РІШЕННЯ

23 листопада 2015 року Справа № 913/883/15

Провадження №3/913/883/15

За позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Олександрійська фабрика діаграмних паперів», м. Олександрія Кіровоградської області

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Алчевськ Луганської області

про стягнення 46 125 грн. 76 коп.

суддя Секірський А.В.

секретар судового засідання Богусловська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_2, довіреність №02-18 від 26.02.2015;

від відповідача ОСОБА_3, довіреність №01-026-1824 від 25.12.2014

в с т а н о в и в:

Суть спору: ОСОБА_1 акціонерним товариством «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» (далі позивач) заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» (далі відповідач) заборгованості в розмірі 29 451,22 грн., 3% річних 898,17 грн. та інфляційні витрати 15 776,37 грн. відповідно до договору № АМК-227-2014-пст від 14.01.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договору поставки № АМК-227-2014-пст від 14.01.2014 позивач передав у власність відповідача товар на загальну суму 29 451,22 грн., відповідач прийняв товар, але зобовязання по оплаті прийнятого товару не виконав у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 29 451,22 грн.

Крім того, за порушення строків оплати товару позивачем нараховано та заявлено до стягнення: інфляційні нарахування у сумі 15776,37 грн., 3% річних за користування чужими грошовими коштами у сумі 898,17 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві.

Відзивом №026-30/2 від 23.11.2015 на позовну заяву, відповідач позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що позивач не надав доказів, що підтверджують дату виставлення відповідачу рахунків на оплату, а також оригіналів документів, визначених у п. 6.2 договору. Позивачем не надано доказів обґрунтованості нарахування 3% річних та інфляційних витрат за вказаний в позовній заяві період, тобто з 15.08.2014 по специфікації №1 та з 12.09.2014 по специфікації №2.

Крім того, відповідач подав до суду заяву №026-30/3 від 23.11.2015 про відстрочку виконання рішення суду до 23 січня 2016 року. В обґрунтування заяви відповідач посилається на скрутне фінансове становище та на проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши присутніх в судовому засіданні під час судового розгляду справи представників позивача та відповідача, суд встановив такі фактичні обставини.

14.01.2014 між сторонами було укладено договір поставки № АМК-227-2014-пст (далі - Договір) відповідно до п.1.1 якого, позивач зобовязався передати (поставити) товар у власність відповідача, а відповідач зобовязався прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених договором. Асортимент, кількість та ціна товару зазначається в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору, які є його невідємною частиною (а.с. 10-14).

Відповідно до п. 2.1 договору ціна товару за одиницю та по позиціям, а також порядок та умови оплати за поставлений товар зазначаються в специфікаціях до договору, оформлених у вигляді додатку до договору, які є його невідємною частиною.

Умови оплати за товар обумовлюються в специфікаціях до договору (п. 2.3 договору).

Згідно п. 4.1 договору поставка товару здійснюється партіями. Під партією товару розуміється переданий на умовах цього договору товар по одній специфікації.

Між сторонами було складено та підписано специфікацію №1 від 14.01.2014 та специфікацію №2 від 26.06.2014, які є невідємними частинами договору поставки № АМК-227-2014-пст від 14.01.2014 (а.с. 18-20).

На підставі п. 5.2 договору оплата товару здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника вказаний в цьому договорі, в порядку, визначеному в специфікаціях до договору. За письмовою згодою сторін допускається інша форма розрахунків, яка не суперечить діючому законодавству України.

25.07.2014 відповідно до видаткових накладних №756 та 757 (а.с. 15-16) позивачем було відвантажено товар на загальну суму 17931,22 грн.

Відповідно до п. 3 специфікації №1 від 14.01.2014 оплата поставленого товару за цією специфікацією здійснюється покупцем на підставі рахунку постачальника по факту постачання протягом 20 календарних днів з моменту отримання продукції. Відповідач за відвантажений товар грошові кошти у сумі та в строк передбачений в специфікації №1 від 14.01.2014 не перерахував.

12.08.2014 відповідно до видаткової накладної №824 (а.с. 17) позивачем було відвантажено товар на суму 11520,00 грн.

Відповідно до п. 3 специфікації №2 від 26.06.2014 оплата поставленого товару за цією специфікацією здійснюється покупцем на підставі рахунку постачальника по факту постачання протягом 30 календарних днів з моменту отримання продукції. Відповідач за відвантажений товар грошові кошти у сумі та в строк передбачений в специфікації №2 від 26.06.2014 не перерахував.

Товар був отриманий відповідачем належним чином, без заперечень, що підтверджується підписами уповноважених осіб та печатками підприємств.

Таким чином, станом на дату подання позовної заяви сума боргу відповідача перед позивачем становить 29451,22 грн.

На підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 898,17 грн. та інфляційні витрати в сумі 15776,37 грн., що підтверджено відповідним розрахунком наявним у матеріалах справи.

Оцінивши всі обставини справи, суд вважає, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч.1,2 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначена норма Цивільного кодексу України кореспондується з положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання, у відповідності до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Фактичні обставини свідчать, що позивач на виконання умов договору поставляв відповідачеві товар, доказами поставки та отримання товару є видаткові накладні, які підписані сторонами та скріплені печатками, а відповідач не здійснив оплату поставленого товару у звязку з чим виникла заборгованість у сумі 29 451,22 грн., яка підтверджується матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на те, що позивач не надав доказів, що підтверджують дату виставлення відповідачу рахунків на оплату, а також оригіналів документів, визначених у п. 6.2 договору судом відхиляються з огляду на наступне.

