ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" листопада 2015 р.Справа № 924/1803/15

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В., розглянувши матеріали за позовом міського комунального підприємства "Хмельницькводоканал" м. Хмельницький

до публічного акціонерного товариства "Укрелектроапарат" м. Хмельницький

про стягнення 33311,01 грн.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1 - за дов. №3525 від 26.11.2014р.

від відповідача ОСОБА_2 - за дов. №167 від 20.01.2015р.

Рішення приймається 25.11.2015р., оскільки в судовому засіданні 23.11.2015р. оголошувалася перерва.

В судовому засіданні відповідно до ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 33311,01 грн., з яких 29461,53 грн. плати за скид стічних вод з понаднормованим вмістом забруднюючих речовин, 188,25 грн. 3% річних, 555,19 грн. інфляційних втрат, 3106,04 грн. пені, посилаючись на умови договору №5 від 01.10.2011р. про приймання стічних вод підприємств в комунальну систему каналізації м. Хмельницького, договору №119 від 01.03.2015р. про приймання наднормативно забруднених стічних вод, Правила приймання стічних вод підприємств в комунальну систему каналізації м. Хмельницького.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні повідомив, що відповідач після порушення провадження у справі погасив борг в сумі 29461,53грн., що підтверджується виписками з банку від 12.11.2015р. та просить стягнути з відповідача 3106,04 грн. пені, 188,25 грн. 3% річних та 555,19 грн. нарахувань інфляції.

Відповідач відзив на позов не подав, його представник в судовому засіданні повідомив, що з позивачем розрахувався повністю щодо стягнення заборгованості в сумі 29461,53 грн., щодо стягнення пені просить суд зменшити на 50% в решті суми позову просить відмовити.

Суд оцінивши подані сторонами по справі документи, оглянувши оригінали документів наданих позивачем в судовому засіданні, рахує їх достатніми для прийняття рішення по суті.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Між МКП "Хмельницькводоканал" (виконавець) та ПАТ "Укрелектроапарат" (споживач) 01.10.2011 року було укладено договір №5 про приймання стічних вод підприємств в комунальну систему каналізації м. Хмельницький, предметом якого є надання виконавцем послуг споживачу з водовідведення в міську систему каналізації, визначення кількісних і якісних показників стічних вод, порядку здійснення розрахунків за надані послуги, визначення прав, обовязків і відповідальності сторін, порядку розгляду і вирішення господарських спорів, порядку застосування цін і тарифів, порядку здійснення перерахунків, контролю звітування сторін, розподілу повноважень щодо експлуатації мереж (п.1.1 договору).

Згідно з п. 2.1 договору тарифи на послуги з водовідведення для юридичних осіб: з водовідведення 3,28 грн./м3 відповідно до постанови Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 30.09.2011р. №173, які діють з 01.10.2011р.

У п. п. 2.5., 2.6. договору, в разі перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин (додаток №1) стягується плата, яка розраховується відповідно до розділу 7 "Правил приймання стічних вод підприємств в комунальну систему каналізації м. Хмельницького". Дана плата стягується за час від попереднього аналізу, проведеного виконавцем, до моменту зафіксованого порушення, але не більше трьох календарних місяців. Облік стічних вод здійснюється за допомогою засобів обліку на водозаборах.

01.03.2015р. між МКП "Хмельницькводоканал" (виконавець) та ПАТ "Укрелектроапарат" (споживач) 01.10.2011 року було укладено договір №119 про приймання наднормативно забруднених стічних вод, Виконавець зобов'язується своєчасно надавати Споживачеві послуги з тимчасового приймання наднормативно забруднених стічних вод, а Споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за тарифами, розрахованими згідно вимог п. 3.2 Правил приймання стічних вод підприємств в комунальну систему каналізації міста Хмельницького, які затверджені рішенням міськвиконкому від 22 квітня 2004р. №.201.(п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, Величина плати за скид стічних вод Споживача з понаднормативним вмістом забруднюючих речовин розраховується за показниками лічильника як додаткова плата, в розмірі одного тарифу за водовідведення (Розрахунок №1 до даного договору затверджений і підписаний сторонами додається).

Згідно п.п. 3.1., 3.2., 3.4. договору, Розрахунковий період є один календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 5-го числа місяця наступного за звітним. Оплата за даним договором проводиться окремо, в незалежності від проведеної Споживачем оплати за приймання стічних вод (за звичайним тарифом).

