РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015Справа №910/21662/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Дімакс»
до1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Під-Ключ»
2) Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк»
прозобов'язання виконати умови договору
Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача:Іванец І.І. (керівник); Волошин О.В. (доручення №б/н від 15.09.2015)
від відповідача 1:Чебан В.В. (дов. №б/н від 04.09.2015);
від відповідача 2:Гутник А.Ж. (дов. №19/05-1324 від 03.08.2015);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Дімакс» (надалі - ТОВ «КУА «Дімакс») звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Під-Ключ» (надалі - ТОВ «Під-Ключ») та Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» ( надалі - ПАТ «Артем-Банк») про:

- скасування листів ТОВ «Під-Ключ» №311 від 07.07.2015, №335 від 21.07.2015 та №327 від 17.07.2015 та листа ПАТ «Артем-Банк» №24/04-1174 від 14.07.2015;

- зобов'язання ТОВ «Під-Ключ» і ПАТ «Артем-Банк» виконувати всі свої зобов'язання за договором від 29.12.2014 та не чинити перешкод ТОВ «КУА «Дімакс» при виконанні ним своїх зобов'язань за договором;

- зобов'язання ТОВ «Під-Ключ» і ПАТ «Артем-Банк» переукласти договір з ТОВ «ВБК «Мрія» від 21.07.2015 з метою виключення з нього обсягів робіт, обов'язок виконання яких за договором від 29.12.2014 покладено на ТОВ «КУА «Дімакс».

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами умов Договору б/н від 29.12.2014.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.08.2015 порушено провадження у справі №910/21662/15, розгляд справи призначено на 15.09.2015.

10.09.2015 позивачем на виконання вимог ухвали суду від 21.08.2015 через загальний відділ суду було подано письмове нормативне обґрунтування вимог, викладених в п.п. 5, 6 прохальної частини позовної заяви, а також пояснення щодо позовних вимог до кожного з відповідачів та щодо винесення окремої ухвали.

11.09.2015 представником відповідача 1 через загальний відділ суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

15.09.2015 відповідачем 2 суду подане клопотання про залучення документів до матеріалів справи, а також відзив на позовну заяву, згідно із змістом якого проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.09.2015 розгляд справи відкладено на 08.10.2015.

05.10.2015 позивачем через загальний відділ суду було подано заперечення на відзив відповідача 2.

07.10.2015 відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого відповідач 1 проти позовних вимог заперечує та просить залишити їх без задоволення.

07.10.2015 відповідачем 2 через загальний відділ суду було подано заперечення щодо залучення до участі у справі Ради інвесторів в якості третьої особи.

В судовому засіданні 08.10.2015 представниками сторін було подано спільне клопотання про відкладення розгляду справи в межах розумних строків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.10.2015 за клопотанням представників сторін продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 10.11.2015.

10.11.2015 позивачем через загальний відділ суду було подано письмові заперечення на відзив відповідача 1.

Розглянувши в судовому засіданні 10.11.2015 клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011).

З урахуванням вищенаведеного та враховуючи, що рішенням у даній справі Раду інвесторів будівництва житлового будинку №52 по вул. Щербакова в м. Києві в особі голови Ради Ренгача Сергія Володимировича не буде наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому, враховуючи матеріали справи та пояснення представників сторін, суд визнав клопотання позивача необґрунтованим та безпідставним.

Крім того, в прохальній частині позовної заяви позивачем у справі заявлено клопотання про винесення окремої ухвали, якою зобов'язати Генеральну прокуратуру України перевірити законність введення в 2010 р. в експлуатацію незавершеного будівництвом об'єкта-житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями і підземною автостоянкою на вул. Щербакова, 52 у Шевченківському районі м. Києва.

Частиною першою статті 90 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.

Розглянувши заявлене позивачем клопотання, суд дійшов висновку, що вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки представником позивача належним чином не обґрунтовано необхідність винесення судом ухвали на підставі статті 90 Господарського процесуального кодексу України, а також не наведено обставини, які б слугували підставою для винесення окремої ухвали.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини.

29.12.2014 між ТОВ «Під-Ключ» (відповідач 1, забудовник-1), ТОВ «КУА «Дімакс» (позивач, забудовник-2) та ПАТ «Артем-Банк» (відповідач 2, управитель ФФБ) було укладено Договір п. 1.1 якого визначено, що з метою завершення будівництва та передачу під заселення житлового будинку з об'єктами соціальної сфери, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 52 у Шевченківському районі (надалі - будинок, об'єкт будівництва або об'єкт), - сторони дійшли згоди про передачу забудовником-1 забудовнику-2 частини своїх функцій забудовника фонду фінансування будівництва «Щербакова 52» виду А вказаного будинку (надалі - ФФБ), які передбачені основним договором ФФБ та цим договором, а забудовник-2 зобов'язується їх виконувати належним чином та передати об'єкт будівництва експлуатуючій організації або об'єднанню співвласників та під заселення мешканців (довірителями ФФБ), а також виправити недоліки і дефекти у виконаних ним роботах, що виникли з його вини в період гарантійної експлуатації об'єкта. Також забудовник-2 зобов'язується виконати роботи/зобов'язання за даним договором відповідно до умов даного договору, вимог Державних будівельних норм України (далі - ДБН) та проектно-кошторисної документації (далі - ПКД).

Відповідно до п. 1.2 Договору перелік та обсяги робіт, що доручаються виконати забудовнику-2 за договором, визначаються графіком виконання робіт, що є невід'ємним додатком №1 до договору, і стосуються виконання всіх будівельно-монтажних робіт та спеціальних монтажних робіт, необхідних для заселення будинку та передачі його експлуатуючій організації або об'єднанню співвласників крім робіт по паркінгу, 5 та 6 блоків.

Орієнтовна вартість робіт за цим договором визначається договірною ціною і складає 25420000,00 грн., в тому числі ПДВ - 4236667,00 грн. Орієнтовна вартість робіт складається з суми витрат забудовника-2 на виконання всіх його робіт/зобов'язань за даним договором, включаючи вартість придбання матеріалів (будь-які матеріали, конструкції, вироби та/або устаткування, які необхідні для належного і повного виконання робіт за цим договором), а також інших витрат, що передбачені чинним законодавством України та суми належної винагороди (прибутку) забудовника-2 (п. 2.1 Договору).

Разом із підписанням цього договору забудовник-1 закріплює за забудовником-2 відповідним протоколом (невід'ємний додаток №2 до цього договору) нежитлові приміщення загальною площею 2 597 кв.м. в об'єкті з правом забудовника-2 на залучення інвестицій шляхом їх реалізації іншим юридичним та/або фізичним особам виключно через управителя ФФБ за правилами ФФБ та з зарахуванням одержаних грошових коштів виключно на поточний рахунок забудовника-2, відкритий на виконання умов підпункту 5.3.12 цього договору.

Також сторони договору погодили право власності забудовника-2 на всі кошти, одержані від реалізації закріплених за забудовником-2 нежитлових приміщень (2597 кв.м.). При цьому, різниця, що утвориться між орієнтовною вартістю цього договору (25420000,00 грн.) та фактичною сумою реалізації цих приміщень є додатковою винагородою забудовника-2 за пошук та залучення інвестицій, а вартість робіт за цим договором і договірна ціна за п. 2.1 цього договору автоматично збільшуються на цю різницю.

З моменту підписання цього договору протокол закріплення нежитлових приміщень (додаток №2), площі, закріплені в цьому протоколі, передаються з метою реалізації до управителя ФФБ із зобов'язанням останнього реалізувати дані площі виключно інвесторам, залученим забудовником-2.

Крім того сторони погодили те, що в разі наявності у забудовника-2 довірителя-інвестора, який бажає придбати нежитлове приміщення, що не входить до вищезазначеного протоколу (додаток №2), це приміщення додатково закріплюється за новим протоколом забудовнику-2 з одночасним виключенням цим протоколом раніше закріпленого за забудовником-2 приміщення або приміщень однакової площі (п.п. 3.1.1 Договору).

Відповідно до п. 3.2 та п.п. 3.2.1 Договору забудовник-1 за погодженням Ради інвесторів щомісячно підписує забудовнику-2 довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) та акти приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) на підставі фактично виконаних останнім обсягів робіт, види та перелік яких зазначено графіком виконання робіт (додаток №1 до договору).

Згідно із п.п. 3.2.2 Договору забудовник-1 та/або Рада інвесторів мають право не підписувати акт приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в у випадку виявлення в акті інформації, яка не відповідає умовам даного договору та додатків до нього, недоліків виявлених в роботах, в т.ч. і в раніше виконаних забудовником-2 та підписаних (прийнятих за КБ-2в) забудовником-1 та Радою інвесторів роботах - до усунення цих недоліків. Забудовник-1 та Рада інвесторів не мають права не підписувати довідку КБ-3, якщо ними підписано відповідний акт КБ-2в.

