РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"23" листопада 2015 р. Справа № 2906/768/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Мельник О.В. ,

суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

без участі представників сторін, які в судове засідання не зявились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відповідача-Товариства з обме-женою відповідальністю «Гранд-ДМС» на рішення господарського суду Житомирської області від 11.08.2015р. у справі №906/768/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Фаворит»

м.Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача -

Публічне акціонерне товариство «Промислово-фінансовий банк» м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд-ДМС»

м.Малин Житомирської обл.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача -

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосейл» м.Київ

про зобов'язання повернути автомобіль,-

Рішенням господарського суду Житомирської області від 11.08.2015р. у справі №906/768/ 15 (суддя Сікорська Н.А.) задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Фаворит» (надалі в тексті Лізингова компанія) до Товариства з обмеженою відповіда-льністю «Гранд-ДМС» (надалі в тексті Товариство) про зобовязання повернути автомобіль.(т.1, арк.справи 189-191).

Рішення вмотивоване тим, що Позивач виконав договірні зобовязання з передачі спірного автомобіля в оперативний лізинг, однак Відповідач після закінчення договору не повернув автомо-біль, а тому вимога Позивача обґрунтована і підлягає задоволенню.(т.1, арк.справи 190-191).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Відповідач подав скаргу до Рівненського апеля-ційного господарського суду, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати зазначене рішення господарського суду Житомирської області від 11.08.2015р. у даній справі та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.(т.2, арк.справи 6-10).

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийняте із порушенням норм матеріального права при неповному зясуванні обставин справи, що призвело до невірних висновків, оскільки суд помилково не врахував, що Відповідач виконав свої зобовязання по лізингових платежах в повному обсязі. Крім того, ні Позивач, ні Банк не були проти відчуження спірного автомобіля. Звертає увагу, що сторони також уклали договір купівлі-продажу за яким ТзОВ «Гранд-ДМС» при-дбало автомобіль, що не було враховано судом першої інстанції. Крім того, звертає увагу, що виз-начальним у даному спорі є саме договір купівлі-продажу, оскільки договір лізингу був укладений як фіктивний правочин, а тому не тягне за собою жодних юридичних наслідків.(т.2, арк. справи 8-9).

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 21.09.2015р. поновлено про-пущений строк та прийнято до провадження апеляційну скаргу Відповідача, справу призначено до слухання на 13.10.2015р.(т.2, арк.справи 3-4).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.10.2015р. відкладено роз-гляд справи №906/768/15 на 10.11.2015р. та витребувано у Відповідача докази сплати у встановле-ному порядку судового збору за подання апеляційної скарги, а ухвалою від 10.11.2015р. розгляд справи повторно відкладено та повторно витребувано у Відповідача докази сплати у встановлено-му порядку судового збору, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заяв-ляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача ПАТ «Промислово-фінансовий банк» (надалі в тексті Банк) та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спо-ру на стороні Відповідача ТзОВ «Автосейл».(т.2, арк.справи 30-31, 36-37).

У судові засідання 13.10.2015р., 10.11.2015р. та 23.11.2015р. сторони не зявилися, причин неявки суд не повідомили. Вимог ухвали суду не виконали. Однак у день судового засідання 23.11. 2015р. поштою від Банку надійшли пояснення щодо апеляційної скарги, в яких зазначено, що з 26.10.2010р. на спірний транспортний засіб було зареєстровано обтяження у вигляді заборони від-чуження, однак у звязку із виконанням Позивачем своїх зобовязань за основним договором кре-диту з 02.12.2011р. обтяження знято.(т.2, арк.справи 42).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що така неявка не перешкоджає розгляду справи, з огля-ду на двомісячний строк розгляду апеляційної скарги, відсутність потреби в обовязковій явці представників сторін та достатності матеріалів справи для розгляду скарги по суті.(т.2, арк.спра-ви 37).

