КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа№ 910/14337/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Скрипки І.М.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Грабенко В.А.

за участі представників сторін:

позивача Герасименко Р.В. дов. від 10.04.2015 б/н

відповідача Панченко Ю.В. дов. від 120/2015 № 000073

розглянувши матеріали

апеляційної скарги

позивача ПрАТ "Страхова компанія "Вусо"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015

у справі № 910/14337/15 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом ПрАТ "Страхова компанія "Вусо"

до відповідача ПрАТ "Європейський страховий альянс"

про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу

у сумі 5 392,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" звернувся до Господарськго суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення з відповідача ПрАТ "Європейський страховий альянс" заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а також нарахованих на заборгованість 3% річних та інфляційних втрат, разом у сумі 5 392,50 грн., оскільки відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не повністю відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач проти позову заперечував, оскільки вважав необґрунтованим розмір страхового відшкодування через неврахування позивачем коефіцієнту зносу деталей автомобіля, а також вказував на протиправність неповідомлення його про заміну кредитора у зобов'язанні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 № 910/14337/15 у задоволенні позову відмовлено, як заявленого необґрунтовано.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив Рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 № 910/14337/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідач ПрАТ "Європейський страховий альянс" у своєму Відзиві на від 27.08.2015 №1936/8 просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва 08.07.2015 № 910/14337/15 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 13.08.2015 №910/14337/15 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Тарасенко К.В., Яковлєва М.Л.).

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 08.09.2015, враховуючи перебування судді Тарасенко К.В. у черговій відпустці, склад колегії суддів змінено, для розгляду даної справи було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Авдеєв П.В., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 08.09.2015 № 910/14337/15 прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження колегією суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Авдеєва П.В., Яковлєва М.Л..

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 06.10.2015, у зв'язку із припиненням строку повноважень судді Авдеєва П.В. щодо здійснення правосуддя, склад колегії суддів змінено, для розгляду даної справи було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Скрипка І.М., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 06.10.2015 № 910/14337/15 прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження колегією суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів:Скрипки І.М., Яковлєва М.Л..

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.11.2013 по вул. Чупринки - І. Левицького, у м. Львові, була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля "Шкода", д.р.н. НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_8, з автомобілем "Хонда", д.р.н. НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_9 Причинами ДТП стало те, що водій ОСОБА_8, керуючи автомобілем "Шкода", д.р.н. НОМЕР_1, виїхав на головну дорогу не пропустивши інший автомобіль, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Хонда", д.р.н. НОМЕР_2, чим порушив п. 2.1 ДОТ 1 ПДР України, що підтверджено Довідкою ДАІ про обставини ДТП.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "Хонда", д.р.н. НОМЕР_2 (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить ОСОБА_10 на праві власності, був під керуванням водія ОСОБА_9 на час ДТП, та який був застрахований позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування).

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, позивачем було складено Страхові акти, відповідно до яких позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 7423,87 грн., що підтверджується залученими до справи Платіжними дорученнями від 20.03.2014 № 3137 на суму - 2653,20 грн. (а/с 33), від 13.01.2014 № 245 на суму - 4 770,67 грн. (а/с 34).

На доведення обґрунтованості страхової виплати позивачем до позову додані:

- Рахунки ремонтного СТО Застрахованого автомобіля (а/с 21-23):

- від 22.11.2013 на суму 2507 грн.;

- від 22.11.2013 на суму 3427,42 грн.;

- від 30.01.2014 на суму 4473,90 грн.;

- Звіт оцінювача від 17.12.2013, яким встановлена вартість відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля - 4380,29 грн., при цьому коефіцієнт зносу деталей - 0,46.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля "Шкода", д.р.н. НОМЕР_1, ОСОБА_8, під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи Постановою районного суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_8, як особи, яка експлуатує автомобіль "Шкода", д.р.н. НОМЕР_1, на законних підставах, була застрахована відповідачем на підставі Договору (Полісу) № АС/4488174 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000,00 грн., франшиза - 0 грн.). Отже, Відповідач є особою на яку вказаним Полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "Шкода", д.р.н. НОМЕР_1, на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем були частково визнані, ще до подачі даного позову, пред'явлені до нього позивачем вимоги на суму 4 380,29 грн. - виходячи з встановленої Звітом оцінювача від 17.12.2013 вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля - 4380,29 грн., з урахуванням встановленого оцінювачем коефіцієнт зносу деталей - 0,46.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов'язковим.

Місцевим господарським судом відзначено, що позивачем не спростовано перед судом належними засобами доказування в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України висновок оцінювача по встановленню коефіцієнту зносу деталей застрахованого автомобіля.

Про призначення судової експертизи з порядку ст. 41 ГПК України позивач клопотання не заявляв.

Серед іншого, судом першої інстанції взято до уваги і те, що позивачем не спростовано обраховану оцінювачем по наведеній у Методиці формулі вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля у розмірі - 4380,29 грн., з урахуванням зносу його деталей - 0,46.

