ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015р. Справа № 914/2992/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Аро-пласт-плюс", смт. Жвирка, Сокальський район, Львівська область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль", м. Київ в особі відокремленого підрозділу Львівської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен банк Аваль", м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача-1: ОСОБА_2, м. Сокаль, Львівська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ромас", м.Червоноград, Львівська область

про визнання недійсним додаткового договору №3 від 29.09.2011р. до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. та визнання припиненою з 29.09.2011р. поруки, що виникла на підставі договору поруки №102/5 від 01.08.2007р.

Суддя Мороз Н.В.

При секретарі М.Потикевич

Представники:

Від позивача: Бурко О.Й.

Від відповідача: Семенюк С.Я.

Від третіх осіб: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано Товариством з обмеженою відповідальністю "Аро-пласт-плюс", смт. Жвирка, Сокальський район, Львівська область до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль", м. Київ в особі відокремленого підрозділу Львівської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен банк Аваль", м. Львів, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2, м. Сокаль, Львівська область та Товариство з обмеженою відповідальністю "Ромас", м. Червоноград, Львівська область про визнання недійсним додаткового договору №3 від 29.09.2011р. до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. та визнання припиненою з 29.09.2011р. поруки, що виникла на підставі договору поруки №102/5 від 01.08.2007р.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 31.08.2015р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 06.10.2015р.

Для всебічного, повного та об'єктивного вирішення спору 06.10.2015р. розгляд справи відкладався з підстав, наведених у відповідній ухвалі суду. Ухвалою суду від 27.10.2015р. суд продовжив строк вирішення спору до 15.11.2015р. та відклав розгляд справи на 05.11.2015р. Крім того, ухвалою суду від 27.10.2015р. суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Ромас». В судовому засіданні 27.10.2015р. представник відповідача подав Положення про Львівську обласну дирекцію ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» затверджено рішенням спостережної ради АТ «Райффайзен Банк Аваль» протокол №СР-4/1 від 08.04.2015р., згідно п.1.4. якого дирекція має право у встановленому законодавством України порядку провадити від імені банку претензійну та позовну роботу, здійснювати повноваження сторони (позивача, відповідача) або третьої особи при розгляді справ в судах.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 04.11.2015р. виправлено допущену описку в ухвалі господарського суду від 27.10.2015р., п.2. резолютивної частини ухвали викладено в редакції: «Продовжити строк вирішення спору до 16.11.2015р.»

З метою всестороннього та об'єктивного вирішення спору, з'ясування та дослідження всіх обставин справи 12.11.2015р. розгляд справи відкладався з підстав, наведених у відповідній ухвалі суду.

В судове засідання 12.11.2015р. представник позивача з'явився, подав клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України, а саме, просить суд витребувати у позивача протокол №21 загальних зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 10.04.2012р. Крім того, через службу діловодства господарського суду подав додаткові письмові пояснення щодо листа - згоди від 11.04.2012р., на який посилається відповідач як на доказ схвалення позивачем оспорюваного договору. Зазначив, що вказаний лист від 11.04.2012р. не може вважатись належним письмовим доказом у справі, оскільки вказаний документ не містить необхідних реквізитів документу та оформлений з порушенням вимог Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003".

Щодо поданого, в порядку ст.38 ГПК України, клопотання про витребування протоколу №21 загальних зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 10.04.2012р., суд зазначає.

У відповідності до вимог ст. ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 38 ГПК України, передбачено право сторони на витребування доказів та вимоги до клопотання про витребування доказів. Так, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

У клопотанні про витребування доказів позивач зазначив, що із листа від 11.04.2012р. на який посилається відповідач у відзиві на позовну заяву вбачається, що директор ТзОВ «Аро-пласт-плюс» здійснювала свої повноваження на підставі Статуту та протоколу №21 загальних зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 10.04.2012р., проте даний протокол відсутній у позивача, а відтак вважає за необхідне витребувати у відповідача копію протоколу №21 загальних зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 10.04.2012р. та оглянути його оригінал в судовому засіданні. Крім того, в судовому засіданні ствердив, що в позивача виникають сумніви щодо дійсності даного протоколу №21 загальних зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 10.04.2012р.

Суд зазначає, що питання (оспорювання) дійсності чи недійсності протоколу загальних зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» №21 від 10.04.2012р. не входить до предмета доказування даного спору та встановлення обставин, які мають значення при вирішення даного спору. Суд звертає увагу, що саме на позивача покладається обов'язок довести ті обставини на які позивач посилається, зокрема, обґрунтувати причини відсутності оригіналу протоколу загальних зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» №21 від 10.04.2012р. як внутрішнього документу підприємства позивача.

Крім того, в судовому засіданні представником відповідача повідомлено, про те, що витребовуваний оригінал протоколу №21 від 10.04.2012р. відсутній у відповідача, а позивачем не наведено підстав та не довдено, що такий документ повинен бути у відповідача.

За таких обставин, заслухавши пояснення представників сторін та розглянувши заявлене клопотання, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданого відповідачем клопотання про витребування протоколу загальних зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» №21 від 10.04.2012р. та відсутність дійсної потреби для встановлення обставин, які не входять до предмета доказування даного спору, а саме, дослідження питання дійсності чи недійсності протоколу загальних зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» №21 від 10.04.2012р. та огляду в судовому засіданні оригіналу вказаного документа. Відтак, в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів слід відмовити.