Специфікаціями №1 від 14.01.2014 та №2 від 26.06.2014 чітко визначено умови оплати за поставлений товар, а саме: за специфікацією №1 від 14.01.2014 по факту поставки протягом 20 календарних днів з моменту отримання продукції; за специфікацією №2 від 26.06.2014 по факту поставки протягом 30 календарних днів з моменту отримання продукції.

Таким чином, обовязок відповідача щодо сплати за поставлений товар чітко визначений подією, та починає свій перебіг з моменту отримання продукції, а не з моменту виставлення рахунку.

Крім того, весь товар був прийнятий відповідачем без зауважень та заперечень про що свідчать підписані сторонами та скріплені печатками видаткові накладні. Тому посилання відповідача на порушення п. 6.2 договору є безпідставним.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання зобов'язання позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за видатковими накладними №756, №757 від 25.07.2014 за період з 15.08.2014 по 31.08.2015 у сумі 562,99 грн. та за видатковою накладною №824 від 12.08.2014 за період з 12.09.2014 по 31.08.2015 у сумі 335,18 грн.

Перевіривши розрахунок заявленої суми 3% річних суд дійшов висновку, що позивачем 3% річних у сумі 898,17 грн. нараховані вірно та є обґрунтовано заявленими.

За прострочення виконання зобовязання позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні витрати: за видатковою накладною №756 від 25.07.2014 за період з серпня 2014 року по серпень 2015 року у сумі 5237,19 грн; за видатковою накладною №757 від 25.07.2014 за період з серпня 2014 року по серпень 2015 року у сумі 4453,92 грн; за видатковою накладною №824 від 12.08.2014 за період з вересня 2014 року по серпень 2015 року у сумі 6085,26 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат суд встановив наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Прострочення виконання грошового зобовязання за видатковими накладними №756, №757 від 25.07.2014 почало свій перебіг з 15.08.2014, тому з урахуванням викладеного вище, розрахунок інфляційних витрат потрібно здійснювати з вересня 2014 по серпень 2015 року. Прострочення виконання грошового зобовязання за видатковою накладною №824 від 12.08.2014 почало свій перебіг з 12.09.2014, тому розрахунок інфляційних витрат потрібно здійснювати жовтня 2014 року по серпень 2015 року.

Таким чином, за прострочення виконання грошового зобовязання до стягнення з відповідача підлягають інфляційні витрати в наступному розмірі: за видатковою накладною №756 від 25.07.2014 за період з вересня 2014 року по серпень 2015 року у сумі 5118,71 грн; за видатковою накладною №757 від 25.07.2014 за період з вересня 2014 року по серпень 2015 року у сумі 4353,17 грн; за видатковою накладною №824 від 12.08.2014 за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року у сумі 5589,09 грн.

До канцелярії господарського суду Луганської області відповідачем було подано заяву №026-30/3 від 23.11.2015 про відстрочку виконання рішення суду до 23 січня 2016 року.

Розглянувши відповідну заяву суд зазначає наступне.

Пунктом 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. При цьому слід враховувати приписи ст. 121 Господарського процесуального кодексу України про те, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Отже, в розумінні наведеної норми, відстрочка означає відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 „Про деякі питання практики застосування статті 121 Господарського процесуального кодексу України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Суд доходить висновку про те, що фінансовий стан відповідача на даний час у значній мірі перешкоджає повному фактичному виконанню рішення суду у даній справі.

За таких обставин надання відстрочки виконання судового рішення в частині стягнення основної заборгованості, 3% річних та інфляційних витрат надасть можливість реальної сплати грошових коштів.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача про надання відстрочки до 23 січня 2016 року не заперечував.

З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви відповідача та надання відстрочки виконання рішення суду в частині стягнення основної заборгованості, 3% річних та інфляційних витрат у загальній сумі 45410,36 грн. до 23 січня 2016 року.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню частково з віднесенням на відповідача судових витрат у справі пропорційно задоволеним вимогам на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 33, 34, 43, 44, 49, статями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», 94202, Луганська область, м. Алчевськ, вул. Шмідта, 4, код 05441447, на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «Олександрійська фабрика діаграмних паперів», 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, пр-т. Будівельників, 40, код 02424856, заборгованість за договором № АМК-227-2014-пст від 14.01.2014 в розмірі 29 451 грн. 22 коп. (двадцять девять тисяч чотириста пятдесят одна гривня 22 коп.), 3% річних в розмірі 898 грн. 17 коп. (вісімсот девяносто вісім гривень 17 коп.), інфляційні витрати в розмірі 15060 грн. 97 коп. (п'ятнадцять тисяч шістдесят гривень 97 коп.) та витрати зі сплати судового збору в сумі 1199 грн. 11 коп. (одна тисяча сто девяносто девять гривень 11 коп.), видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

4. Відстрочити виконання рішення суду в частині стягнення основної заборгованості, 3% річних та інфляційних витрат у загальній 45410,36 грн. до 23 січня 2016 року.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.11.2015

Суддя А.В. Секірський