РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015Справа №910/16013/15

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"
До Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"
Простягнення 14 902,24 грн.
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:Діденко І.В., представник за довіреністю від 08.11.2013 № Э/37/7/0/0//L-841;
Від відповідача: Кудрявський С.М., представник за довіреністю від 19.12.2014 № ГО-14/246.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" 14 902,24 грн. сплаченого страхового відшкодування за заподіяні страхувальнику позивача збитки з вини ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС".

Провадження у справі за вказаними вимогами було порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2015 № 910/16013/15, яку призначено до розгляду на 06.10.2015.

Ухвалою від 06.10.2015 розгляд справи було відкладено на 29.10.2015 в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з неявкою в засідання представника відповідача та неподанням витребуваних документів.

29.10.2015 в ході розгляду спору по суті представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити вказуючи, що 28.06.2012 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль ВАЗ 210994-20, власнику якого було завдано матеріальну шкоду. Позивач як страховик виплатив власнику пошкодженого автомобіля ВАЗ 210994-20 відповідно до умов укладеного з ним договору страхування від 12.11.2007 № CSK0AN79327383 страхове відшкодування, а тому з підстав, встановлених у ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.ст. 993, 1188 Цивільного кодексу України, позивач в порядку регресу просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 14 902?24 грн. боргу, а також понесені ним по справі судові витрати.

Представник відповідача проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позов, стверджуючи про безпідставність і недоведеність позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" (після зміни найменування - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах") в якості страховика та ОСОБА_4 в якості страхувальника за участю Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" як страхового агента та вигодо набувача 12.11.2007 уклали договір страхування наземного транспортного засобу № С8К0АN79327383, об'єктом страхування за яким виступили майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до відомостей, наявних в Автоматизованій інформаційно-пошуковій системі дорожньо-транспортних пригод № 9029076 (довідка про дорожньо-транспортну пригоду від 02.09.2012 № 839 Відділу ДАІ Корсунь-Шевченківського РВ МВС України), 28.06.2012 на дорозі М-04 Знам'янка - Луганськ - Ізварне сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів: ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля Land Rover Rang Rover, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3 під керуванням останнього, внаслідок якої вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Також, отримання механічних пошкоджень автомобілем ВАЗ 21099 підтверджується довідкою Відділу ДАІ Корсунь-Шевченківського РВ МВС України від 05.07.2012.

03.07.2012 ОСОБА_4 звернулася до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" з заявою про виплату страхового відшкодування по страховому випадку, що стався 28.05.2012 із застрахованим автомобілем ВАЗ 21099.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 94, складеним сертифікованим суб'єктом оціночної діяльності приватним підприємцем ОСОБА_6, сума матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля ВАЗ-210994-20 держномер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП складає 15 104,74 грн.

01.08.2012 позивачем було складено страховий акт № И-2701, з якого слідує, що розмір страхового відшкодування визначено в сумі 14 902,24 грн. і страховиком вирішено виплатити страхове відшкодування згідно з листом вигодонабувача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (копія листа від 01.08.2012 № 6854808 в матеріалах справи).

Приєднаними до позовної заяви платіжним дорученням від 02.08.2012 № 8570 підтверджується перерахування позивачем 14 902,24 грн. страхового відшкодування за договором № CSK0AN79327383).

За твердженнями позивача, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої застрахований ним автомобіль отримав механічні пошкодження, а його власник зазнав матеріальних збитків, сталася з вини особи, яка керувала автомобілем Land Rover Rang Rover, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (після перереєстрації - НОМЕР_4) - ОСОБА_3 і його цивільно-правова відповідальність була застрахована відповідачем згідно з полісом АА/5599992. Також, позивач вказує, що вина ОСОБА_3 встановлена постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.11.2012 у справі № 1109/9808/12, на підтвердження чого подає роздрукований з Єдиного державного реєстру судових рішень текст постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.11.2012 у справі № 1109/9808/12. При цьому, позивач пояснює, що не має повного тексту даної постанови і у позовній заяві просив суд здійснити запит до Єдиного державного реєстру судових рішень України з метою отримання повного тексту вказаної постанови.