Крім того, суд звертає увагу на обмеження процесуальних строків розгляду справи, встановлених нормами ст.69 ГПК України та наявність в матеріалах справи достатньо доказів поданих сторонами в порядку ст.ст. 33,34 ГПК України, для дослідження, з'ясування та встановлення обставин, які маються значення для вирішення даного спору по суті.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що виконуючий обов'язки директора ОСОБА_2 за період з 28.09.2011р. по 11.10.2011р., який діяв від імені ТзОВ «Аро-пласт-плюс» всупереч вимогам п.8.6. Статуту, підписав оспорюваний додатковий договір №3 від 28.09.2011р. до договору поруки №102/5 від 10.08.2007р. без надання відповідної згоди загальних зборів учасників товариства. Зазначив, що рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 28.09.2011р., оформлене протоколом №31 від 28.09.2011р., яким на період відпустки директора ТзОВ «Аро-пласт-плюс» виконуючим обов'язки директора товариства було призначено ОСОБА_2 визнано недійсним. Вважає, що встановлення судом юридичного факту недійсності рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 28.09.2011р., оформленого протоколом № 31 від 28.09.2011р., зумовлює визнання недійсними всіх дій, які були вчинені від імені ТзОВ «Аро-пласт- плюс» виконуючим обов'язки директора товариства ОСОБА_2 в період з 28.09.2011р. по 11.10.2011р., в тому числі визнання недійсним (нікчемним) додаткового договору від 29.09.2011р. №3 до договору поруки № 102/5 від 01.08.2007р. з підстав, визначених ч. 2 ст. 207, ч. 1 ст. 208, ч. 1 ст. 215, ч. 2 ст. 236, ст. 547 ЦК України, з моменту його вчинення - з 29.09.2011р. Крім того, посилається на те, що укладення додаткової угоди від 28.09.2011р. № 3 до кредитного договору № 10/8-03/3076 від 01.08.2007р., відповідно до якої збільшилась процентна ставка за кредитом до 20% річних без згоди поручителя (позивача) виходить за межі відповідальності поручителя за договором поруки № 102/5 від 01.08.2007 року та є прямим збільшенням обсягу відповідальності поручителя в розумінні ч.1 ст.559 ЦК України. Повідомив, що про порушення свого права позивач довідався з моменту вступу в законну силу рішення господарського суду Львівської області від 12.05.2015р. по справі № 914/4603/14, а саме з 23.07.2015р., яким було визнано недійсними рішення загальних зборів ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 21.09.2011р., оформлене протоколом № 30 та рішення загальних зборів ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 28.09.2011р., оформлене протоколом № 31, а саме встановлення судом факту нелегітимності повноважень виконуючого обов'язки директора ТзОВ «Аро-пласт- плюс» ОСОБА_2 Відтак, перебіг строку позовної давності у відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України розпочався з 23.07.2015р. На підставі наведеного, позов просить задоволити та визнати недійсним (нікчемним) додатковий договір від 29.09.2011р. № 3 до договору поруки № 102/5 від 01.08.2007р. та визнати припиненою з 29.09.2011р. поруку, що виникла на підставі договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. Позов просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, 10.11.2015р. через службу діловодства господарського суду подав додатковий письмовий відзив на позов, проти позову заперечив повністю. Ствердив, що при укладенні оспорюваного додаткового договору № 3 від 29.09.2011р. відповідач керувався відповідним рішенням зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс», оформленим протоколом №31 від 28.09.2011р., згідно якого ОСОБА_2 було призначено виконуючим обов'язки директора товариства позивача та даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, згідно яких були відсутні відомості про наявність у виконуючого обов'язки керівника ТзОВ «Аро-пласт-плюс» ОСОБА_2 будь-яких обмежень щодо представництва від імені юридичної особи. При цьому, представник відповідача ствердив, що положеннями Статуту товариства не передбачено необхідності надання дозволу (згоди) загальних зборів учасників на укладення виконавчим органом товариства змін до договору поруки. Також зазначив, що позивач своїми подальшими діями, зокрема, листом від 11.04.2012р. (за підписом директора товариства ОСОБА_5); довідкою від 11.04.2012р. згідно якої товариство повідомило про відсутність змін в установчих документах, відсутність судових спорів та ін. та письмовим зобов'язанням щодо передачі персональних даних від 11.04.2012р. схвалило укладення додаткового договору №3 від 28.09.2011р. Крім того, зазначив, що 11.04.2012р. при підписанні додаткової угоди №4 до кредитного договору №010/08-3/3076 від 01.08.2007р. позивач підтвердив зобов'язання ТзОВ «Аро-пласт-плюс» як поручителя відповідно до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. за генеральним кредитним договором №102 від 01.08.2007р. із врахуванням внесених змін. Відтак, зазначив, що товариство своїми подальшими діями схвалило оспорюваний додатковий договір №3 від 29.09.2011р. до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. Позовні вимоги вважає безпідставними, при цьому просить суд застосувати позовну давність, у зв'язку з пропуском строку позовної давності заявлених позовних вимог. В задоволенні позову просить відмовити.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача явку повноважних представників в судові засідання повторно не забезпечили, причин неявки суду не повідомили. Вимог ухвал суду від 27.10.2015р. та 05.11.2015р. не виконали.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, створивши у відповідності до ч.3 ст. 4-3 ГПК України сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив наступне.

01.08.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (відповідач, за договором - кредитор) ОСОБА_2 (третя особа-1, за договором позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ромас» (третя особа -2, за договором - позичальник) було укладено генеральний кредитний договір №102.

Відповідно до п. 1.1. генерального договору, кредитор, на підставі договору, зобов'язується надавати позичальникам кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених в додаткових кредитних договорах, що укладатимуться в рамках генерального договору між позичальниками та кредитором, і які після їх підписання стають його невід'ємними частинами.

01.08.2007р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (відповідач, за договором - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ромас» (третя особа -2, за договором - позичальник) було укладено кредитний договір № 010/08-3/3076 (як додатковий кредитний договір №1 до генерального кредитного договору №102 від 01.08.2007р.) з додатковими до нього угодами, зокрема: №1 від 30.06.2010р., №2 від 11.02.2011р., №3 від 28.09.2011р.

За умовами кредитного договору № 010/08-3/3076 від 01.08.2007р. банк на умовах договору надає позичальнику, а позичальник приймає кредит в сумі 985000 грн., з відсотковою ставкою 12% річних, а починаючи з 7-го місяця користування кредитними коштами 17% річних. Додатковими угодами до кредитного договору № 010/08-3/3076 від 01.07.2008р. змінювався розмір процентної ставки та вносились зміни до графіку погашення кредиту.

Як зазначає позивач, в межах генерального кредитного договору від 01.08.2007р. №102 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (відповідач, за договором - банк) та ОСОБА_2 (третя особа -2, за договором - позичальник) було укладено кредитний договір №010/08-3/3077 від 01.08.2007р. за умовами якого кредитор на положеннях та умовах договору відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в сумі 300000 доларів США з відсотковою ставкою 12,5% річних. Додатковими угодами №1 від 30.06.2010р. та №2 від 11.02.2011р. вносились зміни до кредитного договору.

29.09.2011р. в межах генерального договору №102 від 01.08.2007р. між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №010/42-0-1/116.

За умовами кредитного договору №010/42-0-1/116 від 29.09.2011р. кредитор надає позичальнику кредит в сумі 1718213,00 грн. на рефінансування існуючої заборгованості за кредитним договором №010/08-3/3077 від 01.08.2007р. з відсотковою ставкою з 29.09.2011р. по 29.02.2012р. включно 9,1% річних, а починаючи з 01.03.2012р. до дати остаточного погашення кредиту 12% річних у випадку відсутності протермінувань позичальником за черговими платежами більше 30 днів; в іншому випадку 14,25% річних.

Як стверджує позивач, внаслідок проведеного рефінансування за договором № 010/42-0- 1/116 від 29.09.2011р. договір № 010/08-3/3077 від 01.08.2007р. було виконано реально в повному обсязі.

Згідно п.2.6. генерального кредитного договору від 01.08.2007р. №102 у відповідності з діючим законодавством України забезпеченням цього договору (ст.345 ГК України) є, зокрема, порука Товариства з обмеженою відповідальністю «Аро-пласт-плюс».

Так, 01.08.2007р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (відповідач, за договором - банк) та ТзОВ «Аро-пласт-плюс» (позивач, за договором - поручитель) укладено договір поруки №102/5 з додатковими договорами до нього: №1 від 30.06.2010р., №2 від 11.02.2011р. та №3 від 29.09.2011р.

Згідно п.1.2. договору поруки сторонами встановлено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язаннях ТзОВ «Ромас» та фізичної особи - ОСОБА_2, які виникають з умов генерального кредитного договору №102 від 01.08.2007р., а саме повернути кредит в розмірі 495000,00 доларів США еквівалентом у гривні 2500000,00 грн., проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених генеральним кредитним договором в повному обсязі, а також виконати інші умови генерального кредитного договору в повному обсязі.

Додатковим договором від 30.06.2010р. №1 до договору поруки сторони внесли зміни до п. 1.2., встановивши, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язаннях боржників - ТзОВ «Ромас» та ОСОБА_2, які виникають з умов генерального кредитного договору № 102 від 01.08.2007р. та всіх додаткових угод/договорів, що були укладені або будуть укладені до нього в майбутньому та є невід'ємними частинами генерального кредитного договору № 102 від 01.08.2007р. в повному обсязі цих зобов'язань.

Згідно додаткового договору від 11.02.2011р. № 2 до договору поруки сторони дійшли згоди викласти в новій редакції термін «кредитний договір» розділу «визначення термінів», зокрема: «кредитний договір» - кредитний договір № 010/08- 3/3076 від 01.08.2007 року з додатковою угодою № 1 від 30.06.2010р. до нього, що укладений в межах генерального договору №102 від 01.08.2007р. між банком та ТзОВ «Ромас», та кредитний договір № 010/08-3/3077 від 01.08.2007р. з додатковою угодою № 1 від 30.06.2010р. до нього, що укладений в межах генерального договору № 102 від 01.08.2007р. між банком та ОСОБА_2, а також всі додаткові угоди/договори до кредитного договору № 010/08-3/3076 від 01.08.2007р. та кредитного договору № 010/08- 3/3077 від 01.08.2007р., що можуть бути укладені в майбутньому».