Решту, якою є різниця між загальною сумою реалізації закріплених за забудовником-2 нежитлових приміщень (додаток №2 до договору) та загальною сумою виконаних робіт за раніше підписаними довідками КБ-3 забудовник-1 підписує за погодженням Ради інвесторів забудовнику-2 разом з підписанням останньої (кінцевої) довідки форми КБ-3 (п.п. 3.2.3 Договору).

Зазначена в підпункті 3.1.1 договору загальна площа нежитлових приміщень, а також орієнтовна вартість договору можуть бути скориговані на підставі обміру площ установою, уповноваженою проводити технічну інвентаризацію (п. 3.3 Договору).

Строки виконання робіт за договором визначено п.п. 4.1.1. 4.1.2, 4.1.3 Договору.

Так, вказаними підпунктами Договору визначено початок робіт - протягом 5 календарних днів з дня одержання забудовником-2 кошів від першої реалізації приміщення закріпленого за ним додатком №2 до цього договору та передачі забудовником-1 забудовнику-2 фронту робіт за актом, що є додатком №3 до цього договору. Закінчення забудовником-2 всіх передбачених цим договором робіт і передача разом з забудовником-1 об'єкта під заселення інвесторами-мешканцями - 15.08.2015. Передача об'єкта разом з забудовником-1 експлуатуючій організації або об'єднанню співвласників - 01.10.2015. Строки виконання та обсяг робіт зазначені у графіку виконання робіт (додаток №1 до цього договору).

Пунктом 4.2 Договору визначено, що виникнення обставин, що не залежать від забудовника-2 і об'єктивно перешкоджають виконанню ним робіт у встановлені строки (зокрема збільшення обсягів робіт у процесі внесення змін до проектних рішень забудовником-1, дія обставин непереборної сили тощо) є підставою для перегляду зазначених строків. Рішення сторін про перегляд строків оформляється додатковою угодою до цього договору.

Відповідно до п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3 п. 4.3 Договору обставинами, які перешкоджають виконанню робіт у встановлені строки, що не залежать від забудовника-2 і дають йому право на перегляд строків, є:

- необхідність виконання додаткових робіт за обґрунтованим рішенням забудовника-1;

- обставини, що виникли з вини забудовника-1 (зміна технічних умов на підключення інженерних мереж, заміна проектних рішень тощо);

- обставини непереборної сили або навмисне перешкоджання виконанню робіт, що підтверджується належними доказами.

Згідно п. 4.4 Договору строки виконання робіт, після погодження із забудовником-1, переносяться, в разі необхідності, на час дії обставин, які перешкоджають виконанню робіт у встановлені строки та не залежать від забудовника-2 з врахуванням часу на відновлення робочого процесу і можливого перенесення виконання робіт на другу пору року.

Забудовник-2 несе відповідальність за дотримання всіма підрядними організаціями, залученими до виконання робіт за даним договором термінів та якості виконаних робіт, тощо (п. 4.5 Договору).

Пунктами 5.3.1, 5.3.2, 5.3.6, 5.3.7, 5.3.10, 5.3.13 пункту 5.3 Договору визначено обов'язки, забудовника-2, зокрема забудовник-2 зобов'язався:

- організувати добудову відповідно до вимог ДБН та ПКД об'єкту будівництва зі ступеню готовності, зафіксованого у цьому договорі та основному договорі ФФБ до 100% готовності, необхідної для заселення об'єкту та передачі його експлуатуючій організації відповідно до орієнтовних обсягів, визначених графіком виконання робіт, а також виконати всі роботи (включаючи проектні - в разі необхідності), передбачені цим договором, і здати їх забудовнику-1 та Раді інвесторів за актами виконаних робіт форми КБ-2в та довідками КБ-3 в сумі з урахуванням договірної ціни;

- виконати роботи у встановлений цим договором строк, якісно і у повному обсязі, у відповідності із затвердженою проектно-кошторисною документацією та матеріалами, чинними будівельними нормами та стандартами України;

- забезпечувати відповідність якості матеріалів, які використовуються при виконанні робіт за цим договором державним стандартам, технічним умовам; надавати на вимогу забудовника-1 та Ради інвесторів копії всіх необхідних сертифікатів, технічних паспортів тощо, що засвідчують характеристики та якість таких матеріалів;

