ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" листопада 2015 р. Справа № 924/1779/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

судді Димбовського В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом державного підприємства „Хмельницьке, м. Старокостянтинів

до квартирно-експлуатаційного відділу, м. Хмельницький

про визнання недійсним акту квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький від 30.03.2014р. про вилучення та (перезакріплення) земельних ділянок військових містечок №22, №23

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю №47 від 12.11.2015р.; ОСОБА_2 - директор (у судовому засіданні 18.11.2015р.)

від відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю №2277 від 12.08.2014р.; ОСОБА_4 - за довіреністю №2894 від 04.09.2015р.

Ухвала виноситься 23.11.2015р., оскільки у судовому засіданні 18.11.2015р. оголошувалась перерва.

Суть спору: позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати недійсним акт відповідача від 30.03.2014р. про вилучення та (перезакріплення) земельних ділянок військових містечок №22, №23.

Позовні вимоги мотивовано, тим, що оспорюваний акт є одностороннім правочином, вчиненим відповідачем. Однак, як вважає позивач, наслідки його вчинення стосуються його прав та обовязків, оскільки він втратив можливість володіти та користуватися земельними ділянками.

На переконання позивача, оспорюваний акт суперечить чинному законодавству, оскільки стосується прав та обовязків відповідача та вчинений в односторонньому порядку особою, яка не мала такого права, вважаючи, що таке право (розпорядження майном та земельними ділянками ДП „Хмельницьке) з 06.03.2012р. належить Міністерству аграрної політики та продовольства України.

Відповідач вважає позов необгрунтованим та просить відмовити в його задоволенні.

Свою позицію, серед іншого, обгрунтовує тим, що оспорюваний акт не може бути правочином, оскільки не зумовлює виникнення будь-яких прав і обовязків для осіб, а тому, на думку відповідача, у позивача відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

З огляду на викладене, робить висновок, що позивач оскаржує акт, який унеможливлює розгляд такого спору в судовому порядку. Позивач сам у своїй позовній заяві посилається на те, що відповідний акт є одностороннім правочином згідно ст. 202 ЦК України, та підтверджує те, що односторонній правочин може створювати обовязки лише для особи, яка його вчинила, тобто суперечить сам собі.

Посилається на Узагальнену практику Верховного Суду України, згідно якої за правилами визнання недійсності правочинів не можна визнавати недійсними документи, які за своїм змістом не є правочинами.

На переконання відповідача, позивач ніколи не набував права власності чи права постійного користування земельними ділянками МО України, відповідно до державних актів на землю серії Б №041646 та серії Б №041659 від 1979р., окрім того випадку, коли самостійно без будь-якого дозволу виготовив державні акти на землю, які в подальшому були скасовані. Вважає, що позивач втратив право на використання даних земель не з моменту складання оспорюваного акту, а з моменту вибуття від відання МО України до відання Мінагрополітики.

Присутні у судовому засіданні представники позивача наполягали на задоволенні позовних вимог.

Присутні у судовому засіданні представники відповідача підтримали подані раніше заперечення та наполягали на відмові у позові.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені статтею 16 Цивільного кодексу України. Цією нормою також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України як спосіб захисту прав субєктів господарювання передбачено визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших субєктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси субєктів господарювання або споживачів.

Оскаржуваний позивачем акт за своїми ознаками до таких актів не відноситься. Також зазначений акт не є договором, а належать до бухгалтерських документів.

Оскаржений акт також не належить до актів, про які йдеться в статті 12 Господарського процесуального кодексу України.

Зазначеною нормою встановлено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, зокрема, про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві.

Враховуючі, що оскаржений акт не носить характеру акту в розумінні ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, та не є договором, зазначений спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 17.04.2013р. по справі №5011-11/8516-2012.

Згідно п. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

За таких обставин, провадження у даній справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 3 ст. 80 ГПК України про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Суд звертає увагу позивача на п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір, згідно якого у разі припинення провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись п. 1 ст. 80, ст. ст. 86, 87 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №924/1779/15 за позовом державного підприємства „Хмельницьке, м. Старокостянтинів до квартирно-експлуатаційного відділу, м. Хмельницький про визнання недійсним акту квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький від 30.03.2014р. про вилучення та (перезакріплення) земельних ділянок військових містечок №22, №23, припинити.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 - до справи,

2 - позивачу (м. Старокостянтинів, вул. Заїкіна, 10),

3 - відповідачу.