Крім того, п.1.2. розділу 1 договору поруки викладено в новій редакції, зокрема, сторонами договору встановлено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржників: ТзОВ «Ромас», які виникають з умов кредитного договору № 010/08- 3/3076 від 01.08.2007р., що укладений між банком та ТзОВ «Ромас» в межах генерального договору №102 від 01.08.2007р. з усіма змінами та доповненнями до нього, а також всіх додаткових договорів/угод до кредитного договору № 010/08- 3/3076 від 01.08.2007р., що були укладені та можуть бути укладені до нього в майбутньому на суму 985000,00 грн. з терміном дії до 31.07.2017р. та сплатою процентів: у розмірі 17% річних на період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р.; у розмірі 20% річних з 01.01.2012 або з моменту протермінування більше 20 днів за черговими платежами по кредитах ТзОВ «Ромас», ТзОВ «Аро-пласт-плюс», ТзОВ «Чер-Буд», ОСОБА_2 в банку; ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору № 010/08-3/3077 від 01.08.2007р., що укладений між банком та ОСОБА_2 в рамках генерального договору № 102 від 01.08.2007р. з усіма змінами та доповненнями до нього, а також всіх додаткових угод/договорів до кредитного договору № 010/08-3/3077 від 01.08.2007р., що були укладені та можуть бути укладені в майбутньому, на суму 300000,00 доларів США з терміном дії до 31.07.2017р. та сплатою процентів у розмірі: 9,1% річних на період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. та в розмірі 12,5% річних з 01.01.2012р. або з моменту виникнення протермінування більше 30 днів з черговими кредитами ТзОВ «Ромас», ТзОВ «Аро-пласт-плюс», ТзОВ «Чер-буд», ОСОБА_2

Додатковим договором від 29.09.2011р. № 3 до договору поруки сторонами розширено термін «кредитний договір», а саме, «кредитний договір» - кредитний договір» - кредитний договір № 010/08- 3/3076 від 01.08.2007 року між Банком та ТзОВ «Ромас», та кредитний договір № 010/42-0-1/116 від 29.09.2011 року між Банком та ОСОБА_2, а також всі додаткові угоди/договори до кредитного договору № 010/08-3/3076 від 01.08.2007р. та кредитного договору № 010/42-0-1/116 від 29.09.2011р., що були укладені та можуть бути укладені в майбутньому». Також, сторонами внесено зміни до п.1.2. договору поруки, встановивши, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язаннях боржників: ТзОВ «Ромас», які виникають з умов кредитного договору № 010/08-3/3076 від 01.08.2007р. з усіма змінами та доповненнями до нього, а також всіх додаткових угод/договорів, що були укладені та можуть бути укладені в майбутньому на суму 985000,00 грн. з терміном дії до 31.07.2017р. та сплатою процентів у розмірі 17% річних на період з 01.08.2011р. по 29.02.2014р. та в розмірі 20% річних з 01.03.2012р. або з моменту виникнення протермінування більше 30 днів з черговими кредитами ТзОВ «Ромас», ТзОВ «Аро-пласт-плюс», ТзОВ «Чер-буд», ОСОБА_2; ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору №010/42-0-1/116 від 29.09.2011р. з усіма змінами та доповненнями до нього, а також всіх додаткових угод/договорів, що були укладені та можуть бути укладені в майбутньому на суму 1718213.0 грн. з терміном дії до 31.07.2017р. та сплатою процентів у розмірі 9,1% річних на період з 29.09.2011р. по 29.02.2012р. та в розмірі 12% річних з 01.03.2012р. у випадку відсутності протермінувань позичальника за черговими платежами більше 30 днів та в розмірі 14,5% річних з 01.03.2014р. або з моменту виникнення протермінування більше 30 днів з черговими платежами по кредитах ТзОВ «Ромас», ТзОВ «Аро-пласт- плюс», ТзОВ «Чер-буд», ОСОБА_2, ОСОБА_6

Позивач просить визнати недійсним додатковий договір від 29.09.2011р. №3 до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. у зв'язку з встановленням факту нелегітимності повноважень виконуючого обов'язки директора ТзОВ «Аро-пласт-плюс» ОСОБА_2 в період з 28.09.2011р. по 11.10.2011р., а саме визнання недійсним в судовому порядку рішення загальних зборів ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 21.09.2011р., оформленого протоколом №30, рішення загальних зборів ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 28.09.2011р., оформленого протоколом № 31 (яким ОСОБА_2 призначено виконувачем обов'язки директора товариства на час чергової відпустки). Також посилається на те, що оспорюваний додатковий договір №3 від 29.09.2011р. укладено виконавчим директором ТзОВ «Аро-пласт-плюс» всупереч вимогам п.8.6. Статуту ТзОВ «Аро-пласт-плюс» без достатніх на це повноважень від імені відповідача. Крім того, позивач просить визнати припиненою поруку з 29.09.2011р., що виникла на підставі договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. у зв'язку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя на підставі ч.1. ст.559 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Загальні правові підстави визнання правочину недійсним визначені ст.215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2. ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.65 ГК України, управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами (ч.5. ст. 65 ГК України).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про господарські товариства", ст. 82 ГК України, ст. 143 ЦК України, товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі статуту.

Відповідно до розділу 4 Статуту ТзОВ «Аро-Пласт-Плюс», затвердженого зборами засновників протоколом №2 від 08.12.2005р. державну реєстрацію проведено 08.12.2005р. (зі змінами та доповненням від 25.01.2011р. державну реєстрацію змін проведено за №100430), учасниками товариства є: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_8, Приватний підприємець, власник фірми виробничо-торгової «ASPOL» II, ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 89 ГК України, ст. 145 ЦК України, ст. 58 Закону України «Про господарські товариства» та аналогічних положень п.5.1. Статуту, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників.

У відповідності до ч.2 ст.145 ЦК України, у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників.

Згідно п.8.12 Статуту, управління поточною діяльністю товариства здійснюється виконавчим органом - директором. Директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства (п.8.17 Статуту).

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про господарські товариства" та п.8.15 Статуту, директор вирішує всі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників.

28.09.2011р. загальними зборами учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» було прийнято рішення, яке оформлене протоколом №30 про надання чергової відпустки директору товариства ОСОБА_5 та призначення виконуючим обов'язки директора товариства ОСОБА_2 на період з 28.09.2011р. по 11.10.2011р.; уповноважено директора товариства - ОСОБА_5 провести відповідну реєстрацію та подання документів у державні органи, установи, банки, тощо.

У відповідності до протоколу №30 від 21.09.2011р. загальними зборами учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» прийнято рішення про надання згоди на проведення реструктуризації за валютним кредитним договором №010/-8-3/3773/ від 18.06.2008р. та кредитним договором №010/08-3/3076 від 01.08.2007р. у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» для ТзОВ «Ромас» та укладення відповідних договорів поруки.

29.09.2011р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «Аро-пласт-плюс» в особі в.о. директора ОСОБА_2, що діяв на підставі Статуту та рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом № 31 від 28.09.2011р. було укладено додатковий договір №3 до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, додатковий договір № 3 від 29.09.2011р. підписано виконуючим обов'язки директора ОСОБА_2 та скріплено печаткою ТзОВ «Аро-пласт-плюс», який у відповідності до статуту був учасником товариства позивача та здійснював свої повноваження керівника (виконуючого обов'язки) на підставі рішення від 28.09.2011р., оформленого протоколом №31 від 28.09.2011р.

Позивач в обґрунтування недійсності додаткового договору № 3 від 29.09.2011р. до договору поруки № 102/5 від 01.08.2007р. посилається те, що рішенням господарського суду Львівської області від 12.05.2015р. по справі №914/4603/14, яке набрало законної сили 23.07.2015р., визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 21.09.2011р., оформлене протоколом №30 від 21.09.2011р. та рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 28.09.2011р., оформлене протоколом №31 від 28.09.2011р., яким на період відпустки директора ТзОВ «Аро-пласт-плюс» ОСОБА_5 з 28.09.2011р. по 11.10.2011р. виконуючим обов'язки директора товариства було призначено ОСОБА_2. Відтак, вважає, що з моменту набрання законної сили рішення повноваження виконуючого обов'язки директора товариства ТзОВ «Аро-пласт-плюс» ОСОБА_2 вважаються недійсними (нікчемними). Крім того, ствердив, що виконуючий обов'язки директора без достатніх на це повноважень, всупереч п.8.6.Статуту, без надання відповідної згоди на укладення оспорюваного договору перевищив повноваження при підписанні (укладенні) додаткового договору від 29.09.2011р. № 3 до договору поруки № 102/5 від 01.08.2007р.

Відповідно до ч. 4 ст. 145 ЦК України, до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить: 1) визначення основних напрямів діяльності товариства, затвердження його планів і звітів про їх виконання; 2) внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу; 3) створення та відкликання виконавчого органу товариства; 4) визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; 5) затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків товариства; 6)вирішення питання про придбання товариством частки учасника; 7) виключення учасника із товариства; 8) прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу.

Статутом товариства і законом до виключної компетенції загальних зборів може бути також віднесене вирішення інших питань. Питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства.

Відповідно до п.8.6. Статуту (зі змінами та доповненнями внесеними загальними зборами учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 25.01.2011р. згідно протоколу № 1/11 від 25.01.2011р.), збори можуть приймати рішення з будь-яких питань діяльності товариства, виключною компетенцією зборів є, зокрема, надання дозволу (згоди) щодо укладення виконавчим органом товариства правочинів, змістом яких є отримання кредитів та інших правочинів, забезпечення виконання зобов'язань по яких відбувається шляхом застави майна (рухомого та нерухомого) товариства; надання дозволу (згоди) щодо укладення правочинів, змістом якиї є купівля-продаж, оренда (інші види відчуження) нерухомого майна товариства, а також іншого майна, яке безпосередньо задіяні у виробництві продукції товариства (п.1), п.к) п.8.6 Статуту).

Як вбачається з вищенаведеного положення Статуту, на яке посилається позивач, надання дозволу (згоди) зборами учасників товариства ТзОВ «Аро-пласт- плюс» на укладення виконавчим органом товариства (директором) змін до договору поруки не передбачено.

Згідно приписів п.3.5. абзац.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2011р. (зі змінами та доповненнями внесеними Постановою ВГСУ №6 від 10.70.2014р.), визнання судом недійсним рішення загальних зборів акціонерного товариства, на підставі яких керівником цього товариства було укладено договір застави, не може бути підставою для визнання недійсним відповідного договору, оскільки не усуває факту законності дій керівника щодо виконання рішення загальних зборів.

Суд звертає увагу позивача на те, що, рішення, яке прийняте загальними зборами учасників ТОВ «Аро-пласт-плюс» від 21.09.2011р., оформлене протоколом №30 від 21.09.2011р. та рішення загальних зборів учасників ТОВ «Аро-пласт-плюс» від 28.09.2011р., оформлене протоколом №31 від 28.09.2011р. визнані судом недійсними з підстав відсутності кворуму для проведення загальних зборів (Постанова Вищого господарського суду України від 13.10.2015р. по справі №914/4603/14).

