ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р.Справа № 922/5514/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Кріциній В.Е.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Геа -Україна" м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАДМ", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з*явився

відповідача - ОСОБА_1,дов.№ 1-зс від 09.10.2015.р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГеаУкраїна» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАДМ», в якій просить суд стягнути з останнього вартості обладнання з урахуванням зміни курсу ЄВРО по відношенню до суми договору по договору поставки № 19.07.2012 від 20.07.2012 року в сумі 113613,24 грн., крім того позивачем заявлені судові витрати в сумі 1705,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на укладення з відповідачем договору поставки № 19.07.2012 від 20.07.2012 року (надалі договір), відповідно до умов якого, позивач зобовязався придбати і поставити вентиляційне обладнання (надалі обладнання) на умовах і в терміни, визначені договором, а відповідач зобовязався прийняти його і сплатити на умовах і в терміни, визначені договором (пункт 1.1 договору). Позивач зазначає, що відповідно до умов договору відповідач здійснив попередню оплату вартості обладнання в загальній сумі 3075157 (три мільйона сімдесят п'ять тисяч сто п'ятдесят сім) гривень 68 копійок, в позивач, отримавши від відповідача попередню оплату у вказаній сумі, здійснив постачання на адресу відповідача обладнання на вказану суму.

Посилаючись на пункт 4.2 договору позивач зазначає, що у звязку зі зміною курсу ЄВРО до гривні з відповідача підлягає стягненню вартість обладнання з урахуванням зміни курсу ЄВРО по відношенню до суми договору по договору в сумі 113613 (сто тринадцять тисяч шістсот тринадцять) грн. 24 коп. Позивач надав розрахунок вказаної суми з якого виплаває, що позивач здійснив розрахунок доплат за окремими платежами, які здійснювалися відповідачем на користь позивача у якості оплати вартості обладнання за договором. Загальна сума вказаних доплат складає суму позову - 113613 (сто тринадцять тисяч шістсот тринадцять) грн. 24 коп. Позивач вказує, що на йогу думку відповідач повинен був самостійно здійснити вказані доплати на користь позивача відповідно до умов пункту 4.2 договору. Однак, відповідач самостійно не здійснив вказані доплати, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.09.2015 року порушено провадження у справі № 922/5514/15, розгляд справи призначено на 20.10.2015 року. Ухвалою господарського суду від 20.10.2015 року, у зв'язку із неявкою в судове засідання представника позивача та наданням ним відповідного клопотання, розгляд справи відкладено до 29.10.2015 року.

В судовому засіданні 29.10.2015 року оголошено перерву до 17.11.2015 року.

Представник позивача в судове засідання 17.11.2015 року не зявився, через канцелярію господарського суду (вх. №46162 від 16.11.2015року) надійшло клопотання від позивача про розгляд справи без участі представника.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача, оскільки ГПК України не вимагає обовязкової участі представника позивача у розгляді справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.11.2015року заперечує проти заявлених позовних вимог, наполягає на застосуванні судом строку позовної давності до заявлених позивачем позовних вимог.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, встановив наступне.

20.07.2012 року між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Геа-Україна», та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «КАДМ», було укладено договір поставки № 19.07.2012, за яким позивач зобовязався придбати і поставити вентиляційне обладнання на умовах і в терміни, визначені договором, а відповідач зобовязався прийняти його і сплатити на умовах і в терміни, визначені договором (пункт 1.1 договору).

Пунктом 6.2 договору було визначено порядок здійснення розрахунків, а саме було визначено, що відповідач виконує розрахунок в наступному порядку: передоплату в розмірі 50 % від вартості обладнання за договором, що складає 1537578,84 грн. шляхом перерахунку да ної суми на рахунок позивача на протязі 3-х банківських днів з моменту під писання даного договору; остаточну оплату в розмірі 50 % від вартості обладнання за договором, що складає 1537578,84 грн., шляхом перера хунку даної суми на рахунок позивача на протязі 3-х банківських днів з мо менту письмового повідомлення відповідача про поставку обладнання на склад позивача за адресою: м. Київ, бул. ОСОБА_2. 24.

Відповідач здійснив на користь позивача оплату вартості обладнання за договором в загальній сумі 3075157 (три мільйона сімдесят п'ять тисяч сто п'ятдесят сім) гривень 68 копійок, яка визначена пунктом 4.1 договору, і зокрема:

- 25.07.12 п/д № 1069 на суму 150000,00 грн.;

- 25.07.12 п/д № 1070 на суму 150000,00 грн.;

- 26.07.12 п/д № 1095 на суму 100000,00 грн.;

- 26.07.12 п/д № 1096 на суму 100000,00 грн.;

- 03.08.12 п/д № 1183 на суму 125000,00 грн.;

- 03.08.12 п/д № 1184 на суму 125000,00 грн.;

- 09.08.12 п/д № 1228 на суму 25000,00 грн.;

- 09.08.12 п/д № 1229 на суму 25000,00 грн.;

- 06.09.12 п/д № 1411 на суму 50000,00 грн.;

- 06.09.12 п/д № 1412 на суму 50000,00 грн.;

- 07.09.12 п/д № 1422 на суму 100000,00 грн.;

- 07.09.12 п/д № 1423 на суму 100000,00 грн.;

- 13.09.12 п/д № 1459 на суму 100000,00 грн.;

- 13.09.12 п/д № 1460 на суму 100000,00 грн.;

- 14.09.12 п/д № 1462 на суму 100000,00 грн.;

- 14.09.12 п/д № 1463 на суму 100000,00 грн.;

- 17.09.12 п/д № 1485 на суму 100000,00 грн.;

- 17.09.12 п/д № 1486 на суму 100000,00 грн.;

- 18.09.12 п/д № 1494 на суму 100000,00 грн.;

- 18.09.12 п/д № 1495 на суму 100000,00 грн.;

- 19.09.12 п/д № 1512 на суму 50000,00 грн.;

- 19.09.12 п/д № 1513 на суму 50000,00 грн.;

- 26.09.12 п/д № 1565 на суму 300000,00 грн.;

- 26.09.12 п/д № 1567 на суму 300000,00 грн.;

- 27.09.12 п/д №1578 на суму 475157,68 грн.

Позивач, в свою чергу, здійснив постачання на адресу відповідача обладнання за договором загальною вартістю 3075157 (три мільйона сімдесят п'ять тисяч сто п'ятдесят сім) гривень 68 копійок, і зокрема:

- 12.09.12 за накладною № 162 вартістю 430483,31 грн.;

- 12.09.12 за накладною № 163 вартістю 113832,84 грн.;

- 25.09.12 за накладною № 161 вартістю 654060,55 грн.;

- 25.09.12 за накладною № 162/1 вартістю 374263,74 грн.;

- 10.10.12 за накладною № 161/1 вартістю 488066,81 грн.;

- 11.10.12 за накладною № 163/1 вартістю 756856,93 грн.;

- 25.10.12 за накладною № 161/2 вартістю 105830,26 грн.;

- 25.10.12 за накладною № 163/2 вартістю 151763,24 грн.

Враховуючи дати оплати товарів відповідачем, та дати постачання товарів позивачем, суд зазначає, що постачання товарів здійснювалося позивачем на умовах повної попередньої оплати. А саме, хоча постачання товарів і здійснювалося окремими партіями, однак на момент здійснення поставки кожної окремої партії її вартість була повністю оплаченою відповідачем.

Позивач з посиланням на пункт 4.2 договору просить стягнути з відповідача вартість обладнання з урахуванням зміни курсу ЄВРО по відношенню до суми договору по договору в сумі 113613 (сто тринадцять тисяч шістсот тринадцять) грн. 24 коп. Вказаним пунктом договору передбачено, що в зв'язку з тим, що частина імпортної складової є майже всією сумою договору, загальна сума даного договору підлягає зміні при врахуванні зміни курсу ЄВРО, встановленого НБУ. Такий перерахунок виконується, якщо курс ЄВРО змінився більш ніж на 2,0 % за період від дати підписання даного договору до дати над ходження коштів, згідно п. 6.2 на розрахунковий рахунок позивача. У випадку якщо зміна курсу ЄВРО сталася щодо частини суми даного договору, перерахунку підлягає тільки та сума договору, щодо якої сталася така зміна курсу ЄВРО.

