту по будівництву будинку за адресою вул. Наливайка, 1-А в м. Тернополі всі помешкання здійснюють опалення від індивідуальних джерел опалення, про що внесені зміни в проект.

А відтак доводи позивача, з якими погодився місцевий господарський суд, що нежитлові приміщення, які були предметом договору, є приміщеннями котельні чи паралізують (унеможливлять) технічне обслуговування всього будинку є безпідставним.

При тому слід зазначити, що договірна площа приміщень 83 кв.м., згідно Договору № 96, за яку ПП «Агроторг» сплатило повністю, про що зазначено вище у цій постанові, у відповідності до п.2.3. Договору № 96 від 12.07.2007 р. кінцевий розмір площі після будівництва міг змінюватися як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення. Після завершення будівництва і здачі будинку в експлуатацію ПП «Агроторг» виготовляло технічну документацію і цьому приміщенню БТІ присвоїло № 133, що узгоджується з абзацом 6 пункту 1.2. та абзацом 5 розділу 8 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна затвердженої наказом Державного комітету будівництва та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 р.

Як стверджує апелянт, ПП «Агроторг» запропонувало ОСОБА_2 «Союз» доплату за змінену площу, від якої ОСОБА_2 «Союз» відмовився. Останній не заперечував проти зазначених обставин.

3 матеріалів справи (доданих позивачем ОСОБА_15 справ та Проектів будівництва) вбачається, що у четвертому під'їзді після дев'ятого поверху є збудовані нежитлові приміщення, які аж ніяк не призначені для технічного обслуговування будинку, в тому числі не є котельнею, а всі приєднані (з'єднані) до квартир (житлових приміщень) 9-го поверху і є їх складовою. Зокрема, в четвертому під'їзді всі нежитлові приміщення над дев'ятим поверхом об'єднані з кв. 122, кв. 123 та кв. 124. Там же на цьому дев'ятому поверсі і будувалася квартира для одного із пайовиків ОСОБА_10 (договір № 89 від 04.01.2007 р. «Про пайову частку в будівництві житлового будинку») і за умовами цього Договору, квартира мала бути виключно на 9-му поверсі в одному рівні.

Не підлягала до застосування для визнання недійсним Договору № 96 про пайову частку в будівництві житлового будинку від 12.07.2007 р., укладений між ОСОБА_3 "Союз" та Приватним підприємством "Агроторг" стаття 229 ЦК України, оскільки вимоги про це безпосередніми сторонами Договору № 96 не заявлялися.

Частиною 1 статті 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Обовязок доведення відповідних обставин про те, що правочин вчинений під впливом помилки, покладається на позивача, та особу, яка вчинила правочин.

Отже, як вбачається з матеріалів даної справи, лише ОСОБА_2 "Союз", як сторона Договору № 96, юридична особа, що наділена праводієздатністю відповідно до вимог чинного законодавства України, що вчинила спірний правочин, міг вважати, що він помилився щодо істотних умов Договору № 96, однак останній з таким позовом до господарського суду не звертався, такі докази у справі відсутні.

Відтак із змісту ст. 229 ЦК України випливає, що про визнання правочину недійсним з підстави помилки може бути заявлено лише стороною яка вчинила правочин та вважає, що помилилася. Третя сторона, в нашому випадку - Публічне акціонерне товариство "Тернопільський електромеханічний завод", яке не є стороною Договору № 96, не може довести стороні за договором про те, що вона помилилася, чи вчинила правочин внаслідок помилки, чи він був вчинений внаслідок недбальства.

У відзиві від 07.10.2015 р. Позивач (ПАТ «"Тернопільський електромеханічний завод") зазначає, що помилку під час укладення Договору № 96 було допущено не представником ОСОБА_2 «Союз», а ОСОБА_3 «Союз» як юридичною особою.

Зазначена позиція Позивача є необґрунтованою, оскільки відповідно до ч. І ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав і обов'язків через свої органи, що діють відповідно до установчих документів та закону. Із змісту цієї статті також витікає, що органи юридичної особи чи особи, які виступають від її імені, є представниками цієї юридичної особи.