Відтак, враховуючи наведене, визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Аро-пласт-плюс» від 28.09.2011р., оформленого протоколом №31 від 28.09.2011р. на підставі якого виконуючим директора ОСОБА_2 було укладено оспорюваний додатковий договір №3 від 29.09.2011р. до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. не може бути підставою для визнання його недійсним, оскільки не усуває факту законності дій виконуючого обов'язки директора щодо виконання рішення загальних зборів.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ТзОВ «Аро-пласт-плюс» станом на 28.09.2011р. та виписки з ЄДР Серія ААБ №562245 від 28.09.2011р. - керівником, виконуючим обов'язки та підписантом ТзОВ «Аро-пласт-плюс» зазначено ОСОБА_2. Відомості про наявність обмежень у виконуючого обов'язки щодо представництва інтересів від імені ТзОВ «Аро-пласт-плюс» згідно даних зазначених в реєстрі відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», в Єдиному державному реєстрі серед інших містяться відомості про прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) та реєстраційні номери облікових карток платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що на момент укладення спірного договору до Єдиного державного реєстру було внесено відомості про реєстраційну дію щодо обмеження повноважень представництва від імені юридичної особи - позивача виконуючого обов'язки керівника ТзОВ «Аро-пласт-плюс».

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення спірного договору станом на 29.09.2011р. виконуючий обов'язки директора ТзОВ «Аро-пласт-плюс» був ОСОБА_2 який мав належний обсяг цивільної дієздатності, діяв в межах повноважень наданих йому законодавством України, виступав від імені ТзОВ «Аро-пласт-плюс» та діяв в інтересах юридичної особи. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в спростування вищенаведеного та доказів, які б підтверджували, що станом на 29.09.2011р., тобто на дату укладення спірного договору, виконуючий обов'язки ТзОВ «Аро-пласт-плюс» не мав належних повноважень на укладення додаткового договору №3 від 28.09.2011р. до договору поруки № 102/5 від 01.08.2007р.

Одночасно, суд звертає увагу, що згідно ч.3 ст.92 ЦК України, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідач на момент укладення договору не знав та за всіма обставинами справи не міг знати про наявність будь-яких обмежень виконуючого обов'язки директора ТзОВ «Аро-пласт-плюс» щодо підписання договору. Доказів зворотнього суду не надано.

Відповідно до ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно п.3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 11.04.2012р. ТзОВ «Аро-пласт-плюс» за підписом директора ОСОБА_5 надало згоду на зміну умов генерального кредитного договору №102 від 01.08.2007р. відповідно до додаткового договору №6 від 11.04.2012р. до нього щодо вивільнення частини заставного майна та підтвердило, що зобов'язання ТзОВ «Аро-пласт-плюс» як поручителя (порука) відповідно до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. зберігаються та забезпечують виконання зобов'язань позичальника за генеральним кредитним договором №102 від 01.08.2007р. із врахуванням внесених змін; довідкою від 11.04.2012р. ТзОВ «Аро-пласт-плюс» повідомило про відсутність змін в установчих документах, відсутність судових спорів та ін.; письмовим зобов'язанням щодо передачі персональних даних від 11.04.2012р. ТзОВ «Аро-пласт-плюс» надало ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зобов'язання, засвідчення і гарантії щодо персональних даних. Крім того, як випливає з письмового звернення №86 від 25.12.2012р., зокрема, за підписом директора ОСОБА_5 та печаткою ТзОВ «Аро-пласт-плюс», позичальники не уникають виконання своїх кредитних зобов'язань, шукають шляхи вирішення означеної проблеми. Крім того, суд звертає увагу, що листом від 11.04.2012р. ТзОВ «Аро -Пласт-Плюс» в ос. директора ОСОБА_5 надало згоду на зміну умов кредитного договору №010/08-3/3076 від 01.08.2007р. відповідно до додаткової угоди №4 від 11.04.2012р. укладеної в рамках генерального кредитного договору №102 від 01.08.2007р. та підтвердило, що зобов'язання ТзОВ «Аро-пласт-плюс» як поручителя (порука) відповідно до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. зберігаються та забезпечують виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №010/08-3/3076 від 01.08.2007р., що укладений в межах генерального кредитного договору №102 від 01.08.2007р. із врахуванням внесених змін.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах письмові звернення, листи, суд приходить до висновку, що вказані дії (документи) свідчать про схвалення позивачем - ТзОВ «Аро-пласт-плюс» дій представника (виконуючого обов'язки директора ОСОБА_2.), який уклав спірний додатковий договір №3 від 29.09.2011р. від імені позивача, що в силу приписів ст. 241 ЦК України унеможливлює визнання недійсним додаткового договору №3 від 29.09.2011р. до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. з наведених позивачем підстав.

Позивач зазначив, що лист від 11.04.2012р. ТзОВ «Аро-пласт-плюс» за підписом директора ОСОБА_5 стосується надання згоди на зміну умов генерального кредитного договору №102 від 01.08.2007р. Крім того, ствердив, що лист від 11.04.2012р. не може вважатись належним та допустимим доказом в порядку ст. 36 ГПК України, оскільки не містить необхідних реквізитів документу.