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевірив-ши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального пра-ва, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «Лізингова компанія «Фаворит»-лізингодавець та ТзОВ «Гранд-ДМС»-лізингоодержувач 12.07.2010р. уклали договір оперативного лізингу від №111/ ОЛ (надалі в тексті Договір лізингу №1), відповідно до п.1.1 якого лізингодавець зобовязується набути у власність вантажний самоскид автомобіль МАN ТGS 41.440 у ТзОВ «Київ-Транссервіс» та передати обєкт лізингу в користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше од-ного року за встановлену плату.(лізингові платежі).(т.1, арк.справи 55-61).

Обєкт лізингу, відповідно до п.1.5 Договору лізингу №1, є власністю лізингодавця протя-гом усього строку дії договору і після його закінчення підлягає поверненню лізингодавцю.

Строк лізингу становить 36 місяців з дня підписання акта приймання-передачі обєкта лізин-гу.(п.2.1 Договору лізингу №1).

Пунктами 3.1, 3.2 Договору лізингу №1 сторони погодили, що сума лізингових платежів ві-дображена у додатку №1 до цього договору, який є його невідємною частиною. Загальна сума лі-зингової плати, строки та порядок сплати лізингоодержувачем лізингових платежів лізингодавцеві встановлюється у «Графіку лізингових платежів» (додаток №2), який є невідємною частиною цьо-го договору.

Лізингоодержувач зобовязаний на наступний день після закінчення строку лізингу або дня дострокового розірвання цього договору, повернути обєкт лізингу лізингодавцеві у задовільному стані з урахуванням звичайного зносу.(п.11.1 Договору лізингу №1).

Додатком №1 до Договору лізингу №1 сторони погодили вартість обєкта лізингу в сумі 590000 грн. та суму лізингових платежів 888 123 грн., а додатком №2 затвердили графік лізинго-вих платежів з 12.08.2010р. по 12.07.2013р.(т.1, арк.справи 62, 63-64).

Матеріалами справи стверджується, що на виконання умов Договору лізингу №1, ТзОВ «Ки-їв-Транссервіс»-постачальник, Лізингова компанія-покупець і Товариство-користувач 15.07.2010р. уклали договір поставки №2-07 (надалі в тексті Договір поставки), відповідно до умов якого пос-тачальник зобовязується поставити покупцю автомобіль МАN ТGS 41.440 в кількості 1 одиниця комплектації загальною вартістю 590 000 грн.(т.1, арк.справи 46-48).

Договір лізингу №1 і додатки до нього підписані директорами товариств та скріплені від-тисками печаток сторін.(т.1, арк.справи 61, 62, 64).

Матеріали справи свідчать, що до Договору лізингу №1 також було укладено ряд додатко-вих угод.

Так, Додатковою угодою №1 від 02.08.2010р. та Додатковою угодою №2 від 01.02.2011р. сторони змінили графік лізингових платежів, а Додатковою угодою №3 від 01.09.2011р. погодили суми лізингових платежів і обовязок лізингоодержувачу повернути лізингодавцеві обєкт лізингу до 01.12.2011р. крім того, Додатковою угодою від 13.08.2010р. №1 погодили, що у звязку із укла-денням Лізинговою Компанією кредитного договору з ПАТ «Промислово-фінансовий банк», лізин-гоодержувач сплачуватиме лізингові платежі на рахунок Позивача у зазначеному банку, а у разі от-римання повідомлення останнього на рахунок №3. Додаткові угоди від 02.08.2010р., 01.02.2011р. та 01.09.2011р. підписані директорами товариств та скріплені відтисками печаток сто-рін.(т.1, арк.справи 69, 67, 66), а Додаткова угода від 13.08.2010р. уповноваженим представником Лізингової Компанії, директором Товариства та керуючим Київською філією Банку, скріплено від-тисками печаток.(т.1, арк.справи 68).

Як вбачається з матеріалів справи, обєкт лізингу вантажний самоскид МАN ТGS 41.440, реєстраційний № НОМЕР_1 передано Відповідачеві 01.09.2010р., а повернуто останнім Позиваче-ві після закінчення строку дії Договору лізингу №1, про що свідчать копії актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) транспортних засобів від 01.09.2010р. та 30.11.2011р.(т.1, арк.справи 54, 170).

