УХВАЛА

про повернення позовної заяви

24.11.2015Справа № 910/29670/15

Суддя Привалов А.І., розглянувши

позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України

до Міністерства юстиції України

про відшкодування шкоди в порядку регресу 41 123,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства юстиції України про відшкодування в порядку регресу витрат, пов"язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 41123,05 грн.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню позивачеві без розгляду з наступних підстав:

Пунктом 2 частини другої статті 54 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема, найменування, місцезнаходження, ідентифікаційні коди суб"єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб).

Як вбачається із тексту позовної заяви, позивачем не вказаний індентифікаційний номер юридичної особи - позивача та відповідача, як того вимагаються положення статті 54 ГПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зокрема, абзацу 1 п. 3.5, де зазначено, що недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК. Так, позовна заява підлягає поверненню без розгляду, якщо позивачем не вказано повне найменування сторін та їх поштових адрес, або позовну заяву підписано не уповноваженою належним чином особою чи особою, посадове становище якої не вказано, або прокурор не зазначив орган, уповноважений здійснювати відповідні функції держави у спірних відносинах, або позовна заява не підписана позивачем.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано ідентифікаційний код суб"єкта господарювання - позивача та відповідача.

Крім того, згідно п. 3 ч. ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України від 22.05.2015р. № 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", який набрав чинності 01.09.2015р., було внесено ряд змін у Закон України "Про судовий збір".

Так, статтею 9 Закону України "Про судовий збір" (з урахуванням змін, внесених Законом України № 484-VIII від 22.05.2015р.), встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Оскільки позивач звернувся з позовом до суду 23.11.2015р. (підтверджується реєстраційним штампом відділу діловодства суду про одержання позовної заяви), він повинен був надати докази зарахування сплаченого судового збору в доход спеціального фонду Державного бюджету України.

Проте, позивачем таких доказів суду не подано. При цьому, господарським судом за допомогою комп'ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" здійснено запит до реєстру підтверджень оплат, які надходять із Державної казначейської служби України, однак оплату суового збору в сумі 1720,50 грн., яка була здійснена на підставі платіжного доручення № 29084 від 19.06.2013р., суду не підтверджено.

За наведених обставин та з огляду на тривалий проміжок часу, який минув з дати сплати судового збору до дня звернення з даним позовом до господарського суду, виконуючи приписи ст. 9 Закону України "Про судовий збір", суд позбавлений можливості перед порушенням провадження у справі перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, тобто перевірити додержанням позивачем вимог закону щодо порядку та розміру сплати судового збору за подачу даної позовної заяви до Господарського суду міста Києва.

За вказаних обставин, суд вважає, що позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, тому дана позовна заява підлягає поверненню позивачу також на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу на приписи ч. 4 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", якою визначено, що за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

Таким чином, позовна заява не може бути прийнята до розгляду господарським судом міста Києва та підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Керуючись п.п. 2, 4 ч 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву разом з доданими до неї матеріалами повернути заявнику без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Суддя А.І. Привалов