ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" листопада 2015 р.Справа № 924/1657/15

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТІОМІ-Холдінг" м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 с. Летава, Чемеровецького району, Хмельницької області

про стягнення 26 516,35 грн.

Представники сторін:

позивача не з'явився

відповідача не з'явився

В судовому засіданні відповідно до ч.2 ст.85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся із позовом до суду про стягнення із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 26 516,35грн., обґрунтовуючи позов матеріалами справи та положеннями ст.ст. 512, 514, 610-612, 625 ЦК України.

10.11.15р. до суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог в якій останній просить стягнути з відповідача 14 491,54грн. основного боргу, 1232,78грн. 3% річних та 10 506,37грн. суму індексу інфляції. Заява не суперечить ст.22 ГПК України судом приймається та задовольняється. Крім того у даній заяві позивач просив розглядати справу без участі представника.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки від 14.11.15р.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливі відповідно до положень ст.75 ГПК України розглядати справу за наявними в ній матеріалами.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

01.09.12р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СТІОМІ-Холдінг" (продавець) укладено договір поставки товарів відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язався передавати у власність покупця нафтопродукти (товар) в кількості, за ціною, в порядку та строки, передбачені даним договором, а також в додатках до нього, а покупець зобов'язався приймати та оплачувати його вартість.

Згідно п.п.3.1 найменування, кількість, ціна та вартість товару, що поставляється по договору, в кожному конкретному випадку вказується у відповідному додатку до даного договору, який після підписання сторонами стає його невід'ємною частиною. Загальна вартість товару, яку продавець передасть (поставить) покупцю за даним договором, визначається шляхом додавання сум (вартості) товару, вказаних в додатках до договору.

Відповідно до п.п.4.8 договору покупець зобов'язується сплатити вказану у відповідному додатку до договору вартість товару на протязі 10 днів з дня поставки товару. Оплата товару здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, вказаний в даному договорі, або шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог.

Пунктом 5.2 договору сторони передбачили, що за порушення строків здійснення платежів покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми нездійсненого у строк платежу за кожен день прострочки.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Позивачем на підставі видаткових накладних № ПС-0002701 від 31.12.12р., №ПС-0000999 від 30.11.12р., №ПС-0000485 від 31.10.12р. поставлено відповідачу товар на загальну суму 14 491,54грн., який останнім отримано, однак не оплачено.

17.09.15р. відповідачу було направлено лист - вимогу про сплату заборгованості в розмірі 20 051,48грн. на протязі 7 днів від дати вимоги, яка боржником залишена без відповіді.

Оскільки відповідач в добровільному порядку вартість отриманого товару не сплатив, позивач звернувся із позовом до суду.

Поряд із цим ним нараховані та заявлені до стягнення 1232,78грн. 3% річних за період з 10.01.13р. по 10.11.15р. та 10 506,37грн. інфляційних нарахувань за січень 2013 року - жовтень 2015 року.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт ( управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір поставки товару від 01.09.12р., за умовами п. 1.1 якого продавець зобов'язався передавати у власність покупця нафтопродукти (товар) в кількості, за ціною, в порядку та строки, передбачені даним договором, а також в додатках до нього, а покупець зобов'язався приймати та оплачувати його вартість.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

З аналізу зазначеної норми слідує, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок покупця оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття (правова позиція, викладена у постановах ВСУ від 19.08.2014 р. у справі №925/1332/13, від 30.09.2014 р. у справі №3-121гс14).

Відповідно до п.п.4.8 договору покупець зобов'язується сплатити вказану у відповідному додатку до договору вартість товару на протязі 10 днів з дня поставки товару. Оплата товару здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, вказаний в даному договорі, або шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач оплату товару, отриманого за видатковими накладними № ПС-0002701 від 31.12.12р., №ПС-0000999 від 30.11.12р., №ПС-0000485 від 31.10.12р. не здійснив, утворивши заборгованість в сумі 14 491,54грн.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Враховуючи зазначені положення законодавства та обставини справи, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 14 491,54грн. основного боргу заявлена обґрунтовано, а тому підлягає задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача 1232,78грн. 3% річних за період з 10.01.13р. по 10.11.15р. та 10 506,37грн. інфляційних нарахувань за січень 2013 року - жовтень 2015 року згідно з поданими розрахунками.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, дійшов висновку, що вони здійсненні в межах можливих нарахувань, є правомірними, тому підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, приписи ст. 33 ГПК України, в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить висновку, що позовні вимоги заявлені правомірно, обґрунтовані, підтверджені поданими доказами, а тому їх належить задовольнити.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 13, 33, 43, 49, 82, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СТІОМІ-Холдінг" м. Київ до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 с. Летава, Чемеровецького району, Хмельницької області про стягнення 26 230,69 грн. задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 (ідентиф. номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТІОМІ-Холдінг" м. Київ вул. Щорса, 29 () - 14 491,54грн. (чотирнадцять тисяч чотириста дев'яносто одну гривню 54 коп.) основного боргу, 1 232,78грн. (одна тисяча двісті тридцять дві гривні 78 коп.) 3% річних, 10 506,37грн. (десять тисяч п'ятсот шість гривень 37 коп.) інфляційних нарахувань та 1218грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) судового збору.

Видати наказ.

Повний текст рішення складено 23.11.15р.

Суддя М.Є. Муха

Віддрук. 3 прим. : 1 - до справи, 2 - позивачу (01133, м. Київ, вул. Щорса, 29), 3 - відповідачу (АДРЕСА_1).