Суд зазначає, що лист від 11.04.2012р. підписано директором ОСОБА_5 та скріплено печаткою ТзОВ «Аро-пласт-плюс» із зазначенням дати документа. Відтак, враховуючи вимоги встановлені ст. 207 ЦК до письмової форми правочину та роз'яснення наведені в п.3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р., допустимо, щоб схвалення правочину було висловлено у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі, телефонограма, телетайпограма тощо) та було явно вираженим.

Крім того, позивач просить визнати припиненою поруку з 29.09.2011р., що виникла на підставі договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. у зв'язку з збільшенням обсягу відповідальності поручителя на підставі ч.1. ст. 559 ЦК України. Посилається на те, що укладення додаткової угоди від 28.09.2011р. №3 до кредитного договору № 10/8-03/3076 від 01.08.2007р. відповідно до якої збільшилась процентна ставка за кредитом до 20% річних без згоди поручителя (позивача) виходить за межі відповідальності поручителя за договором поруки № 102/5 від 01.08.2007р. та є прямим збільшенням обсягу відповідальності поручителя в розумінні ч.1 ст.559 ЦК України.

Відповідно до ч.1. ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином, підставою для припинення поруки в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (Постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 6-160цс13).

Виходячи з аналізу зазначених норм вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо (Правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21.05.2012 р. у справі №6-20цс11).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки (Постанова Верховного суду України від 05.06.2013р. у справі № 6-43цс13). У зв'язку із цим, враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст. 207 ЦК, допустимо, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі).

Як встановлено судом, листом від 28.09.2011р. за підписом в.о. директора ТзОВ «Аро-пласт-плюс» ОСОБА_2, зокрема, серед інших поручителів, товариство позивача надало згоду на зміну умов кредитного договору №010/08-3/3076 від 01.08.2007р. відповідно до вищевикладеної додаткової угоди №3 від 28.09.2011р. до кредитного договору № 010/08-3/3076 від 01.08.2007р. та підтвердило, що зобов'язання ТзОВ «Аро-пласт-плюс» як поручителя (порука) відповідно до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. зберігаються та забезпечують виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №010/08-3/3076 від 01.08.2007р., що укладений в межах генерального кредитного договору №102 від 01.08.2007р. із врахуванням внесених змін.

Додатковим договором №3 від 29.09.2011р. до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. сторонами внесено зміни та доповнення до договору поруки, зокрема термін «кредитний договір» розділу «Визначення термінів» викладено редакції: «кредитний договір» - кредитний договір № 010/08- 3/3076 від 01.08.2007 року між Банком та ТзОВ «Ромас», та кредитний договір № 010/42-0-1/116 від 29.09.2011 року між Банком та ОСОБА_2, а також всі додаткові угоди/договори до кредитного договору № 010/08-3/3076 від 01.08.2007р. та кредитного договору № 010/42-0-1/116 від 29.09.2011р., що були укладені та можуть бути укладені в майбутньому».

Також, сторонами внесено зміни до п. 1.2., встановивши, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язаннях боржників: ТзОВ «Ромас», які виникають з умов кредитного договору № 010/08-3/3076 від 01.08.2007р. з усіма змінами та доповненнями до нього, а також всіх додаткових угод/договорів, що були укладені та можуть бути укладені в майбутньому на суму 985000,00 грн. з терміном дії до 31.07.2017р. та сплатою процентів у розмірі 17% річних на період з 01.08.2011р. по 29.02.2014р. та в розмірі 20% річних з 01.03.2012р. або з моменту виникнення протермінування більше 30 днів з черговими кредитами ТзОВ «Ромас», ТзОВ «Аро-пласт-плюс», ТзОВ «Чер-буд», ОСОБА_2; ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору №010/42-0-1/116 від 29.09.2011р. з усіма змінами та доповненнями до нього, а також всіх додаткових угод/договорів, що були укладені та можуть бути укладені в майбутньому на суму 1718213.0 грн. з терміном дії до 31.07.2017р. та сплатою процентів у розмірі 9,1% річних на період з 29.09.2011р. по 29.02.2012р. та в розмірі 12% річних з 01.03.2012р. у випадку відсутності протермінувань позичальника за черговими платежами більше 30 днів та в розмірі 14,5% річних з 01.03.2014р. або з моменту виникнення протермінування більше 30 днів з черговими платежами по кредитах ТзОВ «Ромас», ТзОВ «Аро-пласт- плюс», ТзОВ «Чер-буд», ОСОБА_2, ОСОБА_6

Позивач посилається на те, що надання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» фізичній особі ОСОБА_2 додаткових кредитних коштів за договором № 010/42-0-1/116 від 29.09.2011р., за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит в сумі 1718213,00 грн. у вигляді невідновлювальної кредитної лінії на рефінансування існуючої заборгованості за кредитним договором № 010/08-3/3077 від 01.08.2007р., а також укладення додаткової угоди від 28.09.2011 року № 3 до кредитного договору № 10/8-03/3076 від 01.08.2007р., відповідно до якої збільшилась процентна ставка за кредитом до 20% річних, без згоди поручителя - ТзОВ «Аро-пласт-плюс» виходить за межі відповідальності поручителя за договором поруки № 102/5 від 01.08.2007р. та є прямим збільшенням обсягу відповідальності поручителя в розумінні ч.1 ст. 559 ЦК України.