Тобто ,позивач фактично просить стягнути з відповідача доплати, нараховані на суми окремих платежів, які здійснювалися відповідачем на користь позивача у якості оплати вартості обладнання за договором. При цьому доплати нараховані позивачем на суми тих окремих платежів, які були здійснені відповідачем в ті дні, коли курс ЄВРО, встановлений НБУ на день платежу, перевищував курс ЄВРО, встановлений НБУ на дань підписання договору (20.07.2012 року), більше ніж на 2 %. Доплати позивачем нараховані пропорційно збільшення курсу ЄВРО. Загальна сума нарахованих позивачем доплат складає суму позову 113613,24 грн. Зокрема позивачем нараховані доплати на платежі здійснені відповідачем:

- 06.09.12 в сумі 100000,00 грн. нарахована доплата в сумі 2368,45 грн.;

- 07.09.12 в сумі 200000,00 грн. нарахована доплата в сумі 5713,54 грн.;

- 13.09.12 в сумі 200000,00 грн. нарахована доплата в сумі 9913,11 грн.;

- 14.09.12 в сумі 200000,00 грн. нарахована доплата в сумі 10140,99 грн.;

- 17.09.12 в сумі 200000,00 грн. нарахована доплата в сумі 13152,32 грн.;

- 18.09.12 в сумі 200000,00 грн. нарахована доплата в сумі 13005,82 грн.;

- 19.09.12 в сумі 100000,00 грн. нарахована доплата в сумі 6242,47 грн.;

- 26.09.12 в сумі 600000,00 грн. нарахована доплата в сумі 31497,31 грн.;

- 27.09.12 в сумі 475157,68 грн. нарахована доплата в сумі 21579,23 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що вищезазначені доплати не можуть бути стягнуті, оскільки нарахування таких доплат фактично є односторонньою зміною позивачем умов договору. В той же час відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Відповідач зазначав, що діючим законодавством не передбачено право сторони договору поставки вносити в нього зміни в односторонньому порядку, крім того таке право не передбачено і укладеним між сторонами договору. Навпаки, пунктом 12.1 договору передбачено, що при внесенні змін до даного договору, всі зміни вважаються дійсними тільки у випадку, якщо вони оформлені письмово із зазначенням того, що вони складають невід'ємну частину даного договору. Також відповідач зазначав, що позивач не завертався з пропозицією внести зміни до договору. Крім того, відповідач вказував, що в договорі не міститься формули, за якою нараховуються відповідні доплати, а саме немає в договорі вказівки на те, що доплати нараховуються саме пропорційно зростанню курсу ЄВРО.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилався на висновки, що містяться в Постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 року у справі № 66/311-10, в якій зокрема зазначено, що відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Отже, якщо умовами договору або законом передбачено можливість зміни умов договору в односторонньому порядку, то сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Однак, суд не може погодитися з такою позицією відповідача, оскільки на думку суду договором чітко визначена процедура нарахування доплат до здійснених платежів, а обовязок відповідача сплачувати такі доплати випливає з пункту 4.2 договору, і тому це питання не потребує внесення змін до договору. При цьому вказані доплати повинні були здійснюватися відповідачем одночасно зі здійсненням відповідних платежів окремим платіжним дорученням той же день, або одним платіжним дорученням разом з відповідним платежем, але з виокремленням суми доплати в платіжному дорученні. Відповідач однак доплат на користь позивача не сплачував.

Безпідставним також є посилання відповідача на ч.ч. 2 та 3 ст. 632 ЦК України, відповідно до яких зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а після виконання договору зміна ціни забороняється. Суд зазначає, що в даному випадку позивач не вимагає зміни або перегляду ціни договору, а лише вимагає виконання умов договору.

Отже, вимога позивача про сплату нарахованих доплат ґрунтується на умовах укладеного між сторонами договору.