30.04.2015р. між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №119 від 01.03.2015р.

Згідно п.1 додаткової угоди №1 від 30.04.2015р., передбачено, що відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 26.03.2015 р. № 899 про зміну з 01.05.2015 р. тарифів на послуги водовідведення, сторони дійшли згоди про внесення змін до п.2.1. Договору № 119 від 01.03.2015 р., виклавши його в наступній редакції : «Розрахунок вартості приймання стічних вод споживача з понаднормативним вмістом забруднюючих речовин проводиться за показниками лічильника як додаткова плата, в розмірі одного тарифу за водовідведення, що становить 3,44 грн. за 1 м3(без ПДВ)».

Відповідачем надавались відповідачу рапорта про спожиту воду та стоки від 16.07.2015р. та від 16.08.2015р.

На виконання умов договору позивачем відповідачу виставлялися рахунки на приймання стічних вод з підвищеним вмістом забруднюючих речовин №146 від 17.07.2015р. на суму 14959,87 грн. та №151 від 17.08.2015р. на суму 14501,66 грн.

Свої зобов'язання щодо оплати відповідач не виконав.

Позивач надіслав на адресу відповідача претензію вимогу №132 від 09.10.2015р. на суму боргу згідно Договору, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення.

На момент звернення позивача до суду заборгованість відповідача перед позивачем склала 29461,53 грн..

Відповідно до п. 3.5 договору, за порушення строку внесення платежу, визначеного у п. 3.2. даного договору. Споживач сплачує Виконавцеві за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.

Позивачем, за невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором № 119 нараховано відповідачу пеню в сумі 3106,04 грн. за період з 05.08.2015р. по 05.11.2015р., яку просить стягнути на свою користь.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 188,25 грн. за період з 05.08.2015р. по 05.11.2015р.та нарахувань інфляції в розмірі 555,19 грн. за період з 05.08.2015р. по 05.11.2015р.

В звязку із невиконанням відповідачем зобовязань, позивач просить стягнути з відповідача 33311,01 грн. в т.ч.: 29461,53 грн. заборгованості, 3106,04 грн. пені, 188,25 грн. 3% річних та 555,19 грн. нарахувань інфляції.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги таке:

Відповідно до ч.2 п.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Положеннями ст.173 Господарського кодексу передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст.627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору № 119 від 01.03.2015р. про приймання наднормативно забруднених стічних вод, відповідно до умов якого виконавець зобовязався своєчасно надавати Споживачеві послуги з тимчасового приймання наднормативно забруднених стічних вод, а Споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за тарифами, розрахованими згідно вимог п. 3.2 Правил приймання стічних вод підприємств в комунальну систему каналізації міста Хмельницького, які затверджені рішенням міськвиконкому від 22 квітня 2004р. №.201.(п. 1.1 договору).

В договорі сторони передбачили обов'язок відповідача дотримуватись "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальну систему каналізації міста Хмельницького.

Правилами приймання стічних вод підприємств в комунальну систему каналізації м. Хмельницького, затверджених рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №201 від 22.04.2004р., які було розроблено на підставі „Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України від 19.02.2002р. за №37 та які є обов'язковими до виконання всіма підприємствами, стічні води яких скидаються в міську каналізацію (п. 1.6 Правил) конкретизується порядок відбору проб стічних вод на аналіз, порядок їх оформлення, а також порядок проведення аналізу проб. Вищезазначені Правила та рішення на дату вирішення спору є чинними, доказів про визнання їх недійними суду не подано.

Відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств в комунальну систему каналізації м. Хмельницького передбачено право МКП "Хмельницькводоканал" здійснювати контроль за якістю стічних вод, що скидають підприємства; у будь-який час за участю представника підприємства відбирати проби стічних вод; проводити хімічний аналіз проб стічних вод підприємств; надавати висновки про відповідність фактичних концентрацій забруднюючих речовин стічних вод допустимим. (п. 2.1.2., 2.1.7., 2.1.8.).

Відповідачем надавались відповідачу рапорта про спожиту воду та стоки від 16.07.2015р. та від 16.08.2015р.