Як зазначалося вище у цій постанові, від імені ОСОБА_2 «Союз» Договір № 96 від 12.07.2007 року уклав і підписав голова цього ОСОБА_2 «Союз» ОСОБА_14, який одночасно в цей момент входив ще й до органу управління Позивача - ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод", тобто, був одночасно у складі органів управління ОСОБА_2 «Союз» та ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" (очолював один із органів управління ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод", Наглядову раду, а оскільки Наглядова рада акціонерного товариства є органом управління акціонерних товариств згідно Закону України «Про акціонерні товариства, а Позивач є в акціонерним товариством), відтак положення ст. 241 ЦК України не можуть застосовуватись, так як ОСОБА_2 «Союз», укладаючи Договір № 96, не діяло від імені Позивача, а як самостійна юридична особа, керівником якого та підпис антом без обмежень був ОСОБА_14 Стаття 241 ЦК України міститься в ОСОБА_1 17 Цивільного кодексу України (Представництво), яка врегульовує поняття представництва і представників. Відповідно до ст. 237 ОСОБА_1 17 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити право чин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частиною 2 зазначеної статті визначено, що не є представником особа, яка хоча діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа уповноважена на ведення переговорів щодо можливих в майбутньому правочинів.

Відповідно до ст. 239 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Та обставина, що ОСОБА_2 «Союз» не мав жодних обмежень щодо повноважень чи предмету Договору № 96, навіть виходячи із Договору комісії від 01 березня 2005 року, оскільки перший проект 10-2004 /без внесення до нього змін/ на будівництво 124 кв. будинку був складений у 2004 році, тобто, роком раніше, ніж був укладений Договір комісії від 01.03.2005 року, та затверджений ОСОБА_3 «Союз» наказом № 25 від 20.05.2004 року, про що зазначено в Акті готовності об'єкта до експлуатації № 501 від 28.12.2010 року (а.с. 21-22), тобто на час укладення Договору № 96 від 12 липня 2007 р. існував проект від 2004 p., на підставі якого було укладено Договір № 96 від 12 липня 2007 р., і в цьому проекті від 2004 р. будинок значився 10-поверховим і на десятому поверсі передбачалися нежитлові приміщення, а дев'ятий поверх був однорівневим і не об'єднувався з нежитловими приміщеннями десятого поверху, зміни до цього проекту були внесені, після укладення спірного Договору № 96, згідно яких, дев'ятий поверх зробили дворівневим, об'єднавши його з нежитловими приміщеннями десятого поверху. Зазначена обставина встановлена рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 11.09.2015 р. у справі № 607/8763/14-ц за позовом Приватного підприємства «Агроторг» до ОСОБА_10, ОСОБА_2 «Союз», Публічного акціонерного товариства «Тернопільський електромеханічний завод», Спільного малого підприємства науково-виробнича фірма «ОКО» про визнання права власності за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ТзОВ МЖК «ІрЛАГА», яке набрало законної сили (а.с. 162-164).

Разом з тим, як вбачається з Акту готовності № 501 від 28.12.2010 р. (п. 3)(а.с. 21-22), проект від 2004 р. затверджував ОСОБА_2 «Союз», відтак відповідач-1 знав всі умови проекту, а тому ніяк не міг помилятися під час укладення ним Договору № 96 від 12 липня 2007 р., чи вчиняти дії з перевищенням повноважень.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, виходячи з вищенаведеного, ОСОБА_2 «Союз» затвердив проект будівництва роком раніше (травень 2004 p.), ніж уклав з ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод» Договір комісії (березень 2005 p.), на який посилається позивач (ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод»), як підставу перевищення повноважень ОСОБА_3 «Союз». Притому, що із Договору комісії також не вбачається перевищення повноважень ОСОБА_3 «Союз».

Стосовно посилань ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод» до свідоцтва на право власності ОСОБА_16 та витягу з реєстру права власності до нього, то такі дані (така обставина) виникли вже після укладення Договору № 96 від 12 липня 2007 року та після здачі будинку в експлуатацію (28.12.2010), і Позивачем не доведено перед судом належними і допустимими доказами, з якого проекту і з яких договорів виникло право власності у ОСОБА_16, тим більше, що це стосується підземної стоянки, а оспорюваний позивачем у даній справі Договір № 96 від 12 липня 2007 року стосується десятого поверху будинку, тобто, ці приміщення (підземна стоянка і десятий поверх) знаходяться в різних рівнях і в різних місцях будинку, мають різні призначення (по різному іменуються), а тому припускається, що можуть мати однаковий номер.