В той же час відповідачем у запереченнях на позов заявлено про застосування до вимог позивача строку давності. Суд вважає заяву відповідача про застосування строку давності обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Про те, що в день сплати відповідачем відповідних платежів ним не було сплачено доплат до суми таких платежів згідно умов пункту 4.2 договору позивач дізнався, або повинен був дізнатися в цей же день. Тому перебіг строку позовної давності розпочинався що до кожного платежу окремо в день сплати відповідачем відповідних платежів, разом з якими, або в день сплати яких не були сплачені відповідні доплати. Відповідно, строк позовної давності також спливав що до кожного платежу окремо. Що до заявлених позивачем вимог строк давності розпочинався та спливав у наступні дати:

- що до доплати на платежі здійснені 06.09.12 в сумі 2368,45 грн. розпочався 07.09.2012 року, та сплив 06.09.2015 року;

- що до доплати на платежі здійснені 07.09.12 в сумі 5713,54 грн. розпочався 08.09.2012 року, та сплив 07.09.2015 року;

- що до доплати на платежі здійснені 13.09.12 в сумі 9913,11 грн. розпочався 14.09.2012 року, та сплив 13.09.2015 року;

- що до доплати на платежі здійснені 14.09.12 в сумі 10140,99 грн. розпочався 15.09.2012 року, та сплив 14.09.2015 року;

- що до доплати на платежі здійснені 17.09.12 в сумі 13152,32 грн. розпочався 18.09.2012 року, та сплив 17.09.2015 року;

- що до доплати на платежі здійснені 18.09.12 в сумі 13005,82 грн. розпочався 19.09.2012 року, та сплив 18.09.2015 року;

- що до доплати на платежі здійснені 19.09.12 в сумі 6242,47 грн. розпочався 20.09.2012 року, та сплив 19.09.2015 року;

- що до доплати на платежі здійснені 26.09.12 в сумі 31497,31 грн. розпочався 27.09.2012 року, та сплив 26.09.2015 року;

- що до доплати на платежі здійснені 27.09.12 в сумі 21579,23 грн. розпочався 28.09.2012 року, та сплив 27.09.2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Суд зазначає, що перериватися може тільки та позовна давність, яка не сплила на момент подання позову до суду. Стосовно тих вимог, що до яких на момент подання позову до суду позовна давність вже сплила, ч. 2 ст. 264 ЦК України не застосовується.

Подання позову є процесуальною дією, а тому питання з якого моменту позов вважається предявленим слід вирішувати з огляду на процесуальне законодавство. Відповідно до ст. 54 ГПК України позовна заява подається до господарського суду. Отже позов вважається предявленим (якщо він в подальшому буде прийнято судом) з дня реєстрації позовної заяви канцелярією суду.

Згідно матеріалів справи, позовну заяву зареєстровано канцелярією суду 28.09.2015 року. Отже з цього дня позов слід вважати предявленим. Однак, станом на цей день строки позовної давності що до всіх вимог позивача (що до сплати всіх доплат) сплили. Тому предявлення позову не перервало позовної давності що до жодної з доплат.

Не може вважатися перериванням строку позовної давності та обставина, що позивач згідно матеріалів справи направив позовну заяву до суду поштою 25.09.2015 року. Відповідно до ч. 4 ст. 51 ГПК України якщо позовну заяву, відзив на позовну заяву, заяву про перегляд рішення та інші документи здано на пошту чи телеграф до 24-ї години останнього дня строку, строк не вважається пропущеним. Отже, ця процесуальна норма могла б застосуватися в плані переривання строку давності що до конкретних доплат, якби цей день, а саме 25.09.2015 року, був останнім днем перебігу строку давності що до вимоги про сплату конкретної доплати. Однак враховуючи, що цей день не був останнім днем будь-якого строку давності (строку давності що до окремої конкретної доплати), то норма ч. 4 ст. 51 ГПК України в даному випадку застосуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В звязку з чим заява відповідача про застосування позовної давності є обґрунтованою, та такою що підлягає задоволенню. Задоволення судом вказаної заяви є підставою для відмови у позові.

В звязку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до чинного господарського процесуального законодавства, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 257, 261, 264, 267 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 44, 49,

ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України; -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 19.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_3