Проте, суд звертає увагу позивача на те, додатковим договором від 30.06.2010р. №1 до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. за підписом директора ТзОВ «Аро-пласт-плюс» ОСОБА_5, сторони внесли зміни до п.1.2., встановивши, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язаннях боржників - ТзОВ «Ромас» та ОСОБА_2, які виникають з умов генерального кредитного договору № 102 від 01.08.2007р. та всіх додаткових угод/договорів, що були укладені або будуть укладені до нього в майбутньому та є невід'ємними частинами генерального кредитного договору № 102 від 01.08.2007р. в повному обсязі цих зобов'язань.

Згідно додаткового договору від 11.02.2011р. № 2 до договору поруки сторонами серед іншого внесено зміни до п.1.2. розділу 1 договору поруки та викладено в новій редакції, зокрема: сторонами договору встановлено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржників: ТзОВ «Ромас», які виникають з умов кредитного договору № 010/08- 3/3076 від 01.08.2007р., що укладений між банком та ТзОВ «Ромас» в межах генерального договору №102 від 01.08.2007р. з усіма змінами та доповненнями до нього, а також всіх додаткових договорів/угод до кредитного договору № 010/08- 3/3076 від 01.08.2007р., що були укладені та можуть бути укладені до нього в майбутньому на суму 985000,00 грн. з терміном дії до 31.07.2017р. та сплатою процентів: у розмірі 17% річних на період з 01.01.2011р. по 21.12.2011р.; у розмірі 20% річних з 01.01.2012 або з моменту протермінування більше 20 днів за черговими платежами по кредитах ТзОВ «Ромас», ТзОВ «Аро-пласт-плюс», ТзОВ «Чер-Буд», ОСОБА_2 в банку; ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору № 010/08-3/3077 від 01.08.2007р., що укладений між банком та ОСОБА_2 в рамках генерального договору № 102 від 01.08.2007р. з усіма змінами та доповненнями до нього, а також всіх додаткових угод/договорів до кредитного договору № 010/08-3/3077 від 01.08.2007р., що були укладені та можуть бути укладені в майбутньому, на суму 300000,00 доларів США з терміном дії до 31.07.2017р. та сплатою процентів у розмірі: 9,1% річних на період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. та в розмірі 12,5% річних з 01.01.2012р. або з моменту виникнення протермінування більше 30 днів з черговими кредитами ТзОВ «Ромас», ТзОВ «Аро-пласт-плюс», ТзОВ «Чер-буд», ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України).

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Аналізуючи вимоги ст. 553 ЦК України, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (даний правовий висновок викладений в Постанові Верховного суду України від 05.02.2014р.)

Згідно з ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ж до ст.654 ЦК України, зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Враховуючи вищезазначене, а також вимоги ст. 547 ЦК щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі, згода поручителя має надаватись в письмовій формі.

Належною є згода поручителя у формі додаткової угоди до договору поруки. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 5 лютого 2014 р. у справі за № 6-152цс13, згода поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлене шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності та не суперечить ч.1 ст. 559 ЦК.

Відтак, судом встановлено, що позивач додатковим договором №1 від 30.06.2010р. та додатковим договором №2 від 11.02.2011р. до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. надав згоду поручителя відповідати за зобов'язаннями боржників які виникають з умов генерального кредитного договору № 102 від 01.08.2007р. та всіх додаткових угод/договорів в повному обсязі цих зобов'язань та, зокрема, за кредитними договорами №010/08-3/3076 та №010/08-3/3077 від 01.08.2007р. та всіма додатковими договорами/угодами до кредитних договорів що були укладені та можуть бути укладені до них в майбутньому.

Таким чином, враховуючи вищенаведені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що згода поручителя - ТзОВ «Аро-пласт-плюс» зі змінами до генерального кредитного договору № 102 від 01.08.2007р. та всіх додаткових угод/договорів, які є невід'ємними частинами генерального кредитного договору № 102 від 01.08.2007р., кредитних договорів №010/08-3/3076 та №010/08-3/3077 від 01.08.2007р. та всіх додаткових договорів /угод до кредитних договорів, що були укладені та можуть бути укладені до них в майбутньому, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржників (зміни процентних ставок), висловлена шляхом підписання додаткового договору №1 від 30.06.2010р. та додаткового договору №2 від 11.02.2011р. до договору поруки №102/5 від 01.08.2007р. та не суперечить ч.1 ст. 559 ЦК України.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідачем у відзиві на позовну заяву (вх.№39842/15 від 21.09.2015р.) та додатковому письмовому відзиві заявлено про застосування позовної давності до заявлених позивачем позовних вимог.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до положень ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (зі внесеними змінами та доповненнями) роз'яснено, за змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відтак, позовна давність застосовується до правомірно заявлених позовних вимог лише за наявності порушеного права особи, яка звернулась за таким захистом до суду. Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами підставність заявлених позовних.

В силу ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину може бути, зокрема, недотримання стороною (сторонами) в момент його вчинення вимог ч.2 ст. 203 ЦК України. Однак, належних доказів недійсності оскаржуваного договору суду надано не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку в задоволенні позову відмовити у зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю заявлених позовних вимог.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням наведеного, наявність передбачених законом підстав для задоволення позову не була доведена суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами, відтак, суд дійшов висновку в позові відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 1, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Рішення складено 16.11.2015р.

Суддя Мороз Н.В.