ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015 року Справа № 912/195/15-г

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання: Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №1686 від 23.09.15;

від відповідача: Романенко В.П., представник, довіреність №б/н від 16.02.15;

від скаржника: Бауліна В.О., представник, довіреність №19-11/161 від 24.11.14;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ощадбанк" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 18.02.2015 року у справі № 912/195/15-г

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Світловодськ, Кіровоградська область

до Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект", м.Світловодськ, Кіровоградська область

про стягнення 434 000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 18.02.2015 року по справі № 912/195/15-г (суддя Балик В.М. ) позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 434 000,00 грн боргу та 8 680,00 грн судового збору.

Рішення мотивовано доведеністю позовних вимог щодо порушення відповідачем умов договору №21/12/10 від 21.12.2010 року в частині оплати отриманого від позивача товару на суму 434 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, АТ "Ощадбанк" оскаржило його в апеляційному порядку в порядку ч.1 ст.91 Господарського процесуального кодексу України.

Апелянт зазначає, що відповідач по справі є позичальником Публічного акціонерного товариства "Ощадбанк" відповідно до договору про надання кредитної лінії №5 від 07.10.2011 року, згідно умов якого Банк надав Приватному підприємству "Спецзовнішкомплект" грошові кошти в сумі 37 500 000,00 грн.

16.07.2015 року господарським судом Кіровоградської області порушено провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" за заявою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 з причин наявності боргу, підтвердженого рішенням суду від 18.02.2015 року у справі №912/195/15-г.

Апелянт вважає, що оскаржуване судове рішення впливає на правовідносини між Банком та відповідачем, оскільки вказана позивачем та визнана відповідачем заборгованість фактично сплачена, про що апелянт надав суду додаткові докази. Просить апеляційний господарський суд скасувати оскаржуване рішення з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, залучити апелянта до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спру на стороні відповідача.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи апелянта безпідставними, право Банку оскаржувати рішення вважає недоведеним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що при заповненні платіжного документу, на який посилається скаржник як на підставу оплати заборгованості, відповідачем допущена опечатка в номері накладної. Позивачу по даній справі після виявлення помилки направлено лист про уточнення реквізитів платежу, проведена звірка взаєморозрахунків і підписаним актом звірки сторін заборгованість підтверджена.

Відповідач вважає доводи скаржника безпідставними та просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника апелянта та представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

21.12.2010 року між відповідачем - ПП "Спецзовнішкомплект" (покупець) та позивачем - ФОП ОСОБА_4 (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 21/12/10 (далі - договір), на виконання умов якого позивач поставив відповідачу товар - соняшник у кількості 140 000 кг. на суму 434 000,00 грн. без ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № РН-000013 від 29.12.2010 року (а.с.8,9).

Відповідно до п.5.1 договору товар відповідач зобов'язався оплатити у строк до 31 грудня 2012 року.

Звернувшись до суду, позивач стверджував, що умови договору відповідачем порушено, товар не оплачено.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічні вимоги містить і ст.193 Господарського кодексу України.

Представник відповідача у відзиві на позов вимоги визнав та факт невиконання ним зобов'язання підтвердив (а.с.18).

Між тим такі доводи спростовуються наданими апелянтом доказами оплати отриманого товару, а саме: виписками з поточного рахунку відповідача, який відкрито ним в ТВБВ 10010/114 філії - Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк" згідно договору банківського рахунку №204 від 12.09.2011року № 4125 (а.с.63-70) за період з 16.12.2012 року по 29.12.2012 року та платіжними дорученнями №1170 від 17.12.2012 року, №1254 від 26.12.2012 року, №1262 від 27.12.2012 року, 1269 від 28.12.2012 року на суму 630 000,00 грн. про перерахування на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4 № НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", з призначенням платежу: погашення заборгованості за товар згідно накладної №РН-000013 від 29.12.2010 року без ПДВ (а.с.73).

Отже, фактично підстави для задоволення позову відсутні, а вирішення спору судом відбулося згідно прихованої сторонами інформації щодо виконання договору.

Колегією суддів встановлено, що заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, позивач та відповідач надали пояснення про допущення помилки в призначеннях платежів, оформлених вищезгаданими платіжними дорученнями.

Однак, із вказаним твердженням сторін не можна погодитися з огляду на наступне:

Загальний порядок здійснення переказу коштів в Україні, а також відповідальність суб'єктів переказу регулюються Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (надалі - Закон).

Відповідно до пункту 32.3 статті 32 Закону банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 Закону.

