ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2015 р. Справа № 925/1559/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Кадусі Н.В., за участі представників сторін: позивача ОСОБА_1 за дорученням, відповідача не зявились, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом Державного підприємства «Уманське лісове господарство» Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення 5109 грн. 92 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач державне підприємство «Уманське лісове господарство» Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства звернувся в суд з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору № 30 від 18.09.2014 року та додатку до нього № 1 3 551 грн. 60 коп. основного боргу, 1 459 грн. 96 коп. інфляційних, 98 грн. 36 коп. 3% річних та відшкодування судових витрат.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві, підтримав і просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач письмовий відзив на позов не подав, проти позову не заперечував, явку свого представника в засідання суду повторно не забезпечив, хоч про місце, дату і час судового засідання був повідомлений належним чином за правилами, передбаченими розділом 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20 лютого 2013 року № 28.

Наявні у справі матеріали суд вважає достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, тому, з урахуванням вимог ст.ст. 69, 75, 77 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

18.09.2014 року позивач - державне підприємство «Уманське лісове господарство», як продавець, та відповідач - суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2, як покупець, уклали договір № 30 від 18.09.2014 року (далі - Договір) (а.с.9), згідно з яким продавець зобовязався продати, а покупець купити лісопродукцію (далі - Товар) у відповідності із додатком №1 до Договору (а.с.10). Крім того, за умовами Договору сторони погодили, що:

п. 3.1 продавець продає, а покупець купує лісопродукцію, надалі товар згідно додатка № 1 до договору, який є невідємною частиною договору;

п. 3.2 загальна вартість товару, що відпускається, встановлюється окремо на кожну партію товару і вказується у видаткових накладних;

п. 4.1 покупець проводить оплату партії товару шляхом 100 % передплати;

п. 5.5 датою передачі лісопродукції продавцем, та прийому її покупцем, тобто датою поставки, вважається відмітка покупця в товаро-транспортній накладній;

п. 5.6 товар вважається переданим продавцем та прийнятий покупцем за кількістю, якістю та ціною відповідно до товаро-транспортиних накладних.

На виконання умов договору № 30 від 18.09.2014 року відповідачу було поставлено товар відповідно до товаро-транспортної накладної серія ЧРА № 700759 від 19.09.2014 року на суму 1569 грн. 62 коп. та товаро-транспортної накладної серія ЧРА № 700773 від 01.03.2013 року на суму 1981 грн. 98 коп. (а.с.11).

Згідно з розрахунком позивача, наведеним у позовній заяві, заборгованість за отриманий товар складає 3551 грн. 60 коп.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію № 863 від 02.10.2014 року у якій, у зв'язку із невиконанням договірних зобов'язань, просив погасити заборгованість в сумі 3551 грн. 60 коп. у термін 7 днів з моменту одержання вказаної претензії, та попередив відповідача, що у випадку якщо борг не буде погашено, позивач звернеться до суду з позовом про примусове стягнення боргу та штрафних санкцій (а.с.13).

Отже, спірні зобовязальні відносини виникли між сторонами на підставі Договору № 30 від 18.09.2014 року. Договір є укладеним, виконаний позивачем в частині поставки товару, вимоги позивача грунтуються на правах і обовязках сторін цього договору. За правовою природою вказаний договір є господарським договором поставки.

За змістом ст.ст. 173, 174, 193, 202 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обовязків (зобовязань), зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, припиняється на підставах, встановлених договором або законом, зокрема належним виконанням.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, за викладених обставин справи і норм законодавства, суд вважає, що наявність та розмір заборгованості в сумі 3 551 грн. 60 коп. обгрунтовані і доведені поданими доказами, відповідачем належними і допустимими доказами не спростовані, строк виконання цього зобовязання настав, тому вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 1459 грн. 96 коп. інфляційних та 98 грн. 36 коп. 3 % річних.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 611, ч. 1 625 ЦК України, 216 ГК України, неможливість виконання зобовязання не звільняє сторони від обовязку виконати зобовязання в натурі, порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних є вірним, а відтак вимога про стягнення з відповідача 1459 грн. 96 коп. інфляційних та 98 грн. 36 коп. 3 % річних підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов договору, обставин справи та вимог законодавства суд вважає, що відповідач не виконав договірні зобовязання щодо порядку розрахунків за поставлений Товар, прострочив їх оплату, тому позовні вимоги про стягнення 3 551 грн. 60 коп. основного боргу за поставлений Товар, 1459 грн. 96 коп. інфляційних та 98 грн. 36 коп. 3 % річних, судом визнаються обґрунтованими, доведеними і задовольняються повністю.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - сплачений судовий збір в розмірі 1218 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, місце проживання: 20300, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_1 на користь державного підприємства «Уманське лісове господарство», місцезнаходження: 20332, Черкаська область, Уманський район, с. Дмитрушки, вул. Радянська, буд. 1-Б, ідентифікаційний код 00993389 - 3 551 грн. 60 коп. основного боргу, 1459 грн. 96 коп. інфляційних, 98 грн. 36 коп. 3 % річних та 1218 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення складено і підписано: 20.11.2015 року.

Суддя В.М. Грачов