КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2015 р. справа№ 910/9348/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Деркач Т.Г.

відповідача - Данилевський О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду м. Києва від 04.06.2015 р.

у справі № 910/9348/13 (суддя - Стасюк С.В.)

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про спонукання укласти договір реструктуризації заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - відповідач) про визнання укладеним договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ за договором № 323-09/8 від 30.12.2009 р. в сумі 1 709 506,13 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.06.2015 р. у справі № 910/9348/13 у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 04.06.2015 р. у справі № 910/9348/13 Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що ним було направлено на адресу відповідача підписані проекти договору про реструктуризацію в строк, передбачений Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», а тому відповідачем було порушено його право на реструктуризацію заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/9348/13 та призначено її до розгляду на 10.09.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2015 р. було відкладено розгляд справи до 25.09.2015 р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2015 р. у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці склад суду змінено та сформовано наступну колегію суддів: Буравльов С.І. (головуючий), Шапран В.В., Чорногуз М.Г.

В судовому засіданні 25.09.2015 р. було оголошено перерву до 27.10.2015 р.

В судовому засіданні 27.10.2015 р. було оголошено перерву до 19.11.2015 р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 р. у зв`язку з виходом судді Андрієнка В.В. з відпустки та формуванням постійного складу судових колегій, склад суду змінено та сформовано наступну колегію суддів: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

30.12.2009 р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», (далі - постачальник) та Дочірнім підприємством «Нафтогазмережі» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», правонаступником якої є Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», (далі - покупець) було укладено договір № 323-09/8 поставки природного газу бюджетним установам та організаціям (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник передає покупцеві у 2010 році імпортований природний газ, за наявності його обсягів, для потреб бюджетних установ та організацій, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає покупцеві у 2010 році природний газ в обсязі до 124,052 (сто двадцять чотири мільйони п'ятдесят дві тисячі) куб. м., у тому числі по кварталах.

Як передбачено п. 4.1 договору, ціна за 1000 куб. м. газу становить 2 020,25 грн, крім того, ПДВ - 20 % - 404,05 грн, ціна газу разом з ПДВ - 2 424,30 грн.

Розрахунки за газ покупець здійснює грошовими коштами в національній валюті України шляхом їх перерахування на рахунок постачальника протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводиться покупцем на підставі акту приймання-передачі газу не пізніше 25 (двадцять п'ятого) числа місяця, наступного за місяцем поставки (п. 5.1 договору).

Станом на 30.04.2012 р. заборгованість позивача перед відповідачем згідно з укладеним договором складає 1 709 506,13 грн, що підтверджується актами прийому-передачі природного газу.

28.05.2012 р. листом № 31/15-3563 позивач надіслав на адресу відповідача проект договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ на виконання Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію».

Однак, відповіді на вказаний лист відповідач не направив та не підписав проект договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ.

В подальшому, листами № 31/26-4037 від 26.06.2012 р., № 31/26-4567 від 31.07.2012 р., № 31/26-5449 від 13.09.2012 р. позивач повторно направляв на адресу відповідача проекти договорів про реструктуризацію заборгованості, проте відповіді від відповідача позивачем не отримано.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, відмовився від розгляду та підписання договору про реструктуризацію заборгованості, чим порушив право позивача та вимоги Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію».

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

04.06.2011 р. набрав чинності Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію».

Дія цього Закону поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію «Нафтогаз України» та її дочірні підприємства ДК «Газ України», ДК «Укртрансгаз», ДК «Укргазвидобування», ДАТ «Чорноморнафтогаз» та ДП «Енергоринок» (ст. 1 Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію»).

Згідно з п. 2.6 ст. 2 вищевказаного Закону суб'єкти господарювання, визначені у статті 1 цього Закону, реструктуризують заборгованість за природний газ та електричну енергію, яка утворилася станом на 1 січня 2011 року і не сплачена на дату набрання чинності цим Законом, відповідно до чинного законодавства.

Як передбачено п. 1 ст. 3 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та діє до 30 червня 2012 року.

Таким чином, Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» діяв до 30.06.2012 року, вказаний строк є присічним, поновленню не підлягає, в той час як позивач звернувся до суду з позовом лише у травні 2013 року, тобто з пропуском вказаного строку.

Присічний строк - це строк, який встановлюється законом або договором як межа існування та здійснення суб'єктивного права або обов'язку в часі, зі спливом якого припиняється суб'єктивне право чи суб'єктивний обов'язок. Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску, є підставою для відмови в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 09.07.2014 р. у справі № 922/660/13-г.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позову.

Доводи скаржника про те, що ним було направлено на адресу відповідача підписані проекти договору про реструктуризацію в строк, передбачений Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», а тому відповідачем було порушено його право на реструктуризацію заборгованості, колегія вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Встановлено, що Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» врегульовані питання саме списання заборгованості за природний газ.

Спеціальним законом, що регулює питання реструктуризації заборгованості за природний газ є Закон України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що дія цього Закону поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії.

Відповідно до п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» державним, комунальним підприємствам, а також господарським товариствам, у статутних фондах яких частка держави становить більше ніж 50 відсотків, які відносяться до підприємств паливно-енергетичного комплексу та внесені до Реєстру, дозволяється без отримання додаткових погоджень з державними органами, уповноваженими управляти зазначеними підприємствами, за взаємною згодою, провести реструктуризацію кредиторської та/або дебіторської заборгованостей терміном до двадцяти років з дати укладення відповідних договорів про реструктуризацію заборгованості з відстрочкою погашення заборгованості до двох років дії таких договорів та сплатою протягом наступних років щомісячно рівними частками. Суб'єктам господарської діяльності інших форм власності дозволяється, за взаємною згодою, провести реструктуризацію кредиторської та/або дебіторської заборгованостей.

Наказом Міністерства палива та енергетики України від 10.11.2005 р. № 568 було затверджено перелік підпиємств відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Вказаним переліком позивача було внесено до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у погашені заборгованості.

Однак, відсутня пряма вказівка закону щодо обов'язковості сторонами укладення договору про реструктуризацію заборгованості за споржитий природний газ, зокрема, у Законі України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» та Законі України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», а навпаки передбачена обов'язковість взаємної згоди боржника і кредитора на укладення такого договору.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 04.06.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 04.06.2015 р. у справі № 910/9348/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/9348/13 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко