РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Справа № 918/766/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Саврій В.А.

суддя Мамченко Ю.А. ,

суддя Демянчук Ю.Г.

при секретарі судового засідання: Німчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача житлово-комунального підприємства "Покровське" на рішення господарського суду Рівненської області від 08 вересня 2015 року у справі №918/766/15 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом житлово-комунального підприємства "Покровське" (м. Рівне)

до товариства з обмеженою відповідальністю "КС Плюс" (м. Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача житлово-комунального спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства "Галузеве" (м.Рівне)

про усунення перешкод в користуванні майном

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №1 від 08.01.2015 р.

відповідача: не з'явився

третьої особи: ОСОБА_2, довіреність від 24.11.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 08.09.2015 р. у справі №918/766/15 (суддя Павленко Є.В.) у позові житлово-комунального підприємства "Покровське" до товариства з обмеженою відповідальністю "КС Плюс" про усунення перешкод в користуванні майном - відмовлено (а.с. 77-79, т.5).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - житлово-комунальне підприємство "Покровське" подало через господарський суд Рівненської області апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити (а.с. 85, т.5).

В апеляційній скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що судом при винесені оскаржуваного рішення не взято до уваги норми Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", на підставі якого Рівненська міська рада визначила своїми рішеннями ЖКП "Покровське" балансоутримувачем певних багатоквартирних будинків та надавачем послуг з їх утримання. Вважає, хибними та такими, що не відповідають чинному законодавству висновки суду щодо недоведеності та необґрунтованості позивачем твердження про перебування багатоквартирних будинків в комунальній власності. Вказує, що лише рада своїм рішенням може передати багатоквартирний будинок у спільну сумісну власність співвласникам, проте таке рішення в матеріалах справи відсутнє. Крім того, рішенням господарського суду Рівненської області від 20 листопада 2014 року у справі №918/1394/14 встановлено належність житлових та нежитлових будинків до комунальної власності м. Рівного. Також, суд посилаючись на статут позивача не звернув уваги на мету створення органом місцевого самоврядування підприємства, відповідно до якої ЖКП "Покровське" є спеціалізованим підприємством, створеним для утримання багатоквартирних будинків та прибудинкових територій.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду (а.с. 84, т.5).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 р. розгляд апеляційної скарги було відкладено на 25.11.2015р. та залучено до участі у справі житлово-комунальне спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство "Галузеве" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (а.с. 96, т.5).

Відповідач надіслав на адресу Рівненського апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу (вх.№26286/15 від 28.10.2015р.), в якому заперечує проти доводів скаржника (а.с. 97-99, т.5).

У відзиві, зокрема, зазначає, що позивачем не враховано те, що багатоквартирні будинки (квартири) можуть знаходитись у приватної власності громадян (спільної сумісної власності). Вважає, що у зв'язку з вступом у дію в 1992 році Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», більшість квартир у багатоквартирних житлових будинків були приватизовані, тобто отримані громадянами у приватну власність, відтак, ці квартири вже не відносяться до об'єктів права комунальної власності, отже положення статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності на яке посилається позивач вже не розповсюджуються. Також, вказує, що позивачем не надано докази того, що право власності на майно - житлові або нежитлові будівлі міста Рівного, в яких відповідач розмістив телекомунікаційні мережі та обладнання, належать виключно територіальній громаді, тобто знаходиться в комунальній власності, як і не надано жодного правовстановлюючого документа (доказів), який би посвідчував його право власності на нерухоме майно - спірні багатоквартирні житлові будинки. Крім того, відсутні докази того, що позивач уповноважений діяти від імені власників квартир або взагалі діє в інтересах власників квартир житлових будинків, в яких знаходиться обладнання відповідача. Згідно статуту позивача не передбачено право володіння чи користування будівлями, які знаходяться в обслуговуванні позивача, а відтак, і право вимоги усунення перешкод в їх користуванні. При цьому, вказує, що в апеляційній скарзі, (як і в позовній заяві), позивачем не обґрунтовано і не зазначено: в чому саме полягає порушення його прав відповідачем, якими діями відповідач ці права порушив та чому саме вимога про демонтаж обладнання є саме тим засобом, яка дозволить поновити його права. Таким чином, позивач фактично не надав доказів того, що він є власником (володільцем) майна, перешкоди у користуванні яким він вимагає усунути у відповідача, і що діями відповідача, порушуються його права власності чи законного володіння.

23.11.2015 р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від ТОВ "КС Плюс" надійшла заява від 18.11.2015 р., в якій просить відкласти розгляд справи у зв'язку з неможливістю бути присутнім у судовому засіданні, яке призначене на 25.11.2015 р. (а.с. 110, т.5).

Судом апеляційної інстанції враховується, що відсутність представника товариства відповідно до ст.77 ГПК України не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а тому дії суду щодо розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності представника відповідача, повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання, в даному випадку, повністю відповідають приписам ст.75, 77 ГПК України.

Також, слід зазначити, що ГПК не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа. Так, юридичну особу за посадою може представляти її керівник. Інші особи, які є штатними працівниками юридичної особи, можуть бути її представниками, якщо вони діють у межах, визначених законодавством чи установчими документами юридичної особи.

Частиною 3 ст. 28 ГПК України визначено, що представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Таким чином, зазначені у клопотанні представники є не єдиними особами, що мають право представляти інтереси товариства в суді.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні вказаного клопотання.

24.11.2015 р. розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із перебуванням у відрядженні судді Юрчука М.І. було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено її у складі: головуючий суддя - Саврій В.А., суддя Мамченко Ю.А., суддя Демянчук Ю.Г. (а.с. 112, т.5).

Житлово-комунальне спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство "Галузеве" 25.11.2015 р. подало письмові пояснення по справі щодо заявлених позовних вимог (вих. №29703/15 від 25.11.2015 р.) (а.с. 113-114, т.5).

В поясненнях, зокрема, повідомляє, що на виконання рішення Рівненської міської ради "Про Методику розрахунку плати за розміщення та експлуатацію телекомунікаційних мереж і обладнання в житлових та нежитлових будівлях комунальної власності міста Рівного і порядок її використання" від 27.10.2011 р. №1309 між ЖКСРБП "Галузеве", ЖКП "Покровське" та ТОВ "КС Плюс" 08.02.2013 року було укладено договір №53ТК про розміщення технічних пристроїв та мереж в житлових та нежитлових будівлях комунальної власності м. Рівного.

Зважаючи на систематичне невиконання договірних умов з боку ТОВ КС Плюс у вересні 2014 р. ЖКСРБП Галузеве звернулось до Рівненського Господарського суду з позовом про зобов'язання ТОВ КС Плюс усунути перешкоди в користуванні майном підприємства шляхом демонтажу належних товариству телекомунікаційних мереж розміщених у житлових та нежитлових будівлях комунальної власності м. Рівного та про визнання договору про розміщення технічних пристроїв та мереж в житлових та нежитлових будівлях комунальної власності м. Рівного від 08.02.2013 р. 53 ТК не укладеним. Рішенням Рівненського Господарського суду від 20 листопада 2014 р. позовні вимоги ЖКСРБП Галузеве було задоволено частково, даний договір від 08.02.2013 р. 53 ТК було визнано не укладеним (таким що не відбувся). Отже, вважає, оскільки відсутні правові підстави для подальшого розміщення телекомунікаційного обладнання ТОВ КС Плюс на будівлях та спорудах міста Рівне, ЖКСРБП Галузеве вважає позовні вимоги ЖКП Покровське законним та обґрунтованими та просить їх задовольнити.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2014 р. рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 918/1394/14 за позовом житлово-комунального спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства "Галузеве" до товариства з обмеженою відповідальністю "КС Плюс" про усунення перешкод в користуванні майном у задоволенні позову відмовлено. (т. 1, а.с. 15-18).

Відповідно до вказаного рішення, яке набрало законної сили, господарським судом Рівненської області було встановлено, що 08.02.2013 р. між житлово-комунальним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством "Галузеве" та товариством з обмеженою відповідальністю "КС Плюс" було укладено договір про розміщення технічних пристроїв та мереж в житлових та нежитлових будівлях комунальної власності м. Рівного № 53ТК, відповідно предмет якого було розміщення та експлуатація телекомунікаційних мереж та обладнання в житлових та нежитлових будівлях комунальної власності м. Рівного, наведеного в додатку 1 до цієї угоди.

Крім того, даним рішенням встановлено, що додаток № 1 до вищезазначеного договору, в якому сторони мали узгодити розмір плати та фактичне місце розміщення телекомунікаційних мереж, не підписаний товариством, відтак, суд дійшов висновку про те, що договір про розміщення технічних пристроїв та мереж в житлових та нежитлових будівлях комунальної власності м. Рівного від 8 лютого 2013 року № 53ТК є не укладеним, тобто таким, що не відбувся.

