ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

25 листопада 2015 р. Справа № 902/1475/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Український державний центр радіочастот", м.Київ в особі Подільської філії Українського державного центру радіочастот, м.Вінниця

до: Приватного підприємства "Вінастеріск", м.Хмільник, Вінницька область

про стягнення 3 722,88 грн за договором № 225/2009 від 04.01.2009 р.

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників:

позивача : ОСОБА_1, довіреність № 05.1-7/3271 від 06.04.2015 р., паспорт серія АА № 105728 виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 22.11.1995 р.

Представник відповідача не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Державним підприємством "Український державний центр радіочастот" в особі Подільської філії Українського державного центру радіочастот подано позов до Приватного підприємства "Вінастеріск" про стягнення 5 983,20 грн заборгованості за договором № 225/2009 від 04.01.2009 р. за період з квітня по вересень 2015 року.

Ухвалою суду від 09.11.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1475/15 та призначено до розгляду на 25.11.2015 р.

24.11.2015 р. від позивача надійшла заява №ф05/1-21/10/983 від 24.11.2015 р. про зменшення розміру позовних вимог в зв'язку зі здійсненням відповідачем погашенням боргу в сумі 3 191,01 грн після порушення провадження у справі та про збільшення розміру позовних вимог на 930,72 грн в зв'язку з наданням послуг по договору № 225/2009 від 04.01.2009 р. в жовтні 2015 р. на суму 930,72 грн.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився, витребуваних доказів не надав, причин неявки та неподання доказів не повідомив.

При цьому суд констатує, що про місце, час та день розгляду справи його було повідомлено завчасно та належним чином - ухвалою суду від 09.11.2015 р., надіслання та вручення якої стверджується доказами наявними в матеріалах справи (поштовими повідомленнями № 380 та № 410).

Суд зауважує, що відповідачем не подано клопотання, заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог суд, з огляду на її зміст та мотиви, дійшов висновку про відповідність останньої приписам ст.22 ГПК України і як наслідок прийняття її до розгляду.

В засіданні суду представник позивача позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримав повністю мотивуючи обставинами та доказами наданими до нього з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

04.01.2009 р. між Державним підприємством "Український державний центр радіочастот" Вінницька філія (Виконавець) та Приватним підприємством "Вінастеріск" (Замовник) укладено договір № 225/2009 про виконання робіт, пов'язаних оформленням дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів та роботи з радіочастотного моніторингу випромінювання та забезпеченню електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів (а.с.15-16, т.1).

За умовами Договору Виконавець розглядає заяви та надає дозволи на експлуатацію радіоелектронних засобі Замовника, а також виконує роботи з радіочастотного моніторингу (далі РЧМ) параметрів випромінювання з метою забезпечення електромагнітної сумісності (далі ЕМС) РЕЗ Замовника з РЕЗ інших користувачів (п.1 Договору).

Сторони домовились, що дозволи на експлуатацію РЕЗ оформляються та видаються Виконавцем у встановленому порядку на підставі відповідних заявок та реєстраційних відомостей Замовника. Термін виконання робіт по оформленню дозволів на експлуатацію РЕЗ становить до 10 календарних днів з дати надходження заяви Замовника. Дозволи видаються Замовнику після оплати даних робіт. Документом, що підтверджує виконання робіт, є підписаний сторонами акт виконаних робіт (п.п.3.1, 3.2, 3.5 Договору).

Розділом 4 Договору сторони домовились, що перелік робіт, що підлягають виконанню Виконавцем вказуються у додатку до договору, який є невід'ємною частиною Договору. Вартість робіт з моніторингу визначена за один календарний рік і включає податок на додану вартість. Періодичність платежів визначена в додатку до Договору та встановлюється щомісячно. Оплата вартості робіт здійснюється Замовником протягом 10 банківських днів з дня отримання ним рахунку.

01.11.2014 р. сторонами підписано додаткову угоду до Договору № 225/2009, якою сторони погодили, що Виконавцем за Договором № 225/2009 від 04.01.2009 р. є Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" Подільська філія ДП "Український державний центр радіочастот" з відповідними банківськими реквізитами (а.с.20, т.1).