- в погодженні з забудовником-1 та Радою інвесторів строки усунути за власний рахунок дефекти та недоліки у виконаних ним роботах, які виявлені під час виконання/приймання робіт за даним договором та/або під час завершення будівництва об'єкта та в гарантійні строки, визначенні чинним законодавством України. Зазначений підпункт не стосується дефектів та недоліків в роботах забудовника-2, пов'язаних з недоліками та прорахунками проекту, а також з раніше (до підписання цього договору) неякісно виконаними роботами/матеріалами;

- забезпечити разом з забудовником-1 передачу довірителям-інвесторам квартир (мешканцям) та нежитлових приміщень за актами приймання-передачі на підставі актів усунення недоліків;

- своєчасно, відповідно до технічної характеристики та термінів, встановлених основним договором ФФБ та цим договором завершити будівництво об'єкту будівництва та передати його на заселення.

Пунктом 10.1 Договору визначено, що строк дії договору починається з моменту підписання забудовником-2 та управителем ФФБ додаткової угоди до основного договору ФФБ та закінчується 01.10.2015, у будь-якому випадку до повного виконання всіма сторонами своїх зобов'язань за цим та основним договором ФФБ.

Відповідно до п.п. 12.1.1, 12.1.2, 12.1.3 п. 12.1 Договору призупинення робіт і розірвання дії договору може бути в наступних випадках:

1) за згодою сторін;

2) з ініціативи забудовника-2:

- невиконання умов пункту 3.2 цього договору (крім пп. 3.2.2);

- перешкоджання в роботі, навмисне знищення та/або пошкодження майна та виконаних забудовником -2 робіт, навмисне та необґрунтоване не підписання виконаних ним робіт тощо;

3) з ініціативи забудовника-1 в разі порушення забудовником-2:

- строку, зазначеного в п. 4.1.1 даного договору більше ніж на 14 календарних днів, за умови своєчасного виконання забудовником-1 своїх зобов'язань за цим договором;

- строків виконання з його вини робіт згідно із графіком виконання робіт (Додаток №1 до цього договору) більше ні на 45 (сорок п'ять) календарних днів;

- надання забудовником-2 недостовірної інформації згідно Додатку №6 цього договору;

- не усунення забудовником-2 недоліків у виконаних ним роботах протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дня виявлення цих недоліків та підписання сторонами відповідного дефектного акту.

Сторона, що бажає розірвати договір, повинна письмово попередити іншу сторону не менш ніж за 10 (десять) днів до дати розірвання (п. 12.2 Договору).

Пунктом 12.3 Договору визначено, що договір не може бути розірвано в односторонньому порядку, крім вказаних випадків та за рішенням суду.

Згідно із п. 12.5 Договору в разі виявлення мотивованої та обґрунтованої загрози невиконання умов договору з боку забудовника-2 цей договір може бути розірвано за ініціативою будь-якої зі сторін крім забудовника-2 без погодження з останнім.

Як свідчать матеріали справи, позивачем умови Договору від 29.12.2014 в частині своєчасного виконання робіт належним чином виконано не було, у зв'язку із чим відповідачем 1 на підставі п. 12.5 Договору, на адресу позивача було надіслано лист №311 від 07.07.2015, згідно змісту якого повідомив ТОВ «КУА «Дімакс» про дострокове розірвання Договору від 29.12.2014.

Лист з аналогічним змістом також було надіслано позивачу і відповідачем 2, а саме лист №24/04-1174 від 14.07.2015.

