КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа№ 910/15571/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Пашкіної С.А.

при секретарі Матюхін І.В.

від представники сторін:

від позивача- не з'явився.

від відповідача - не з'явився.

розглянувши Товариства з обмеженою відповідальністю

апеляційну скаргу "Альфа-Гарант"

на рішення

господарського суду міста Києва

від 03.09.2015 року

у справі №910/15571/15

за позовом Приватного акціонерного товариства

"Українська пожежно-страхова компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Альфа-Гарант"

про відшкодування шкоди в сумі 6924,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.09.2015 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40, ідентифікаційний код 20602681) 6924 (шість тисяч дев'ятсот двадцять чотири) грн. 62 коп. страхового відшкодування, а також 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій рішення Господарського суду м. Києва просить скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 року прийнято апеляційну скаргу до провадження. Розгляд справи призначено на 17.11.2015 року.

В судове засідання 17.11.2015 року представники позивача та відповідача в судове засідання не з'явилися про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників позивача та відповідача, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 16.12.2014 р. в м. Києві була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля "Порше", д.р.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2 та автомобіля "Тойота" д.р.н. НОМЕР_2.

Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Порше", д.р.н. НОМЕР_1 не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем "Тойота" д.р.н. НОМЕР_2, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. Дані обставини підтверджуються розгорнутою довідкою №9476275 про дорожньо-транспортну пригоду та постановою Шевченківського районного суду міста Києва (справа №761/39022/14-п (провадження 3/761/150/2015), копії яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "Тойота" д.р.н. НОМЕР_2 (Застрахований автомобіль), який був застрахований позивачем на підставі Договору добровільного страхування від 05.09.2014 року №АЗ-000/054/140000247.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування від 05.09.2014 року №АЗ-000/054/140000247, страхового акту №КАСКО/054/000/14/0150 від 29.12.2014 року, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 16972,05 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №41497 від 29.12.2014 року.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля "Порше", д.р.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП України встановлено постановою Шевченківського районного суду міста Києва (справа №761/39022/14-п (провадження 3/761/150/2015).

На час скоєння вищевказаної ДТП (16.12.2014р.) цивільно-правова відповідальність будь-яких осіб під час експлуатації автомобіля "Порше", д.р.н. НОМЕР_1, на законних підставах, була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) №АІ/609828 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 0,00 грн., строк дії полісу з 12.11.2014р . до 11.11.2015 р.

Отже, відповідач є особою на яку полісом № АІ/609828 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "Порше", д.р.н. НОМЕР_1, на час спірної ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що вартість матеріального збитку відповідно до виставленого рахунку-фактура №К-00001107 від 22.12.2014р. складає 17692,05 грн. Відповідно до акта виконаних робіт (здачі-прийняття робіт) №К-00000512 від 31.12.2014р. складає 17692,05 грн.

Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Документом, який підтверджує дійсний розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, є акт виконаних робіт. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжне доручення (інший документ, який підтверджує факт перерахування коштів на відновлювальний ремонт).

Відтак, реальний розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля "Тойота" д.р.н. НОМЕР_2, склав 17692,05 грн., відповідно до акта здачі-прийняття робіт №К-00000512 від 31.12.2014 р. Факт виплати позивачем, як страховиком цивільно-правової відповідальності потерпілої у ДТП особи, страхового відшкодування в розмірі 16972,05 грн. суду також доведений (підтверджується платіжним дорученням № 41497 від 29.12.2014 р.).

Відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З матеріалів справи вбачаться, що відповідач часткового сплатив суму матеріальної шкоди в розмірі 10047,43 грн., про що свідчить банківська виписка №001 від 10.04.2015 р. та підтверджується сторонами по справі.

Відповідно до приписів статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п. 21.4 п. б) договору добровільного страхування від 05.09.2014 р. №АЗ-000/054/140000247, сторонами договору досягнуто згоди, що розмір збитків може визначатися страховиком на підставі кошторису ремонтних робіт, рахунків-фактур, нарядів-замовлення та інших документів, які підтверджують вартість відновлювального ремонту. Зазначені документи приймаються страховиком зав умови, що з ним було письмово узгоджено вибір станції технічного обслуговування для ремонту застрахованого ТЗ.

Виходячи з вищевикладеного, відповідач неправомірно здійснює перерахування суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування від 05.09.2014 р. №АЗ-000/054/140000247, укладеного між позивачем та страхувальником. Сума страхового відшкодування виплачена позивачем (страховиком) своєму страхувальнику на підставі укладеного між ними договору добровільного страхування від 05.09.2014 р. №АЗ-000/054/140000247, страхового акту №КАСКО/054/000/14/0150 від 29.12.2014р.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Наданий позивачем Звіт від 26.12.2014р. №01161_14 та наданий відповідачем Звіт від 09.04.2015р. №ЦВ/14/1813 є попередніми оціночними документами, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу.

Відповідно до звіту від 26.12.2014 р. №01161_14 експертом було визначено, що строк експлуатації автомобіля "Тойота" д.р.н НОМЕР_2 склав 7,07 року, дата виготовлення значиться 01.12.2007 р.

В матеріалах справи наявний запит позивача адресований експерту, який проводив автотоварознавчу експертизу, за результатом якого було складено звіт №01161_14, та просив повідомити на підставі яких документів було визначено строк експлуатації "Тойота"; чи можливо визначити точну дату виготовлення ТЗ включаючи день, місяць, рік виготовлення.

Згідно відповіді оцінювача, який міститься в матеріалів справи дата виготовлення визначена на підставі даних заводу виробника, який зафіксований у VIN-коді ТЗ, за допомогою мережі Інтернет та програмного комплексу Audatex. На підставі вищенаведеного можливо визначити дату виготовлення ТЗ з точністю до місця та року яка лежить у інтервалі дат з 01.12.2007 р. до 31.01.2008 р., а визначити точну дату (включаючи день, місяць, рік) використовуючи доступні оцінювачу ресурси неможливо.

Таким чином з наявних матеріалів справи за відсутністю можливості встановити точну дату виготовлення пошкодженого автомобіля, суду не доведено те, що строк його експлуатації перевищив 7 років, відповідно до п/п "б", п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону N 1961-IV, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи у позивача виникло право вимоги до відповідача в розмірі 16972,05 коп., з яких відповідачем сплачено 10047,43 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу №АІ/0609828 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статей 993, 1191 ЦК України, відповідач повинен був відшкодувати позивачу у встановлений законом строк шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50000 грн.), у межах суми, що перейшла до позивача (16972,05 грн.), з урахуванням того, що франшиза за полісом №АІ/0609828 дорівнює 0,00 грн., та за мінусом вже сплаченої відповідачем суми в розмірі 10047,43 грн. тобто відповідач повинен відшкодувати позивачу 6924,62 грн.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позов підлягає задоволенню повністю в заявленій сумі 6924,62 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 03.09.2015 року у справі №910/15571/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/15571/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.Г. Сітайло

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови складено 18.11.2015 року.