ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"10" листопада 2015 р. Справа № 911/4339/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів», м. Запоріжжя,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Арсан-Буд ЛТД, м. Бровари,

про стягнення 26148,17 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, уповноважена, довіреність від 05.01.2015 б/н;

від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів», м. Запоріжжя, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 17.09.2015 №250 до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Арсан-Буд ЛТД, м. Бровари, в якому просить стягнути з відповідача 15599,98 грн. боргу, 642,20 грн. 3% річних, 9905,99 грн. інфляційних втрат та покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору поставки № 18/14 від 15.01.2014 відповідно до видаткових накладних позивачем було поставлено продукцію та тару загальною вартістю 378388,22 грн., проте в порушення умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, тару не повернув та вартість тари не оплатив, в звязку із чим позивач просить стягнути з відповідача 15599,98 грн. вартості тари, та нараховані у звязку із простроченням грошового зобовязання 3% річних та втрати від інфляції.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.09.2015 порушено провадження у справі № 911/4339/15 та призначено її до розгляду на 13.10.2015.

Ухвалою від 13.10.2015 розгляд справи відкладено на 10.11.2015.

В судовому засіданні 10.11.2015 представник позивача надав свої пояснення.

Відповідач в судові засідання 13.10.2015 та 10.11.2015 свого представника не направив, витребувані ухвалами суду документи та відзив на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином, про що свідчать залучені до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Враховуючи те, що всі особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, що матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, відповідно до права суду, наданого ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів», м. Запоріжжя (далі по тексту - ТОВ «Запорізький завод кольорових металів»), до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю Арсан-Буд ЛТД, м. Бровари (далі по тексту - ТОВ Арсан-Буд ЛТД), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

15.01.2014 між ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» (постачальник) та ТОВ Арсан-Буд ЛТД (покупець) було укладено договір поставки № 18/14, відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобовязується передати у власність, а покупець прийняти і оплатити продукцію згідно з додатками до даного договору: двосторонніми специфікаціями до договору та/або накладними постачальника. Номенклатура, асортимент, кількість, ціна за одиницю продукції зазначаються в додатках (специфікаціях, накладних) до даного договору.

Оплата продукції та тари здійснюється покупцем банківським переказом на поточний рахунок постачальника шляхом 100% оплати протягом 3 календарних днів з моменту відвантаження продукції, якщо сторонами не погоджено іншого порядку оплати в специфікаціях (п. 5.1. договору).

15.01.2014 сторонами було укладено специфікацію № 1, за умовами якої сторони погодили поставку товару разом з тарою загальною вартістю 406812,61 грн.

В специфікації сторони погодили умови оплати: перша частина передоплата 50% від вартості продукції для відкриття замовлення, друга частина передоплата 50% від вартості продукції по факту виготовлення продукції. Вартість тари оплачується протягом 60 календарних днів з моменту відвантаження продукції. У випадку звільнення тари покупцем на протязі 60 календарних днів з дати поставки продукції, покупець має право запропонувати, а постачальник має викупити у покупця непошкоджену та придатну до експлуатації тару за цінами, додатково узгодженими сторонами (п.п. 4, 5 специфікації).

За своєю правовою природою укладений сторонам договір є договором поставки. Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Платіжним дорученням № 161 від 14.02.2014 покупцем було здійснено передоплату у сумі 362788,24 грн.

Відповідно до видаткових накладних № 1472 від 26.02.2014 на суму 182312,11 грн., № 1606 від 28.02.2014 на суму 12747,29 грн., № 1599 від 28.02.2014 на суму 183328,82 грн. позивачем було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 378388,22 грн., з яких 362788,22 грн. вартість продукції, 15600,00 грн. вартість тари. Факт поставки товару та прийняття його відповідачем підтверджується зазначеними видатковими накладними, на яких наявні підписи уповноваженої особи відповідача, товарно-транспортними накладними № 1472 від 26.02.2014, № 1599 від 28.02.2014, довіреністю № 140 від 25.02.2014.

З матеріалів справи вбачається, що в порушення умов договору, відповідач свої зобовязання в частині оплати тари в повному обсязі не виконав, в звязку із чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 15599,98 грн. (378388,22 грн. (вартість всього поставленого товару) - 362788,24 грн. (передоплата) = 15599,98 грн. (борг).

Крім того, у суду відсутні докази того, що відповідач звертався до позивача з пропозицією повернути тару, як то передбачено п. 5 специфікації. Відтак, відповідач зобовязаний сплатити вартість тари у повному обсязі, протягом 60 календарних днів з моменту відвантаження продукції.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд ухвалою про порушення провадження у справі від 24.09.2015 та про відкладення розгляду від 13.10.2015 пропонував відповідачу надати відзив на позов з документальним обґрунтуванням заперечень та зобовязував відповідача подати суду документальні докази сплати боргу. Відповідач ані відзиву, ані доказів сплати боргу суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 15599,98 грн. основного боргу обґрунтованою, документально підтвердженою, та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, у звязку із наявністю вказаної простроченої заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача 642,20 грн. 3% річних та 9905,99 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до положень частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, враховуючи:

наявність у відповідача простроченого боргового зобовязання перед позивачем;

строк та порядок оплати тари, встановлені специфікацією;

положення ст. 625 ЦК України;

встановлений судом належний строк оплати, отриманої тари;

здійснив перевірку розрахунку 3% річних та втрат від інфляції, та встановив, що позивачем правомірно визначено періоди нарахування, проте розрахунки є арифметично невірними, а належні до стягнення суми 3 % річних та втрат від інфляції складають 643,48 грн. та 9687,59 грн. відповідно.

Отже, вимогу про стягнення з відповідача втрат від інфляції належить задовольнити частково у сумі 9687,59 грн.

Позивачем заявлено до стягнення 642,20 грн. 3% річних, тоді як за розрахунком суду належний їх розмір складає 643,48 грн. Оскільки суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, вимогу про стягнення з відповідача 3% річних належить задовольнити повністю у заявленому розмірі.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи подані позивачем розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково, та приймає рішення про стягнення з відповідача 15599,98 грн. боргу, 9687,59 грн. втрат від інфляції та 642,20 грн. 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору в мінімальному розмірі, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Арсан-Буд ЛТД (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Кутузова, буд.125, офіс 22, ідентифікаційний код 34837703)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» (69076, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Новобудов, буд. 9, ідентифікаційний код 36911851)

15599,98 грн. (пятнадцять тисяч пятсот девяносто девять гривень девяносто вісім копійок) боргу,

9687,59 грн. (девять тисяч шістсот вісімдесят сім гривень пятдесят девять копійок ) втрат від інфляції,

642,20 грн. (шістсот сорок дві гривні двадцять копійок) 3% річних, а також

1218,00 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 23.11.2015.

Суддя О.В. Конюх