Крім того, відповідач 1 листами №327 від 17.07.2015 та №335 від 21.07.2015 повідомив позивача про те, що у зв'язку із достроковим розірванням Договору від 29.12.2014 ТОВ «КУА «Дімакс» позбавлено права реалізації залишку нежитлових приміщень, що були визначені Додатком №2 до Договору від 29.12.2014, а також про те, що з 20.07.2015 співробітникам ТОВ «КУА «Дімакс» буде відмовлено в безперешкодному доступі до об'єкта будівництва та всіх його приміщень.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги зокрема про скасування листів ТОВ «Під-Ключ» №311 від 07.07.2015, №335 від 21.07.2015 та №327 від 17.07.2015 та листа ПАТ «Артем-Банк» №24/04-1174 від 14.07.2015 та зобов'язання ТОВ «Під-Ключ» і ПАТ «Артем-Банк» виконувати всі свої зобов'язання за договором від 29.12.2014 та не чинити перешкод ТОВ «КУА «Дімакс» при виконанні ним своїх зобов'язань за договором позивач вказує на те, що розірвання Договору від 29.12.2014 р. в односторонньому порядку суперечить ст. 188 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України та п. 12.3 Договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів приймання-передачі, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі спори у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Способи захисту порушеного права встановлені положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Заявлені позивачем позовні вимоги про скасування листів ТОВ «Під-Ключ» №311 від 07.07.2015, №335 від 21.07.2015 та №327 від 17.07.2015 та листа ПАТ «Артем-Банк» №24/04-1174 від 14.07.2015 не відповідають способам захисту порушеного права, визначеним вказаними нормами, а також будь-якими іншими нормативними актами, що є підставою для відмови у їх задоволенні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.07.2004 у справі №10/732.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем як зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. У кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Крім того, захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення. Заявлені позивачем вимоги про скасування листів ТОВ «Під-Ключ» №311 від 07.07.2015, №335 від 21.07.2015 та №327 від 17.07.2015 та листа ПАТ «Артем-Банк» №24/04-1174 від 14.07.2015 не призводять до поновлення порушеного права позивача та у разі їх задоволення не можуть бути виконані у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Приймаючи до уваги встановлені вище обставини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині скасування листів ТОВ «Під-Ключ» № 311 від 07.07.2015, №335 від 21.07.2015 та № 327 від 17.07.2015 та листа ПАТ «Артем-Банк» № 24/04-1174 від 14.07.2015.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень (ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно із ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визначається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Дослідивши укладений сторонами Договір, суд дійшов висновку про те, що за своєю правовою природою Договір від 29.12.2014 є договором підряду, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведеної норми розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 849 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов'язань його сторін.

В силу ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно із п. 12.5 Договору в разі виявлення мотивованої та обґрунтованої загрози невиконання умов договору з боку забудовника-2 цей договір може бути розірвано за ініціативою будь-якої зі сторін крім забудовника-2 без погодження з останнім.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі в порядку п. 12.5 Договору направили позивачу лист №311 від 07.07.2015 та лист №24/04-1174 від 14.07.2015, якими повідомили про дострокове розірвання Договору, а тому, враховуючи, що така одностороння відмова від договору (розірвання), з огляду на положення ст. ст. 653, 849 Цивільного кодексу України, не потребує узгодження з позивачем, то Договір від 29.12.2014 є припиненим (розірваним), як і є припиненими зобов'язання сторін за вказаним Договором (ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України).

При цьому, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказує на безпідставність розірвання договору, оскільки з боку позивача відсутні випадки порушення умов Договору, зокрема п. 12.1 Договору, які згідно п. 12.3 Договору є підставою для його розірвання.

Проте, матеріалами справи, зокрема листами ТОВ «Під-Ключ» №217 від 30.04.2015 р., №218/1 від 30.04.2015 р., №220 від 05.05.2015 р., №221 від 12.05.2015 р., №280 від 18.06.2015 р., №303 від 01.07.2015 р., а також дефектним актом від 05.05.2015 р. підтверджується неналежне виконання позивачем умов укладеного сторонами договору.

З огляду на викладене у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання ТОВ «Під-Ключ» і ПАТ «Артем-Банк» виконувати всі свої зобов'язання за договором від 29.12.2014 та не чинити перешкод ТОВ «КУА «Дімакс» при виконанні ним своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як встановлено ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Позивачем у справі не доведено факту порушення його прав або охоронюваних законом інтересів фактом не укладення ТОВ «Під-Ключ» і ПАТ «Артем-Банк» повторно договору з ТОВ «ВБК «Мрія» від 21.07.2015 з метою виключення з нього обсягів робіт, обов'язок виконання яких за договором від 29.12.2014 покладений на ТОВ «КУА «Дімакс».

Позивач не є учасником правовідносин між ТОВ «Під-Ключ», ПАТ «Артем-Банк» та ТОВ "ВБК "Мрія", на виникненні яких шляхом укладення договору він наполягає.

З урахуванням викладеного вимога позивача про зобов'язання ТОВ «Під-Ключ» і ПАТ «Артем-Банк» укласти договір з ТОВ «ВБК «Мрія» від 21.07.2015

Приймаючи до уваги встановлені вище обставини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Дімакс» відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні 10.11.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата підписання повного тексту рішення - 16.11.2015.

Суддя В.О. Демидов