На виконання умов договору позивачем відповідачу виставлялися рахунки на приймання стічних вод з підвищеним вмістом забруднюючих речовин №146 від 17.07.2015р. на суму 14959,87 грн. та №151 від 17.08.2015р. на суму 14501,66 грн.

На момент звернення позивача до суду заборгованість відповідача перед позивачем склала 29461,53 грн..

Після подання позову відповідач перерахував позивачу заборгованість в сумі 29461,53 грн. боргу, що підтверджується виписками з банку від 12.11.2015р.

На підставі викладеного, провадження у справі в частині стягнення 29461,53 грн. заборгованості належить припинити.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки та збитків. Особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 546 ЦК України, передбачає забезпечення зобовязання неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1 ст. 549 цього ж кодексу, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.5 договору, за порушення строку внесення платежу, визначеного у п. 3.2. даного договору. Споживач сплачує Виконавцеві за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.

Позивачем за невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань нараховано пеню в сумі 3106,04 грн. за період з 05.08.2015р. по 05.11.2015р.

За таких обставин, враховуючи зазначені вимоги законодавства, суд прийшов до висновку що позов в частині стягнення пені підлягає задоволенню частково на суму 3095,52 грн., у зв`язку з проведеною судом перевіркою правильності нарахування пені.

В позові, в частині стягнення з відповідача пені на суму 10,52 грн., суд вважає за необхідне відмовити.

При цьому, судом також враховується, що приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому, таке право суд реалізує, як за клопотанням сторони, так і за власною ініціативою.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розглядаючи питання про стягнення суми пені, судами повинно бути взято до уваги: причини неналежного виконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (аналогічна позиція у постанові ВГСУ від 31.10.2012 року № 5004/718/12).

Суд дослідивши наявність підстав, передбачених ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України для зменшення розміру штрафних санкцій, приймаючи до уваги, майновий стан відповідача та відсутність основної суми боргу, вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені на 50% та стягнути пеню в сумі 1547,76 грн.

У зв'язку з цим у позові про стягнення 1547,76 грн. пені слід відмовити.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Позивачем за несвоєчасне виконання відповідачем зобовязання нараховано індекс інфляції в сумі 555,19 грн. та 3% річних в сумі 188,25 грн.

При цьому слід врахувати, що право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Позов в частині стягнення з відповідача нарахувань 3% річних в сумі 188,25 грн. підтверджені належними у справі доказами та підлягають задоволенню.

В свою чергу, позов в частині стягнення з відповідача нарахувань інфляції, суд вважає за необхідне задовольнити частково на суму 47,83 грн., у зв`язку з проведеною судом перевіркою правильності нарахування індексу інфляції. В позові, в частині стягнення з відповідача нарахувань індексу інфляції на суму 507,36 грн., суд вважає за необхідне відмовити.

Стаття 33 ГПК України встановлює правило, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства України повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до абз. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову частково.

При цьому, судові витрати у справі відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 22, 33, 34,44, 49, п.1.1 ст. 80, ст. 82, 83, 84, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов міського комунального підприємства "Хмельницькводоканал" м. Хмельницький до публічного акціонерного товариства "Укрелектроапарат" м. Хмельницький про стягнення 33311,01 грн. задовольнити частково.

Стягнути публічного акціонерного товариства "Укрелектроапарат" (м. Хмельницький, вул. Чорновола,120, код 00213440) на користь міського комунального підприємства "Хмельницькводоканал" (м. Хмельницький, вул. Водопровідна, 75, код 03356128) 47,83 грн. (сорок сім гривень 83 коп.) нарахувань індексу інфляції, 188,25 грн. (сто вісімдесят вісім гривень 25 коп.) 3% річних, 1547,76 грн. (одна тисяча пятсот сорок сім гривень 76 коп.) пені, 1142,47 грн. (одна тисяча сто сорок дві гривни 47 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Провадження у справі в частині стягнення 29461,53 грн. заборгованості припинити.

В позові в частині стягнення 1558,28 грн. пені та 507,36 грн. нарахувань за встановленим індексом інфляції відмовити.

Повний текст складено 27.11.2015р.

Суддя С.В. Гладій

Пом. судді: І.М. Вальчук

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу, (м. Хмельницький, вул. Водопровідна,75)

3 - відповідачу (м. Хмельницький, вул. Чорновола,120)