КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа№ 911/2679/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Вишгородської міської ради

на рішення господарського суду Київської області від 08.09.2015р.

у справі № 911/2679/15 (суддя Третьякова О.О.)

за позовом Вишгородської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Управління капітального будівництва"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Вишгородська районна організація Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів - інтернаціоналістів)

про зобов'язання укласти договір

ВСТАНОВИВ:

Вишгородська міська рада (далі - позивач) звернулась в господарський суд Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Управління капітального будівництва" (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача укласти Договір про пайову участь (внесок) замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вишгорода із Вишгородською міською радою в порядку, передбаченому рішенням Вишгородської міської ради №44/12 від 25.03.2015р. ,,Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розмірів і використання коштів пайової участі (внесків) замовників (інвесторів) у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Вишгорода".

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.06.2015р. до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Вишгородську районну організацію Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів - інтернаціоналістів).

Рішенням господарського суду Київської області від 08.09.2015р. у справі № 911/2679/15 в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини, положення ЦК та ГК України, норми Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності", дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у даній справі та відсутність правових підстав для їх задоволення, оскільки позовні вимоги не мають жодного відношення до відповідача, так як замовником забудови 136-квартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями у м. Вишгород, просп. Шевченка, Вишгородського району, Київської області являється Вишгородська районна організація Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів інтернаціоналістів).

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду Київської області від 08.09.2015р. у справі № 911/2679/15 скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема, скаржник вказує, що судом не враховано тієї обставини, що відповідач зобов'язався виконувати всі функції замовника, які необхідні для спорудження об'єкта будівництва і введення його в експлуатацію (довіреність від 14.01.2013р.).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 17.11.2015р.

В поясненнях на апеляційну скаргу відповідач вказує на її необґрунтованість та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 17.11.2015р. представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, представники відповідача заперечили проти наведених доводів, представник третьої особи не з'явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений своєчасно та належним чином ухвалою суду від 16.10.2015р. Поштове відправлення (ухвала суду від 16.10.2015р.), надіслане на адресу третьої особи - м. Вишгород, вул. Набережна, 4-а повернулось на адресу суду з відміткою ,,за закінченням терміну зберігання".

Як роз'яснено п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, третя особа вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2007р. рішенням Вишгородської міської ради №8/13 ,,Про передачу земельної ділянки Вишгородській районній організації Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів - інтернаціоналістів) для будівництва багатоквартирного житлового будинку на просп. Шевченка (біля кінотеатру ,,Мир") у м. Вишгороді" Вишгородською міською радою передано Вишгородській районній організації Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів - інтернаціоналістів) в оренду земельну ділянку, на підставі якого укладено Договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. за реєстровим №5176 від 15.06.2007 (зі змінами та доповненнями внесеними Договором від 26.06.2012 за реєстровим №1176 про внесення змін та доповнень до Договору оренди земельної ділянки).

14.01.2013р. між Вишгородською районною організацією Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів - інтернаціоналістів) (третя особа, довіритель) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Управління капітального будівництва" (відповідач, повірений) укладено Договір доручення №3, згідно з яким Довіритель доручає, а Повірений бере на себе зобов'язання, виконувати функції Замовника будівництва за умовами Основного договору по проекту ,,136-ти квартирний житловий будинок з вбудованими офісними приміщеннями в м. Вишгород по проспекту Шевченка", надалі - ,,об'єкт будівництва".

За змістом п. 1.3 договору довіритель є замовником будівництва стосовно спорудження об'єкту будівництва на земельній ділянці площею 6 027 кв.м., розташованої на просп. Шевченка (біля кінотеатру ,,Мир") у м. Вишгород Київської області, з цільовим призначенням - для будівництва багатоквартирного житлового будинку.

Вишгородська районна організація Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів - інтернаціоналістів) уповноважила відповідача виконувати функції замовника будівництва ,,136-ти квартирний житловий будинок з вбудованими офісними приміщеннями в м. Вишгород по проспекту Шевченка" на підставі довіреності від 14.01.2013.

