ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.10.2015 Справа № 905/2092/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Подколзіної Л.Д.,

при секретарі судового засідання (помічнику судді) Сиса А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія», м. Павлоград Дніпропетровської області

до відповідача: Державного підприємства «Торезантрацит», м. Торез Донецької області

про стягнення: 86 154,87 грн.

за участі уповноважених сторін:

від позивача - Кузьменко О.С. - представник за довіреністю б/н від 21.08.2015 року

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія», м. Павлоград Дніпропетровської області, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Державного підприємства «Торезантрацит», м. Торез Донецької області, суми основного боргу у розмірі 38 370,00 грн., пені у розмірі 4 064,18 грн., інфляційних витрат у розмірі 27 070,27 грн., 3% річних у розмірі 16 650,42 грн. (Всього 86 154,87 грн.)

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі - продажу №0709-1/13 від 09.07.2013 року в частині розрахунків за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На підтвердження своїх вимог позивачем представлено копію вказаного договору, копію специфікації №3 від 03.02.2013 року до вказаного договору, копію видаткової накладної №02241 від 24.02.2014 року, копію довіреності на отримання торгово-матеріальних цінностей №270 від 21.02.2014 року, копії банківських виписок від 27.02.2014 року та від 03.04.2014 року, копію акту звіряння взаємних розрахунків від 10.02.2015 року за договором купівлі - продажу №0709-1/13 від 09.07.2013 року.

Відповідач в судові засідання жодного разу не з'явився, відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів не надав.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а повторна неявка без пояснення причин належним чином повідомленого Відповідача і ненадання ним певних документів у світлі приписів ст.ст.4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши надані суду докази в порядку ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія», м. Павлоград Дніпропетровської області, (надалі по тексту - продавець) та Державним підприємством «Торезантрацит», м. Торез Донецької області, (надалі по тексту - покупець) укладений договір купівлі - продажу №0709-1/13, згідно умов якого продавець зобов'язався передати, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно п.3.1. договору, поставка товару здійснюється автотранспортом покупцем на умовах FCA - склад продавця, м. Донецьк, у відповідності до правил ІНКОТЕРМС-2000.

Продавець зобов'язаний поставити товар протягом строку, зазначеного у відповідній специфікації. Датою поставки вважається дата підписання сторонами товаросупроводжувальних документів (п.3.2. договору).

Згідно п.6.2. договору, покупець здійснює оплату товару в порядку, оговореному у відповідній специфікації.

Пунктом 11.3. договору зазначено, що він є укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2013 року, а у частині гарантійних та інших не виконаних на той момент зобов'язань - до спливу строку їх дії або повного виконання.

У виконання умов договору сторонами підписана специфікація № 3 від 03.02.2014 року.

За вказаною специфікацією сторони погодили поставку продукції із зазначенням її найменування, кількісних та якісних показників, ціни, строків поставки та умов оплати. Специфікації підписані обома сторонами без зауважень та скріплені печатками.

Пунктом 3 специфікації № 3 до договору передбачено, що оплата за поставлений товар здійснюється відповідачем наступним чином: 100% вартості товару - протягом 30 днів з дня поставки товару.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови.

За умовами статті 193 Господарського Кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Відповідно до ч.1 ст.67 Господарського кодексу України (далі: ГК України) відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

У відповідності до вище вказаного договору, за видатковою накладною №02241 від 24.02.2014 року позивач передав відповідачеві товар на загальну суму 42 675,00 грн., разом із ПДВ 51 210,00 грн.

З представленої накладної вбачається, що вона підписана обома сторонами без жодних зауважень, містить всі необхідні відомості про товар, а також містить відомості про фактичне отримання товару. Тобто, за своїми ознаками така накладна є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірного товару.

Таким чином, на підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов'язок поставити товар, а у відповідача прийняти та оплатити його.

З урахуванням п.6.2. договору та п.3 специфікації № 3 до договору, відповідач повинен був оплатити товар до 26.03.2014 року.

Однак, станом на час подачі позовної заяви до суду, сума основного боргу відповідачем повністю не була оплачена. Відповідач оплатив поставлений товар лише частково, в сумі 12 840,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1215 від 27.02.2014 року на суму 2 840,00 грн. (частина від суми 5 000,00 грн.) та №1665 від 03.04.2014 року на суму 10 000,00 грн., наявними в матеріалах справи.

Крім того, в матеріалах справи наявний акт звіряння взаємних розрахунків від 10.02.2015 року за період 01.01.2014 року - 09.02.2015 року між сторонами, який підписаний та скріплений печатками з обох сторін.

За таких обставин, враховуючи, що сума основного боргу підтверджена матеріалами справи, позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія» щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 38 370,00 грн. суд вважає таким, що підлягає задоволенню.

У зв'язку з тим, що відповідачем порушені строки виконання грошового зобов'язання позивачем заявлені вимоги щодо стягнення пені за період з 27.03.2014 року по 27.09.2014 року у розмірі 4 064,18 грн., інфляційних витрат за період з 01.04.2014 року по 30.06.2014 року у розмірі 27 070,27 грн., 3% річних за період з 27.03.2014 року по 03.09.2014 року у розмірі 16 650,42 грн.

Оцінюючи вимоги позивача в цій частині господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання грошового обов'язку з оплати вартості товару підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

В силу статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п.9.1. договору, у випадку несвоєчасної оплати винна сторона сплачує другій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми вартості невиконаних зобов'язань за кожен день прострочення.

Отже, сторонами самостійно узгоджено розмір пені та здійснений позивачем розрахунок, який не суперечить вимогам Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання", тобто з урахуванням шестимісячного терміну, а також який не перевищує розміру подвійної облікової ставки НБУ.

У відповідності до представленого позивачем розрахунку пеня складає 4 064,18 грн.

Перевіривши представлений позивачем розрахунок пені, з огляду на прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати вартості поставленої продукції, вимоги позивача до відповідача в цій частині суд вважає такими, що підлягають задоволенню.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов'язання в не залежності від наявності вини в його діях.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування інфляційних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, наданий арифметично обґрунтований розрахунок інфляційних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 27 070,27 грн. інфляційних витрат у повному обсязі.

З урахуванням того, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування 3% річних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, визначених в п.6.2. договору, наданий арифметично обґрунтований розрахунок річних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 16 650,42 грн. в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При поданні позову до суду позивачем надмірно сплачено судовий збір у розмірі 1 827 грн.

За приписами ч.1 п.1 ст.7 Закону України „Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно рекомендацій Вищого господарського суду України викладених у інформаційному листі від 21.11.2011р. №01-06/1625/2011 „Про деякі питання практики застосування Закону України Про судовий збір" зміст пов'язаної з цим ухвали може бути наведено в резолютивній часині судового рішення, прийнятого по суті справи.

Таким чином, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету надмірно сплачений судовий збір у розмірі 609 грн.

В решті частини судові витрати, відповідно до ст.49 ГПК України, підлягають віднесенню на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 546, 549, 610-612, 625 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія», м. Павлоград Дніпропетровської області до Державного підприємства «Торезантрацит», м. Торез Донецької області про стягнення 86 154,87 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Торезантрацит», м. Торез Донецької області (86600, Донецька область, м. Торез, вул. Енгельса, буд. № 88, ІПН 32366906, р/р 3665 в ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» м. Київ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія», м. Павлоград Дніпропетровської області, (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Крилова, буд. №25, , п/р № 26007631 у ПАТ «ПУМБ», МФО 334851) суму основного боргу у розмірі 38 370,00 грн., пені у розмірі 4 064,18 грн., інфляційні витрати у розмірі 27 070,72 грн., 3% річних у розмірі 1665,42 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218 грн.

Повернути з Державного бюджету Товариству з обмеженою відповідальністю «Донбаська насосна компанія», м. Павлоград Дніпропетровської області (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Крилова, буд. №25, , п/р № 26007631 у ПАТ «ПУМБ», МФО 334851) надмірно сплачений судовий збір у розмірі 609 грн. відповідно до ч.1 п.1 ст.7 Закону України „Про судовий збір" перерахованого платіжним дорученням №7516 від 24.10.2012р., у зв'язку зі внесення позивачем судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 26.10.2015 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 31.10.2015 року.

Суддя Л.Д. Подколзіна