Житлово-комунальне підприємство "Покровське" посилаючись на те, що в звязку з невиконанням у добровільному порядку товариством з обмеженою відповідальністю "КС Плюс" вимоги демонтувати належне останньому обладнання, яке розташоване у будинках на території обслуговування підприємства, у липні 2015 р. ЖКП "Покровське" звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до ТОВ "КС Плюс" про усунення перешкод в користуванні майном.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 08.09.2015 р. у справі №918/766/15 (суддя Павленко Є.В.) у позові житлово-комунального підприємства "Покровське" до товариства з обмеженою відповідальністю "КС Плюс" про усунення перешкод в користуванні майном - відмовлено.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечень на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Як встановлено ч.3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вже було зазначено, рішення господарського суду від 20.11.2014 р. у справі №918/1394/14 за позовом житлово-комунального спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства "Галузеве" до товариства з обмеженою відповідальністю "КС Плюс" про усунення перешкод в користуванні майном на час розгляду даної справи набрало законної сили.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як встановлено ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Захист від порушень права володіння здійснюється за допомогою негаторного позову про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний володілець).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, здійснюється за допомогою негаторного позову. Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння. Позивачем у негаторному позові є власник майна, об'єктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, яке збереглося до моменту пред'явлення позову до суду.

Отже, з наведених норм законодавства вбачається, що позов про усунення перешкод у користуванні майном підлягає задоволенню лише у тому разі, коли позивач доведе належними та допустимими доказами, що він є власником, або особою, яка на законних підставах володіє чи розпоряджається майном, у користуванні яким чиняться перешкоди.

Як встановлено статтею 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно зі ч.1 ст. 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Частина 1 ст. 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" вказує, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Відповідно до ч.1 ст. 9 цього Закону управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об'єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Отже, суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що приміщення загального користування будинків, де знаходиться спірне майно відповідача, перебувають у спільній сумісній власності співвласників квартир даних будинків.

Однак, як вірно встановлено судом, позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували, що позивач є уповноваженою особою співвласниками спільного майна багатоквартирних будинків на володіння і розпорядження їх спільним майном, а також доказів надання таких повноважень власників квартир, де розташовані технічні пристрої та мережі відповідача, про демонтаж даного обладнання.

Колегія суддів критично оцінює доводи скаржника, що він є балансоутримувачем будинків, де розташоване спірне майно відповідача, яке перешкоджає обслуговуванню даної нерухомості у передбаченому статутом ЖКП "Покровське" порядку, у зв'язку з чим уповноважений вимагати усунення перешкод у користуванні даним майном, оскільки як вбачається з копії рішень Рівненської міської ради від 22 грудня 2011 року № 1517 та від 26 червня 2012 року № 2158, згідно яких до позивача мали перейти на баланс житлові будинки, де розташовані телекомунікаційні мережі та обладнання відповідача, проте, в матеріалах справи відсутні докази фактичного прийняття зазначених будинків на баланс позивача, зокрема, відповідних актів прийому-передачі та прийняття даної нерухомості на баланс, а також доказів перебування зазначених будинків у комунальній власності. При цьому, що сам факт знаходження майна на балансі особи не є доказом права власності чи законного володіння.

Також апеляційний суд погоджується з висновком першої інстанції про те, що твердження позивача про перебування даної нерухомості у комунальній власності є необґрунтованими, та не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки суперечать приписам статті 382 ЦК України, згідно якої співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку є усі власники квартир та нежитлових приміщень у такому будинку.

Крім того, місцевим судом правомірно встановлено, що згідно статуту позивача вбачається, що основним предметом діяльності позивача є надання послуг з обслуговування будинків та прибудинкових територій, поточний ремонт багатоквартирних житлових будинків та нежитлових споруд, а також дрібний ремонт малих архітектурних форм, господарських, спортивних і дитячих майданчиків. У той же час статутними документами позивача не передбачене право володіння чи користування будівлями, які знаходяться у нього в обслуговуванні, а відтак, і право вимоги усунення перешкод в їх користуванні.

Колегія суддів також звертає увагу, що позивач не надав суду доказів вчинення відповідачем перешкод у здійсненні статутної діяльності підприємства.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності та встановлені на їх підставі обставини справи, апеляційний суд прийшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів права ним володіння, користування чи розпорядження будівлями, на яких розташоване спірне обладнання відповідача, як і доказів того, що ЖКП "Покровське" являється особою, яка уповноважена співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Отже, доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 08 вересня 2015 р. у справі №918/766/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу житлово-комунального підприємства "Покровське" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 918/766/15 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Демянчук Ю.Г.