Згідно із зазначеним пунктом Закону обслуговуючий платника банк зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку платника і його коду (ідентифікаційного номера, за його наявності, тощо) та приймати цей документ до виконання тільки у разі їх збігу.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (надалі - Інструкція), яка регулює порядок здійснення безготівкових розрахунків, встановлено, що банки перевіряють відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів на відповідність вимогам пунктів 2.4 та 2.5 Інструкції та додатку 8 до неї.

Реквізит платіжного доручення "Призначення платежу" заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України і відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту лише за зовнішніми ознаками (пункт 3.8 Інструкції).

Відповідальність, згідно п. 2.3 Інструкції, за правильність заповнення реквізитів розрахункового документу несе особа, яка оформила цей документ і подала його в обслуговуючий банк.

Згідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Інформація що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

У відповідності до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторони підтверджують відсутність факту виконання ПП "СпецЗовнішКомплект" свого обов'язку за договором листом ПП "СпецЗовнішКомплект" від 28.12.2012 року та актами звірки (а.с.12-13).

Однак такі докази колегія суддів не вважає належними та допустимими в розумінні вимог ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України та вважає за необхідне оцінювати їх в сукупності з іншими доказами у справі.

Так, згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підтвердженням здійснення господарської операції є первинний документ.

Первинний документ містить відомості про таку господарську операцію та у розумінні статей 33-34 Господарського процесуального кодексу України є належним та допустимим доказом на підтвердження факту здійснення господарської операції по оплаті товару.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003року № 254 (надалі - Положення №254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов'язкові реквізити.

Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Надані апелянтом банківські виписки по особовому рахунку відповідача є первинними документами, а відповідно і належними та допустимими доказами на підтвердження факту проведення оплати ПП "Спецзовнішкомплект" за поставлений згідно договору №21/12/10 від 21.12.2010 року товар, що підтверджує необґрунтованість заявлених ФОП ОСОБА_4 позовних вимог.

Враховуючи, що сторони не визнають проведення розрахунків за договором, однак факт оплати підтверджено, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про відсутність предмету спору та вважає позов недоведеним, що є підставою для відмови в його задоволенні.

При розгляді апеляційної скарги встановлено, що 16.07.2015 року господарським судом Кіровоградської області порушено провадження у справі №912/2487/15 про банкрутство ПП "СпецЗовнішКомплект" за заявою Ф0П ОСОБА_4 з причин не погашення ПП "СпецЗовнішКомплект" заборгованості, яка підтверджена оскаржуваним у даній справі рішенням суду (а.с.67-68).

Поряд з іншим ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 16.07.2015 по справі №912/2487/15 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

Порушення судом провадження по справі про банкрутство ПП "СпецЗовнішКомплект" на підставі безспірних грошових вимог Ф0П ОСОБА_4, підтверджених рішенням суду, та введення мораторію на задоволення вимог Банку безпосередньо впливає на права та обов'язки АТ "Ощадбанк " як кредитора відповідача.

Встановлено, що відповідач по справі є позичальником публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (надалі - АТ"Ощадбанк"Банк). Між АТ "Ощадбанк" та ПП "СпецЗовнішКомплект" укладено договір кредитноїї лінії № 5 від 07.10.2011року, згідно умов якого Банк надав ПП "СпецЗовнішКомплект" грошові кошти в сумі 37 500 000,00 грн, та договір кредитної лінії №4 від 05.09.2013 року, згідно умов якого Банк надав ПП "СпецЗовнішКомплект" грошові кошти в сумі 22 000 000,00 грн. (а.с.44-66).

Крім того, вбачаються підстави для висновків про умисне, з корисливих мотивів вчинення дій, що призвели до фінансової неспроможності ПП "СпецЗовнішКомплект" (фіктивне банкрутство), що прямо стосується інтересів апелянта як кредитора відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Враховуючи, що АТ "Ощадбанк" не брав участі у розгляді справи №912/195/15-г в суді першої інстанції, однак довів правовий зв'язок між ним і сторонами у справі, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача та відповідача про відсутність підстав для розгляду апеляційної скарги та необхідність припинення апеляційного провадження.

Враховуючи правовий статус Акціонерного товариства "Ощадбанк" у даній справі як апелянта, відсутні підстави для задоволення його клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, про недоведеність позовних вимог та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 18.02.2015 року по справі № 912/195/15-г скасувати.

В задоволені позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (27500, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства "Ощадбанк" (01001, м.Київ, вул.Госпітальна,12г, ) суму судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги в розмірі 4 340,00 грн.

Видачу судового наказу доручити господарському суду Кіровоградської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 17.11.2015 року.