Як вбачається з матеріалів справи, було збудовано на проспекті Шевченка у м. Вишгороді 136-ти квартирний житловий будинок з вбудованими офісними приміщеннями та сертифікатом серії ІУ № 85 від 11.03.2014р., виданого Державною архітектурно - будівельною інспекцією України, засвідчено відповідність закінченого будівництвом об'єкта: ,,Будівництво 136 квартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями в м. Вишгород по проспекту Шевченка, Вишгородського району Київської області" проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

Як зазначає позивач, відповідно до Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності", на виконання якого було прийнято рішення Вишгородської міської ради № 26/12 від 29.10.2013р. ,,Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розмірів і використання коштів пайової участі (внесків) замовників (інвесторів) у створенні і розвитку соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури м. Вишгорода" та рішення Вишгородської міської ради № 44/12 від 25.03.2015р. ,,Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розмірів і використання коштів пайової участі (внесків) замовників (інвесторів) у створенні і розвитку соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури м. Вишгорода" існує пряма вказівка (ст. 40 Закону) щодо укладення з органом місцевого самоврядування договору про пайову участь у розвитку соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури населеного пункту. Однак, як вказує позивач, визначений Законом України ,,Про регулювання містобудівної діяльності" обов'язок ТОВ ,,УКБ" не виконало та не звернулось до Вишгородської міської ради для укладення відповідного договору про пайову участь у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вишгорода при забудові земельної ділянки.

Також позивач зазначає, що листами від 02.11.2012р., 03.02.2013р., 03.09.2013р., 19.11.2013р., 24.02.2014р., 23.12.2014р. ним було проінформовано Вишгородську районну організацію Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів - інтернаціоналістів) та ТОВ ,,УКБ" про необхідність звернення до Вишгородської міської ради для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Вишгорода, направлено для укладення договір про пайову участь (внесок) замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Вишгорода із Вишгородською міською радою, від укладання якого відповідач ухилився.

Крім того, позивач вважає, що відповідно до п.4.7 рішення Вишгородської міської ради від 25.03.2015р. ,,Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розмірів і використання коштів пайової участі (внесків) замовників (інвесторів) у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Вишгорода", невиконання замовниками вимог закону та цього Порядку, в частині термінів укладення Договору та сплати коштів пайової участі (внеску) до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, не звільняє їх від обов'язку укладення Договору та сплати пайової участі (внеску) після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні докази, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості позову та про відмову в його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного Кодексу України передбачено, що відповідно ст.6 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, кірм випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3 ст. 40 Закону).

Частиною 5 ст. 40 Закону визначено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками. (ч.8 ст.40 Закону).

Частиною 9 ст. 40 Закону закріплено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

З аналізу вищенаведених норм слід дійти висновку, що, у даному випадку, укладання договору про пайову участь між органом місцевого самоврядування і замовником є обов'язковим на підставі Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності".

Як встановлено судом, сертифікатом серії ІУ №85 від 11.03.2014, виданим Державною архітектурно-будівельною інспекцією України засвідчено відповідність закінченого будівництва об'єкта - 136-квартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями у м. Вишгород, просп. Шевченка, Вишгородського району, Київської області проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

З даного сертифікату вбачається, що замовником об'єкта є Вишгородська районна організація Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів - інтернаціоналістів).

Як вже зазначалось вище, 14.01.2013р. між Вишгородською районною організацією Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів - інтернаціоналістів) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Управління капітального будівництва" укладено Договір доручення №3, за яким Повірений (відповідач) взяв на себе зобов'язання, виконувати функції Замовника будівництва за умовами Основного договору по проекту ,,136-ти квартирний житловий будинок з вбудованими офісними приміщеннями в м. Вишгород по проспекту Шевченка", надалі - ,,об'єкт будівництва" на підставі довіреності від 14.01.2013.

За змістом ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Відповідно до положень ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

З аналізу договору доручення та довіреності, виданої третьою особою відповідачу не вбачається, що останньому Замовник доручив укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування.

Відповідач не є замовником забудови земельної ділянки в розумінні ст.40 Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності", а лише виконував функції замовника за Договором доручення, зазначеним вище.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, листування між сторонами, на яке посилається позивач, як на доказ в підтвердження існування спірних правовідносин між сторонами, свідчить про їх необізнаність з приписами ст.40 Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності", адже відповідач на підставі довіреності має право представляти інтереси Вишгородської районної організації Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів - інтернаціоналістів) як замовника об'єкта будівництва, однак не може бути стороною спірного Договору.

За наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги заявлені не до тієї особи, яка має бути відповідачем за позовом щодо укладання договору, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки вони спростовуються викладеним вище.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що підстави для скасування або зміни рішення, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення господарського суду Київської області від 08.09.2015р. у справі № 911/2679/15 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Київської області від 08.09.2015р. у справі № 911/2679/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Вишгородської міської ради - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко