РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015Справа №40/360

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.С."

до: регіонального відділення фонду державного майна України по м. Києву

Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача:

1) товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕХНІКА"

2) Київська міська рада

3) державне підприємство "КИЇВМАШСЕРВІС"

4) міністерство економічного розвитку та торгівлі України

про: визнання права власності.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Атаманчук Л.Р. - за довіреністю від 01.08.2015 № 13; Сиволоцька В.М. - директор (НОМЕР_1 виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві)

відповідача: Ємець Ю.В. - за довіреністю від 02.03.2015 № 12;

Третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача:

1) не з'явилися;

2) не з'явилися;

3) ОСОБА_4 - за довіреністю від 30.04.2015 № б/н;

4) ОСОБА_5 - за довіреністю від 27.10.2014 № 2432-03/564.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "А.В.С." звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до регіонального відділення фонду державного майна України по м. Києву про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем неодноразово були укладені договори оренди з винятковими умовами. Відтак, вважаючи договори оренди такими, що надавали право на будівництво на території об'єкта оренди, позивач просить суд визнати право власності на приміщення складу ангарного типу загальною площею 376,2 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (літ. Б) та прибудованого до нього адміністративно-побутового корпусу загальною площею 334,0 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А) та просить зобов'язати відповідача дати згоду позивачу на суборенду бетонного майданчика загальною площею 0,06 га.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.07.2006 у справі № 40/360, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2006, позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.06.2015 вказані вище судові акти скасовано, а дану справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 15.07.2015 № 04-23/975 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 40/360, за результатами якого зазначену справу передано на розгляд судді Балац С.В.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.07.2015 справу № 40/360 прийнято до провадження судді Балац С.В. Розгляд справи призначено на 17.08.2015. Вказаною ухвалою суд залучив до участі у справі Київську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 17.08.2015 відклав розгляд даної справи на 23.09.2015. Вказаною ухвалою суд залучив до участі у справі державне підприємство "КИЇВМАШСЕРВІС" та міністерство економічного розвитку та торгівлі України в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судових засіданнях 23.09.2015, 05.10.2015 та 26.10.2015 оголошено перерви до 05.10.2015, 26.10.2015 та 04.11.2015 відповідно.

З урахуванням вказівок, викладених в постанові Вищого господарського суду України від 25.06.2015 сторонами спору подані до суду наступні пояснення.

Представник позивача в поданих до суду поясненнях зазначив, що в матеріалах справи наявні всі необхідні докази належності останньому спірного майна. Крім того, відповідачем та третіми особами без самостійних вимог на предмет спору не подано до суду документів, підтверджуючих належність вказаного майна їм чи іншим особам.

В поданих до суду поясненнях Київська міська рада зазначає, що остання є суб'єктом права власності на зазначену земельну ділянку, враховуючи положення статті 80 Земельного кодексу України, як орган місцевого самоврядування. Наведене свідчить, що оскаржувані рішення безпосередньо зачіпають права та обов'язки Київської міської ради, як власника та розпорядника земельної ділянки, без відома якої визнано за позивачем право власності на нерухоме майно, яке розташоване на належній міській раді земельній ділянці. Рішення про передачу позивачу земельної ділянки на АДРЕСА_1 Київрада не приймала, відтак доводи позивача про те, що останній є законним землекористувачем земельної ділянки є помилковим.

Міністерство економічного розвитку та торгівлі України проти задоволення позову заперечило з тих підстав, що здача в оренду нерухомого державного майна, що розташоване на земельній ділянці потребувала отримання відповідного дозволу згідно з вимогами статті 5 Закону України "Про оренду державного майна". Крім того, державне підприємство не може бути орендодавцем земельної ділянки відповідно до вимог статті 4 Закону Верховної ради СРСР від 23.11.1989 № 1801 "Основи законодавства Союзу РСР і союзних республік про оренду", а також статті 19 Земельного кодексу України від 18.12.1990.

Письмові заперечення державного підприємства "КИЇВМАШСЕРВІС" та регіонального відділення фонду державного майна України по м. Києву викладені з тих же підстав, що подані до суду міністерством економічного розвитку та торгівлі України.

Представником позивача до господарського суду м. Києва подане клопотання про витребування доказів у державного підприємства "КИЇВМАШСЕРВІС" та міністерства економічного розвитку та торгівлі України документів, які, на думку представника позивача, необхідні для вирішення спору. Вказане клопотання представника позивача судом відхилено, оскільки у суду відсутні підстави у витребуванні вказаних у клопотанні документів.

До господарського суду надійшло клопотання представника позивача про призначення у справі будівельно-технічної експертизи.

Подане представником позивача клопотання про призначення експертизи судом відхилене,

оскільки питання встановлення факту існування у 1996 році на території державного підприємства СКТБ "РОБОТЕКС" об'єкту нерухомого майна - складського майданчика з бетонним покриттям (виробничий бетонний майданчик) площею 879,7 кв. м., а також відповідність побудованих на ньому будівель вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва не входить до предмету доказування в межах даної справи.

Також представником позивача подане до суду клопотання про вихід за межі позовних вимог шляхом визнання права власності на склад ангарного типу (літ. Б), загальною площею 376,2 кв. м., адміністративно-побутове приміщення (літ. А) та на виробничий бетонний майданчик площею 879,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначив, що відповідно до приписів ст. 22 ГПК України, позивач вправі зокрема змінити предмет або підстави позову до початку розгляду справи по суті, а отже подана заява про вихід за межі позовних вимог шляхом визнання права власності в порядку набувальної давності судом до розгляду не прийнята.

В судовому засіданні 04.11.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення уповноважених представників позивача, відповідача, державного підприємства "КИЇВМАШСЕРВІС" та міністерства економічного розвитку та торгівлі України по суті даного спору та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між державним підприємством "СПЕЦІАЛЬНЕ КОНСТРУКТОРСЬКО-ТЕХНОЛОГІЧНЕ БЮРО (СКТБ) "РОБОТЕКС", як орендодавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю "АВС", як орендарем, в особі його засновників укладено договір оренди від 02.10.1995 № 32/2, за умовами якого останньому було передано на умовах оренди державне майно - територію площею, 0,113 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Між державним підприємством "СПЕЦІАЛЬНЕ КОНСТРУКТОРСЬКО-ТЕХНОЛОГІЧНЕ БЮРО (СКТБ) "РОБОТЕКС" та товариством з обмеженою відповідальністю "АВС", 14.03.1996 укладено договір про співпрацю. Відповідно до умов названого договору сторони домовились спільно облаштовувати господарську територію СКТБ для задоволення їхніх потреб ( п.1.1.) та спільно фінансувати розвиток виробничої бази СКТБ, здійснювати будівництво запланованих об'єктів, розвивати інженерні мережі, надавати йому необхідні послуги, спільно нести витрати по сплаті податків та платежів (п.2.2.).

Пунктом 3.3 договору про співпрацю передбачено проведення демонтажу зведених товариством з обмеженою відповідальністю "АВС" будівель та їх транспортування до нового місця розташування.

В подальшому, 01.04.1996, державним підприємством "СПЕЦІАЛЬНЕ КОНСТРУКТОРСЬКО-ТЕХНОЛОГІЧНЕ БЮРО (СКТБ) "РОБОТЕКС" та товариством з обмеженою відповідальністю "АВС" було переукладено договір оренди від 02.10.1995 № 32/2 шляхом підписання нового договору оренди № 45, з зазначенням на генеральному плані орендодавця місця розташування орендаря.

18.03.1996 представниками державного підприємства "СПЕЦІАЛЬНЕ КОНСТРУКТОРСЬКО-ТЕХНОЛОГІЧНЕ БЮРО (СКТБ) "РОБОТЕКС", товариства з обмеженою відповідальністю "АВС", державних санітарних, пожежних органів, органів охорони праці, за участю проектувальника, профспілок, було складено акт прийняття в експлуатацію складу товариства з обмеженою відповідальністю "АВС" ангарного типу, загальною площею 347 кв. м. для зберігання непальних матеріалів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який відповідно до висновку зазначеної комісії, здавався у задовільному стані, облаштований системами пожежної та охоронної сигналізації, локальною системою опалення.

01.01.97 сторони за договором оренди №45 від 01.04.1997 уклали додаткову угоду до нього, відповідно до умов якої було збільшено розмір території, що орендується до 0,1144 га та зазначено її балансову вартість в розмірі 11.810 грн., обумовивши питання взаєморозрахунків.

Відповідачем було надано довідку регіонального відділення фонду державного майна України по м. Києву від 23.03.2006 "Про результати перевірки виконання умов Договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "СПЕЦІАЛЬНЕ КОНСТРУКТОРСЬКО-ТЕХНОЛОГІЧНЕ БЮРО "РОБОТЕКС" № Д-1904 від 29.07.1997, орендарем якого є товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕХНІКА", та стану орендованого майна, яке знаходиться на балансі товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕХНІКА" АДРЕСА_1". Як вбачається з вказаної довідки, 31.07.1997 на підставі наказу по державному підприємству "СПЕЦІАЛЬНЕ КОНСТРУКТОРСЬКО-ТЕХНОЛОГІЧНЕ БЮРО (СКТБ) "РОБОТЕКС", останнє було реорганізовано шляхом приєднання до закритого акціонерного товариства "АГРОТЕХНІКА", - орендаря державного майна (цілісного майнового комплексу СКТБ "РОБОТЕКС") за Договором від 29.07.1997 № Д-1904, укладеним між фондом державного майна України та закритим акціонерним товариством "АГРОТЕХНІКА".

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕХНІКА" є правонаступником вищезазначеного державного майна - закритого акціонерного товариства "АГРОТЕХНІКА", що підтверджується Статутом товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕХНІКА", Свідоцтвом про його державну перереєстрацію від 04.12.2000 № 02830, довідкою № 17813 про внесення його до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та довідкою регіонального відділення фонду державного майна по місту Києву від 23.03.2006.

Закрите акціонерне товариство "АГРОТЕХНІКА" та товариство з обмеженою відповідальністю "АВС" 01.09.1997 переуклали договір оренди державного майна - виробничої території площею 0,1144 га до 01.08.2002 під № 10.

У зв'язку з перереєстрацією закритого акціонерного товариства "АГРОТЕХНІКА" у товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕХНІКА", між останнім та товариством з обмеженою відповідальністю "АВС" укладено новий договір оренди вказаного державного майна від 02.01.2001 № 7 на той же строк та на тих же умовах.

Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕХНІКА" та товариством з обмеженою відповідальністю "АВС" 30.09.2003 укладено новий договір № 7 оренди державного майна площею 1144 кв. м., балансова вартість якого на момент укладення, за даними інвентаризації, становила 11.840,40 грн, з терміном дії договору до 30.09.2007.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, позивач з метою захисту свого порушеного права і охоронюваного законом інтересу звернувся до господарського суду із позовом про визнання права власності на приміщення складу ангарного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (літ. Б) та прибудованого до нього адміністративно-побутового корпусу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А) та зобов'язати відповідача дати згоду позивачу на суборенду бетонного майданчика загальною площею 0,06 га, оскільки в матеріалах справи наявні всі необхідні докази належності останньому спірного майна.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до договору оренди від 02.01.2001 № 7 в оренду товариству з обмеженою відповідальністю "АВС" була передана виробнича площа на території ЦМК в розмірі 0,1144 га.

З положень договору випливає, що разом із земельною ділянкою орендатор отримав у користування розміщене на ній майно.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про оренду державного майна" (у редакції, що діяла з 11.04.1995) державні підприємства мали право бути орендодавцями щодо окремого індивідуально визначеного майна, а з дозволу фонду державного майна та/або органів, уповноважених Верховною Радою Автономної Республіки Крим та місцевими Радами народних депутатів управляти майном, також щодо цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць) і нерухомого майна.

Поняття "нерухоме майно" визначено тільки у 2003 році у Цивільному кодексі України (ст. 181), яким передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до умов договору оренди від 01.09.1997 в оренду передано виробничу територію, яка в будь якому випадку розташована на земельній ділянці, а і також саму земельну ділянку площею 0,1144 га.

Таким чином, по-перше, здача в оренду нерухомого державного майна, що розташовано на земельній ділянці потребувала отримання відповідного дозволу згідно з вимогами статті 5 Закону України "Про оренду державного майна".

По-друге, державне підприємство не може бути орендодавцем земельної ділянки відповідно до вимог статті 4 Закону Верховної Ради СРСР від 23.11.1989 № 1801 "Основи законодавства Союзу PCP і союзних республік про оренду", а також статті 19 Земельного кодексу України від 18.12.1990.

Відповідно до вимог статті 4 Закону Верховної Ради СРСР від 23.11.1989 № 1801 "Основи законодавства Союзу PCP і союзних республік про оренду", що діяв на момент укладення першого договору оренди від 02.10.1995 № 32/2, землю в оренду здіють відповідні Ради народних депутатів.

Статтею 19 Земельного кодексу України від 18.12.1990 передбачено, що Міська Рада народних депутатів надає земельні ділянки (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-яких потреб у межах міста.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації провадиться лише після вилучення (викупу) цієї ділянки в порядку, передбаченому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що при проведенні перевірки у березні 2006 року регіональним відділенням фонду державного майна України по м. Києву було виявлено, що на орендованій території збудовано капітальні споруди (склад та приміщення адміністративного призначення) з бетонними фундаментами. Дозвільні та правовстановлюючі документи про власність на ці споруди відсутні.

Визначення капітальності будівель (споруд) у чинних будівельних нормах відсутнє. Однак, згідно з пунктом 1.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов'язані фундаментом із землею.

З зазначеного вбачається, що будівля (капітальна споруда) - це будь-який штучно збудований на земельній ділянці або під нею (під землею) самостійний об'єкт, що фундаментально пов'язаний з земельною ділянкою.

Таким чином, склад ангарного типу загальною площею 376,2 кв.м. та прибудований до нього адміністративно-побутовий корпус загальною площею 334,0 були самовільно збудовані на території цілісного майнового комплексу, що належить до державної власності. Виходячи з того, що до матеріалів справи були залучені накладні про відпуск будівельних матеріалів на ім'я ОСОБА_7 за 1997-1999 роки, договори та акти виконаних робіт з підрядниками товариства з обмеженою відповідальністю "ABC", можна зробити висновок, що споруди були збудовані у 1999-2000 роках.

Відповідно до статті 4 Земельного кодексу України, що діяв на час будівництва, суб'єктами права державної власності на землю виступають обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим.

Статтею 22 Земельного кодексу України, у редакції від 22 червня 1993 року, визначено момент виникнення права власності та право користування земельною ділянкою. Так, відповідно до зазначеної статті, право власності на землю або право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

В матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовано самовільно зведене майно товариства з обмеженою відповідальністю "АВС", оскільки такі документи суду не надавались..

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13 Закону "Про власність" об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав.

Згідно зі статтею 376 Цивільного кодексу житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до статті 10 Земельного кодексу України, у редакції від 22.06.1993, до відома міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території, зокрема належить: 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди; 9) погодження будівництва жилих, виробничих, культурно-побутових та інших будівель і споруд на земельних ділянках, що перебувають у власності або користуванні.

Із зазначеного вбачається, що будь-яке будівництво, яке здійснюється на території міської ради, має бути з нею погоджено.

Державне підприємство СКТБ "РОБОТЕКС" не є особою, уповноваженою відповідно законодавства надавати згоду на здійснення капітального будівництва на земельній ділянці, що перебуває у державній власності.

Державне підприємство СКТБ "РОБОТЕКС" мало статус орендодавця, а товариство з обмеженою відповідальністю "ABC" - орендаря за договорами оренди від 02.10.1995 та 01.04.1996, до того, як почалось будівництво споруд.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача майна в оренду не припиняє права державної власності на це майно.

Відповідно до Закону України "Про власність" орендареві належить право власності на виготовлену продукцію та доход (прибуток), отриманий від орендованого майна, а також на набуте орендарем відповідно до законодавства інше майно. Амортизаційні відрахування на орендоване майно залишаються у розпорядженні орендаря і використовуються на відновлення орендованих основних фондів. Орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна.

Закон України "Про оренду державного та комунального майна" не передбачає прав та можливості орендаря будувати на об'єкті оренди капітальні споруди, а також надання згоди орендодавия на такі дії.

Таким чином, договір оренди майна цілісного майнового комплексу та договір про співпрацю не є належною підставою для користування земельною ділянкою, що належить державі та будівництва капітальної споруди на ній до вимог Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

За договором про співпрацю 1996 року товариство з обмеженою відповідальністю "ABC" фактично безоплатно отримало державне майно, що було прямо заборонено пунктом 5 Декрету КМ України від 15.12.1992 № 8-92 "Про управління майном, що є у загальнодержавній власності". При цьому, відсутнє правове підґрунтя для визнання права власності на об'єкти нерухомого майна за товариством з обмеженою відповідальністю "ABC".

Згідно з пунктом 11.1 Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.08.2001 № 1820 на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані нежитлові будинки та приміщення, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, їх частини, на вбудовані в житлові будинки та прибудовані до житлових будинків нежитлові приміщення, як частини цих будинків, в тому числі на об'єкти спільної власності, внаслідок перебудови чи реконструкції в яких змінились належні власникам частки, зокрема:

- передбачені законодавством документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт. оформлені (видані, укладені) в установленому порядку (за виключенням випадків оформлення права власності на приміщення);

- дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий управлінням держархбудконтролю Київської міської державної адміністрації;

- акт приймальної комісії про прийняття об'єкта в експлуатацію в установленому порядку (у відповідних випадках затверджений місцевим органом виконавчої влади та зареєстрований в управлінні держархбудконтролю Київської міської державної адміністрації);

- довідка Головного управління економіки та розвитку міста Київської міської державної адміністрації про виконання умов щодо передачі коштів у порядку пайової участі на розвиток галузей соціальної або інженерно-транспортної інфраструктури міста, передбачених актами місцевих органів державної виконавчої влади та органів місцевого самоврядування;

- документи, що підтверджують фінансування будівництва, перебудови або реконструкції об'єкта (платіжні доручення або інші документи).

Такі документи відсутні в матеріалах справи та є підстави вважати, що їх не було взагалі.

Отже, право власності було визнано за товариством з обмеженою відповідальністю "ABC" та оформлено за відсутності первинних документів.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" орган управління здійснює контроль за ефективним використанням та збереженням об'єктів державної власності, що перебувають у його управлінні.

Враховуючи викладене, з урахуванням вказаних вище нормативно-правових актів вбачається, що договори (оренди, співпраці) укладені між позивачем та державним підприємством з метою подальшого виведення майна з державної власності через незаконне самочинне будівництво.

Таким чином, з огляду на наведене вище, приймаючи до уваги всі фактичні обставин справи в їх сукупності, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на приміщення складу ангарного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (літ. Б) та прибудованого до нього адміністративно-побутового корпусу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А) та зобов'язання відповідача дати згоду позивачу на суборенду бетонного майданчика загальною площею 0,06 га.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що позивачем зроблено не було.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, згідно ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16 листопада 2015 року

Суддя С.В. Балац