Матеріали справи свідчать, що 09.09.2011р. Лізингова Компанія-власник, ТзОВ «Автосейл»-продавець та ТзОВ «Гранд-ДМС»-покупець уклали договір купівлі-продажу №ПР111 (надалі в тек-сті Договір купівлі-продажу), відповідно до п.п.1.1,1.2 якого продавець в рамках договору комісії, укладеного з власником та за його дорученням, зобовязується передати у власність покупцю авто-мобіль МАN ТGS 41.440, номер кузова (шасі, рами) WMA39SZZ19М542474 вартістю 270 000 грн., що належить власнику, а покупець зобовязується прийняти і сплатити за нього обумовлену суму. (т.1, арк.справи 65).

Відповідно до п.3.1 Договору купівлі-продажу покупець оплачує вартість автомобіля шляхом перерахування 100% вартості автомобіля на поточний рахунок власника протягом 60 банківських днів з моменту підписання договору.

Крім того, Додатковою угодою №1 від 27.12.2011р. до Договору купівлі-продажу сторони визначили, що він є похідним від Договору лізингу №1, а також зазначили, що за умовами п.1.1 власник повідомляє, що під час зняття автомобіля з обліку виявилось, що автомобіль внесено до бази INTERPOL, як такий, що розшукується.(т.1, арк.справи 70).

Договір купівлі-продажу та Додаткова угода до нього підписані директорами товариств, скріплені відтисками печаток сторін.(т.1, арк.справи 65-зворот, 70).

На виконання Договору купівлі-продажу Товариство здійснило платежі на загальну суму 270 000 грн., що вбачається із платіжних доручень №238 від 12.09.2011р., №280 від 04.10.2011р., №287 від 06.10.2011р., №299 від 13.10.2011р. з призначенням платежу за автомобіль МАN ТGS 41. 440 згідно договору від 09.09.2011р. №ПР111 та рахунка від 12.09.2011р. №75-П.(т.1, арк.спра-ви 39-43).

Крім того, матеріалами справи стверджено, що 20.10.2011р. Лізингова Компанія та Товарис-тво уклали договір оперативного лізингу (оренди) №111-2ОЛ (надалі в тексті Договір лізингу №2), відповідно до п.п.1.1, 2.1 якого лізингодавець зобовязується передати автомобіль МАN ТGS 41. 440 (обєкт лізингу) в користування лізингоодержувачу на строк 13 місяців з дня підписання акта приймання-передачі обєкта лізингу за встановлену плату (визначену в Додатку №2 до цього дого-вору).(т.1, арк.справи 7-10). Обєкт лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії да-ного договору і після його закінчення підлягає поверненню лізингодавцю.(п.1.4 Договору лізингу №2).

Відповідно до п.3.2 Договору лізингу №2, сума лізингових платежів, термін оплати (дата платежів) та порядок сплати лізингоодержувачем лізингових платежів лізингодавцеві встановлює-ться Договором та у «Графіку лізингових платежів» (додаток №2), який є невідємною частиною цього договору.

Відповідно до п.4.1 Договору лізингу №2, лізингодавець зобовязаний передати обєкт лізин-гу лізингоодержувачеві до 02.12.2011р.

Разом з тим, на наступний день після закінчення строку лізингу або дня дострокового розір-вання цього договору, лізингоодержувач зобовязаний повернути обєкт лізингу лізингодавцеві у справному стані. Передача обєкта лізингу відбувається за актом приймання-передачі, який підпи-сується сторонами.(п.п.11.1, 11.2 Договору лізингу №2).

Договір діє протягом строку лізингу, але у будь-якому разі до повного виконання своїх зо-бовязань за договором.(п.15.2 Договору лізингу №2).

Додатком №1 до Договору лізингу №2 сторони погодили вартість обєкта лізингу в сумі 590 000 грн. та щомісячні лізингові платежі в сумі 2 247 грн.(т.1, арк.справи 11).

Матеріалами справи стверджено, що до Договору лізингу №2 сторони уклали додаткову угоду від 29.08.2013р. №2, якою продовжили строк лізингу до 23 місяців з дня підписання акта приймання-передачі обєкта лізингу та змінили графік лізингових платежів.(т.1, арк.справи 12).