Доводи позивача щодо обов'язку відповідача здійснити виплату без врахування коефіцієнту зносу деталей застрахованого автомобіля судом першої інстанції до уваги не прийнято, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 3 статті 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Пунктом 2.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується із частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, враховуючи положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та статті 1194 ЦК України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

За загальним правилом згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проте, Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22 - межами ліміту відповідальності; стаття 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

Так, відповідно до пункту 22.1 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

При цьому, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з врахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Отже, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Наведене вище відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у Постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, яка вказує, що Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування, тобто у даному випадку - позивача, визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої Звітом про оцінку транспортного засобу.

Проте, як наведено вище, ст. 29 Закону № Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" стосується не обсягу зобов'язання страховика за договором добровільного страхування, а обсягу відповідальності страховика за полісом обов'язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання його страховиком шкоди цим третім особам.

Відтак, судом першої інстанції зазначено, що наведений вище висновок, щодо обов'язку відповідача, як страховика за договором обов'язкового страхування, здійснити виплату (страхове відшкодування) вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей пошкодженого у ДТП автомобіля третьої особи не суперечить та кореспондується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у Постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, де вказано, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування набув права зворотної вимоги до страхувальника винної особи у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи. Тобто, саме у межах фактичних затрат (із вирахуванням франшизи, якщо є), а не в такому ж точному їх розмірі.

Таким чином, за правомірним висновком суду першої інстанції, враховуючи вищезазначені обставини, умови Полісу № АС/4488174 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, у відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду, в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50 000 грн.) та в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (7423,87 грн.), але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, визначеного за Звітом оцінювача, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей (4380,29 грн.), та за мінусом франшизи (0 грн.), та отже в сумі - 4380,29 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем до подачі даного позову було виплачено позивачу не спростовану ним та визнану судом обґрунтованою вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля - 4380,29 грн., з урахуванням встановленого оцінювачем коефіцієнт зносу деталей - 0,46.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, місцевим господарським судом визнано недоведеними належними засобами доказування зобов'язання відповідача виплатити позивачу більшу суму на 3043,58 грн., а тому, в даному випадку, позовні вимоги щодо стягнення до виплаченої відповідачем суми страхового відшкодування ще 3043,58 грн. є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

В частині вимог про стягнення з відповідача нарахованих позивачем сум втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України місцевим господарським судом відмовлено, оскільки відсутнє невиконане грошове зобов'язання на заявлену позивачем суму 3043,58 грн., що обґрунтовано вище.

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи, з огляду на все вищевикладене в сукупності, погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

У доводах апеляційного оскарження позивач, як і у суді першої інстанції продовжував стверджувати на тому, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не повністю відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП. Тобто, доводи позивача зводяться до того, що відповідачем не правильно визначено розмір страхового відшкодування, оскільки ним безпідставно враховано коефіцієнт фізичного зносу застрахованого автомобіля та виплачено 4380,29 грн., що є не повною сумою страхового відшкодування, а тому, за розрахунком скаржника, відповідач повинен відшкодувати ще - 3043,58 грн. шкоди в порядку регресу та похідні вимоги на вказану суму, що складають 3% річних у сумі 144,34 грн. та 2 204,58 грн. інфляційних втрат.

Колегія суддів, дослідивши наведені доводи апеляційного оскарження, дійшла висновку щодо їх необґрунтованості, взявши до уваги наступне.

Під час судового засідання від 08.09.2015 колегією суддів представнику позивача було поставлено запитання: «Яким чином ним було здійснено розрахунок страхового відшкодування на суму 7423,87 грн., що взято до уваги при здійсненні такого розрахунку?» (4380,29 грн. + 3043,58 грн. = 7 423,87 грн.) Оскільки, як вбачається з матеріалів даної справи, позивачем в обґрунтування позовних вимог було надано Рахунки ремонтного СТО застрахованого автомобіля (а/с 21-23) від 22.11.2013 на суму 2 507 грн., від 22.11.2013 на суму 3 427,42 грн., від 30.01.2014 на суму 4 473,90 грн., що за загальною сумою складають значно більшу суму ніж 7 423,87 грн., а саме - 10 408,02 грн.. Тоді, як позиваач стверджує, що він за умовами Договору добровільного страхування, та на підставі названих Рахунків СТО, розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 7 423,87 грн., що підтверджується залученими до справи Платіжними дорученнями від 20.03.2014 № 3137 на суму - 2653,20 грн. (а/с 33), від 13.01.2014 № 245 на суму - 4 770,67 грн. (а/с 34).

Представник позивача у судовому засіданні від 08.09.2015 заявив усне клопотання про оголошення перерви у даній справи, з метою надання йому часу для подачі розрахунку страхового відшкодування на вказану суму.

Під час наступного судового засідання від 06.10.2015 представником позивача було надано письмові Пояснення щодо здійсненого ним розрахунку на суму 7423,87 грн., які базуються на тих же доводах та ствердженнях, що були дослідженні судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального Кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 № 910/14337/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 № 910/14337/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 № 910/14337/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/14337/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді І.М. Скрипка

М.Л. Яковлєв