Судом встановлено, що протягом дії Договору сторонами було підписано додатки № 1 до Договору № 225/2099 про перелік РЕЗ, що підлягають радіочастотному моніторингу та щодо періодичності радіочастотного моніторингу і оплати за місяць дійсний з 06.09.2013 , з 01.11.2014 р., з 01.12.2014 р., з 11.03.2015 р., з 29.04.2015 р. та з 01.05.2015 р. (а.с.17-19, 43-45, т.1).

Як вбачається з матеріалів справи за період з квітня по жовтень 2015 р. позивач виконав для відповідача роботи пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів на загальну суму 6 913,92 грн, що стверджується актами виконаних робіт за вказаний період, службовими записками щодо підготовки дозвільних документів та відповідними рахунками (а.с.25-27, 38-39, 46-47, т.1).

Судом встановлено, що матеріали справи містять докази надіслання позивачем відповідачу актів виконаних робіт, рахунків на оплату виконаних робіт відповідно до Договору № 225/2009 від 04.01.2009 р. за період з квітня по жовтень 2015 р., які останнім не були оплачені, а також не надано обґрунтованих заперечень щодо виставлених актів виконаних робіт та рахунків (а.с.48-51, т.1).

За умовами Договору № 225/2009 від 04.01.2009 р. відповідач повинен був провести розрахунки за отримані послуги протягом 10 банківських днів дня отримання ним рахунку (п.4.3 Договору).

Матеріали справи не містять доказів проведення відповідачем розрахунків за виконані позивачем роботи, окрім вказаних вище на суму 3 191,04 грн здійснених відповідачем 19.11.2015 р.

Непроведення відповідачем розрахунку за виконані роботи у відповідності до умов Договору № 225/2009 від 04.01.2009 р. спонукало позивача звернутись до відповідача з претензіями № 409 від 18.06.2015 р. та № 492 від 21.07.2015 р. (які за твердженням позивача залишені останнім без відповіді та оплати), а в подальшому із відповідним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст Договору № 225/2009 від 04.01.2009 р. укладений між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору про підряд регулювання якого здійснюється § 1 (Загальні положення про підряд) Глави 61 ЦК України (Підряд) (ст.ст.837-864 ЦК України).

Згідно ч.1,2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч.1 ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 4.3 Договору № 225/2009 від 04.01.2009 р. визначено, що оплата вартості робіт здійснюється відповідачем протягом 10 банківських днів з дня отримання ним рахунку.

Так як відповідач не виконав свого обов'язку по проведенню розрахунків у строки визначені договорами по позову, то він є таким що прострочив виконання зобов'язання, а тому є боржником.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так як відповідач не виконав своє зобов'язання по оплаті отриманих послуг в строки передбачені п. 4.3 Договору, він є таким, що прострочив виконання взятого на себе зобов'язання по оплаті отриманих послуг в сумі 6 913,92 грн за період з вересня по жовтень 2015 р.

Разом з тим, судом встановлено, що після звернення позивача з позовом до суду, відповідач здійснив з позивачем часткові розрахунки за отримані послуги в сумі 3 191,04 грн, що стверджується випискою з банку від 19.11.2015 р. та в зв'язку з чим останнім подано заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с.36-37, т.1).

Таким чином, станом на день розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем за отримані послуги на умовах Договору № 225/2009 від 04.01.2009 р. складає 3 722,88 грн (6 913,92-3 191,04)

З врахуванням викладеного позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 3 722,88 грн є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають умовам договору та чинному законодавству, а тому підлягають повному задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

При задоволенні позову судом враховано, що матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від прийняття робіт за актами виконаних робіт за період з вересня по жовтень 2015 р., а також не містять доказів визнання недійсним Договору № 225/2009 від 04.01.2009 р.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

При прийнятті рішення судом враховано п.3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в якому вказано, що у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

25.11.2015 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Вінастеріск", вул.1 Травня, 38, м.Хмільник, 22000 (ідентифікаційний код 35542326) на користь Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" в особі Подільської філії Українського державного центру радіочастот, вул. Соборна, 59, офіс 900, м.Вінниця, 21050 (ідентифікаційний код 21726250) - 3 722 грн 88 грн. - боргу та 1 218 грн 00 коп. - відшкодування витрат повязаних зі сплатою судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 27 листопада 2015 р.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи.

2,3 - відповідачу - вул. 1 Травня, 38, м.Хмільник, Вінницька область, 22000; вул.Червона Площа, 26, м.Хмільник, Вінницька область, 22000.