Договір лізингу №2, Додаток та Додаткова угода підписані директорами товариств, скріп-лені відтисками печаток сторін.(т.1, арк.справи 10-зворот, 11, 12).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору лізингу №2 Позивач передав, а Відповідач прийняв обєкт лізингу, що вбачається з акта приймання-передачі (внутрішнього пере-міщення) основних засобів.(т.1, арк.справи 13, 169).

Матеріалами справи стверджується, що листом від 22.10.2011р. Відповідач просив зараху-вати кошти, перераховані за Договором купівлі-продажу в сумі 29 200 грн. в рахунок попереднього лізингового платежу за Договором оперативного лізингу №2.(т.1, арк.справи 175).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сторонами щомісячно підписувались акти на-дання послуг (щомісячний лізинговий платіж в сумі 2 247 грн.) за Договором лізингу №2.(т.1, арк. справи 151-167).

Оскільки, після закінчення строку оперативного лізингу Товариство не повернуло автомо-біль, який є обєктом лізингу і продовжувало ним користуватись Лізингова Компанія подала до суду позов про зобовязання повернути спірний автомобіль.

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при винесенні ос-каржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна безпідставна і не підлягає задоволен-ню, з огляду на наступне:

Предметом даного спору є зобовязання повернути майно.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.(ст.15 Цивільного кодексу України, надалі в тексті ЦК України). Способи захис-ту цивільних прав і інтересів судом передбачені статтею 16 ЦК України. Одним з таких способів, як зазначено у п.3 ч.2 вказаної статті, є припинення дії, яка порушує право. Аналогічні приписи міс-тить частина 2 ст.20 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України).

Частиною 1 статті 316 ЦК України, визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.(ст.321 ЦК України).

Стаття 33 ГПК України встановлює обовязок сторони довести ті обставини, на які вона по-силається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач звернувся до суду з позовом про зобовязання Відповідача на підставі договору лізингу повернути транспортний засіб вантажний самоскид МАN ТGS 41.440, №шасі (рами) WMA39SZZ19М542474 реєстраційний № НОМЕР_1.

Зміст господарського договору, згідно зі ст.180 ГК України, становлять умови договору, виз-начені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зо-бовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Аналогічні правила щодо виникнення зобовязань встановлює ст.638 ЦК України.

Розглядаючи дану справу, колегія суддів приймає до уваги, що з 20.10.2011р. дати укла-дення Договору лізингу №2 між сторонами виникли відносини оперативного лізингу, оскільки від-носини сторін відповідають визначенню, яке містить ч.1 ст.292 ГК України, лізинг це господар-ська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набуває-ться ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Аналогічно врегульовано правовідносини лізингу і ст.806 ЦК України.

Разом з тим, оперативним лізингом, згідно пп.а) п.14.197 ст.14 Податкового кодексу Украї-ни, визнаються відносини коли господарська операція фізичної або юридичної особи, що передба-чає передачу орендарю основного фонду, придбаного або виготовленого орендодавцем, на умовах інших, ніж ті, що передбачаються фінансовим лізингом (орендою).

А відповідно до п.18 Правил застосування Закону України «Про оподаткування прибутку під-риємств», затверджених постановою Верховної Ради України від 27.06.1995р. №247/95-ВР, опера-тивна оренда (лізинг) господарча операція субєкта підприємницької діяльності, що передбачає передачу орендарю права користування матеріальними цінностями, які належать орендодавцю, на строк, не більший строку їх повної амортизації з обовязковим поверненням таких матеріальних цінностей орендодавцю. При цьому право власності на орендовані цінності залишається у орендо-давця протягом всього строку оренди.

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, зас-тосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо ін-ше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія суддів звертає увагу, що факт виконання Позивачем своїх зобовязань за Договором лізингу №2 та передачі майна у лізинг підтверджується матеріалами справи і не заперечується Від-повідачем. Матеріалами справи також стверджено, що умови договору в частині сплати лізинго-вих платежів Відповідач виконував належним чином. Разом з тим, договір оперативного лізингу (оренди) №111/2-ОЛ не містить жодних умов щодо подальшого переходу до лізингоодержувача права власності на обєкт лізингу після закінчення строку лізингу.