При цьому варто зазначити, що Технічний паспорт на приміщення №133, який є в матеріалах справи, датований 26 травня 2014 року, тобто, виготовлений значно раніше, ніж зареєстрована підземна стоянка за ОСОБА_16, більше того, Технічний паспорт на приміщення №133 від 26 травня 2014 року виготовлений цим же самим БТІ, яке виготовляло Технічну документацію для будинку в цілому для введення його в експлуатацію.

Щодо посилання позивача (ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод») на лист слідчого №24/10-1416 від 23.07.2015 року, то зазначені в ньому обставини також виникли після укладення Договору № 96 від 12 липня 2007 року. Більше того, такі обставини ще не доведені судом у цьому кримінальному провадженні, немає жодного судового рішення (вироку), яке б набрало законної сили і немає взагалі ніяких рішень, а тому такі обставини не можуть вважатися доведеними, в тому числі не доведено факт підроблення. Саме по собі кримінальне провадження - це є певна перевірка діянь, і вона ще не доводить факту порушення. При тому, що виникли обставини, які перевіряються в кримінальному провадженні, також після здачі будинку в експлуатацію, а тому не відомо з яких проектів і договорів ці обставини виникли.

Колегією суддів встановлено, що викладене Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, фактично зводиться до подій, які вже виникали чи мали місце після укладення Договору № 96 від 12.07.2007, тобто не існували в момент укладення цього Договору, а тому не можуть братися до уваги при вирішенні питання недійсності договору.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, є визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Частиною 1 ст. 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до розяснень, викладених у п.3.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину. Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача. Не має правового значення помилка у мотивах правочину (тобто в обставинах, у зв'язку з якими особа вчиняє правочин) або незнання стороною правочину норм законодавства.

У звязку із наведеними обставинами в їх сукупності, висновки місцевого суду про те, що Договір № 96 про пайову частку в будівництві житлового будинку, укладений 12.07.2007 р. між ОСОБА_3 "Союз" та Приватним підприємством "Агроторг", слід визнати недійсним на підставі ст.ст.227, 229 ЦК України та висновок суду про те, що позов Публічного акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод" підлягає до задоволення, на думку колегії суддів є передчасними та помилковими, спростовується матеріалами справи.

Щодо заяви апелянта про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску позивачем строків позовної давності визначених статтею 257 ЦК України, відповідно до поданих ним апеляційному суду заяв ч. 3 ст. 276 ЦК України (а.с. 89 та а.с. 165), так як позивач звернувся до господарського суду 15.05.2015 р. з вимогою про визнання недійсним Договору № 96 від 12.07.2007 р., укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2/апелянтом з підстав передбачених ст.ст. 227, 229 ЦК України зі спливом трьохрічного строку давності понад 8 років, то зазначені заяви апелянта/відповідача-2 до задоволення не підлягають, оскільки апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги, прийшов до висновку про те, що рішення місцевого господарського суду, яким позов Позивача про визнання недійсним Договору № 96 від 12.07.2007 р. укладеного між ОСОБА_3 «Союз» та Приватним підприємством "Агроторг" задоволено та визнано вказаний Договір недійсним з підстав передбачених ст. 227 та ст. 229 ЦК України слід скасувати повністю і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Відповідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи із приписів ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оглянувши та дослідивши всі фактичні обставини даної справи, оцінивши їх в сукупності, колегія суду приходить до висновку, апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агроторг" задовольнити, рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.07.2015 року у справі № 921/505/15-г/13 скасувати повністю і прийняти нове рішення, яким у позові Публічного акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод", до відповідача-1: ОСОБА_2 "Союз" до відповідача-2: Приватного підприємства "Агроторг" про визнання недійсним Договору № 96 від 12 липня 2007 року про пайову частку в будівництві житлового будинку, укладеного ОСОБА_3 «Союз» та Приватним підприємством «Агроторг» на підставі ст.ст. 227, 229 ЦК України відмовити.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агроторг" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.07.2015 року у справі № 921/505/15-г/13 скасувати повністю і прийняти нове рішення.

3. У позові Публічного акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод" до ОСОБА_2 "Союз", до Приватного підприємства "Агроторг" про визнання недійсним Договору № 96 від 12 липня 2007 року про пайову частку в будівництві житлового будинку, укладеного ОСОБА_3 «Союз» та Приватним підприємством «Агроторг» на підставі ст.ст. 227, 229 ЦК України відмовити.

4. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на позивача.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Матеріали справи повернути Господарському суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.

18.11.2015 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 23.11.2015 р.