У ході підготовки справи до судового розгляду суд не знайшов достатніх підстав для вчинення процесуальної дії з витребування доказів, адже належним чином оформленого клопотання про витребування доказів позивачем подано не було та позивач не пояснив причин, які унеможливлюють самосійне отримання ним копії такої постанови в Кіровському районному суді м. Кіровограда, виконуючи свій процесуальний обов'язок з доведення обставин, на які він посилається, звертаючись до суду як на підтвердження своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Виходячи з положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, хімічних радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У п. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, норми законодавства, застосування яких передбачає перехід від страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, права вимоги до страховика, який взяв під страховий захист цивільно-правову відповідальність особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, встановлює обов'язкову ознаку, за якої таке право вимоги переходить - наявність вини страхувальника.

З аналізу чинного законодавства слідує, що порушення правил дорожнього руху є карним діянням, правове регулювання притягнення до відповідальності за яким містить Кодекс України про адміністративні правопорушення, норми якого вказують на необхідність встановлення вини у вчиненні адміністративного правопорушення, компетентним органом у чому є суд, що в межах повноважень виносить відповідне судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов'язок кожної сторони з доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не подано суду належних і допустимих доказів наявності вини ОСОБА_3 у порушенні правил дорожнього руху, що мало наслідком пошкодження автомобіля ВАЗ 210994-20 та спричинення ОСОБА_4 матеріальних збитків. З постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.11.2012 року у справі 1109/9808/12 вбачається, що ОСОБА_3 не притягувався до адміністративної відповідальності у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Також, позивачем не доведено обставин того, що відповідач прийняв під страховий захист цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3

Так, з матеріалів справи вбачається, що 12.07.2011 відповідач в якості страховика та ОСОБА_7 в якості страхувальника уклали договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений у вигляді полісу АА 5599992 (тип 1) щодо автомобіля Land Rover Range Rover, державний номер НОМЕР_4, тоді як у довідці про дорожньо-транспортну пригоду від 02.09.2012 № 839 зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю автомобіля Land Rover Rang Rover, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3 під керуванням останнього.

Згідно з припущеннями позивача, на яких не може ґрунтуватися судове рішення, різні державні реєстраційні номери належать одному й тому ж автомобілю, про що свідчить однаковий номер кузова.

Проте, суд не погоджується з позивачем щодо наявності підстав для задоволення даного позову, оскільки, зміни протягом часу з 12.07.2011 (початок строку дії полісу) по 28.06.2012 (дата дорожньо-транспортної пригоди), які мають місце в даних, котрі ідентифікують автомобіль Land Rover Range Rover, свідчать про певні реєстраційні дії, наслідком яких є зміна державного реєстраційного номеру та власника транспортного засобу.

Відповідно до п. 19. ст. 19 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, яка діяла на момент набуття чинності полісом АА 5599992 та настання дорожньо-транспортної пригоди, якщо забезпечений транспортний засіб відчужується і власник не подав заяву про припинення договору страхування, договір припиняється з дня відчуження такого транспортного засобу.

Матеріали справи не дають можливості визначити момент відчуження автомобіля Land Rover Range Rover ОСОБА_7 та момент його реєстрації за ОСОБА_3, але достовірно підтверджують, що станом на 28.06.2012 такий транспортний засіб був зареєстрований за ОСОБА_3, котрий не мав з відповідачем правовідносин зі страхування обов'язкової цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу в силу дії п. 19.2 ст. 19 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у відповідній редакції.

Встановленими судом фактичними обставинами справи спростовується заявлені позовні вимоги, які позивачем не доведені, а тому у позові слід відмовити повністю.

Відмовляючи у позові, суд також враховує, що позивач не скористався можливістю досудового врегулювання спору з відповідачем, про що ним було зазначено у позовній заяві, заяву про виплату страхового відшкодування після настання страхового випадку у 2012 році не подавав, тобто не дотримався річного строку, встановленого у п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної

скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги

рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи

апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 11.11.2015 р.