Тому, вирішуючи даний спір, колегія суддів зауважує, що строк лізингу становить 23 місяці з дати підписання акта приймання-передачі обєкту лізингу, а тому строк користування автомобі-лем закінчився 31.11.2013р. і після настання цієї дати, відповідно до умов п.п. 11.1, 11.2 Договору лізингу №2 лізингоодержувач зобовязаний повернути обєкт лізингу лізингодавцеві у справному стані. Передача обєкта лізингу відбувається за актом приймання-передачі, який підписується сто-ронами.

Проте, матеріали справи не містять доказів передачі спірного автомобіля Лізинговій компа-нії, як власнику майна, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо обґрунтованості заявленої вимоги.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані твердження Скаржника про приорі-тетність Договору купівлі-продажу, оскільки такий укладений як похідний від Договору лізингу №1, про що сторони зазначили під час внесення змін до Договору купівлі-продажу.(т.1, арк.справи 70).

Крім того, колегія суддів вважає не вартими уваги посилання Скаржника на фіктивний ха-рактер Договору лізингу №2 як правочину на забезпечення Договору купівлі-продажу, позаяк рі-шенням господарського суду м.Києва, яке набрало законної сили, від 21.10.2015р. у справі №910/ 20372/15 Товариству відмовлено у задоволенні позову до Лізингової компанії про визнання недійс-ним договору оперативного лізингу від 20.10.2011р. №111-2/ОЛ.

З мотивів, викладених вище і з огляду на відсутність у договорі лізингу умови про можли-вість набуття лізингоодержувачем у власність предмета лізингу по закінченні договору, апеляцій-ний суд вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про наявність правових під-став для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, статтею 49 ГПК України передбачено розподіл судових витрат пропорційно роз-міру задоволених вимог.

Звернувшись з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду То-вариство платіжним дорученням №121 від 27.08.2015р. сплатило 609 грн. судового збору, зазна-чивши у полі «призначення платежу» Київський апеляційний господарський суд.(т.2, арк.справи 5).

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що фактичні дії щодо звернення до суду з апеля-ційною скаргою Скаржник здійснив лише 02.09.2015р, що вбачається із відбитка поштового штем-пеля на конверті.(т.2, арк.справи 22), а тому розмір судового збору належить обчислювати з ураху-ванням Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01.09.2015р.

Так, відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 зазначеного закону, за подання позовної заяви немайно-вого характеру судовий збір сплачується в розмірі 1 мінімальної заробітної плати, встановленої на перше січня року, в якому така заява подається. Судовий збір за подання апеляційної скарги спла-чується в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті за подання позовної заяви.

Пунктом 2.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу Ук-раїни» судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобовязаннях визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

У даному випадку спір виник із договору, а тому сума судового збору обчилюватиметься за ставками спору немайнового характеру з урахуванням факту надіслання (подання) апеляційної скарги 02.09.2015р. і становитиме 1 339 грн. 80 коп., які підлягають стягненню із ТзОВ «Гранд-ДМС» у звязку із безпідставністю апеляційної скарги.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що повернення суми судового збору здійснюється ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.(ст.7 Закону). Питання щодо повернення сплаченої суми судового збору в будь-якому разі вирішується господарським судом, який розгля-дав справу, навіть якщо таку сплату помилково здійснено не за місцем розгляду справи.(п.5.6 Пос-танови пленуму).

А тому, для повернення суми судового збору, сплаченого платіжним дорученням №121 від 27.08.2015р. Товариство вправі звернутися з відповідним клопотанням до Рівненського апеляцій-ного господарського суду.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи про-цесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прий-нятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 35, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд-ДМС» на рішення господарського суду Житомирської області від 11.08.2015р. у справі №906/768/15 залишити без за-доволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд-ДМС» (11301, Житомирсь-ка область, м.Малин, вул.Кримського,118, ) в доход Державного бюджету України 1 339 грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Надати місцевому господарському суду доручення про видачу відповідного наказу.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

5. Справу №906/768/15 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.