КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа№ 910/7327/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Юлана» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р.

у справі № 910/7327/15-г (суддя Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна»

до Приватного підприємства «Юлана»

про стягнення 242 276, 55 грн.

В судовому засіданні 17.11.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Юлана» про стягнення 242 276, 55 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки товару № 11/12 від 28.03.2012р., а саме щодо повної та своєчасної оплати товару, а тому просив суд стягнути з відповідача 166 578, 69 грн. заборгованості, 21 245, 53 грн. пені, 2 257, 15 грн. 3% річних та 52 195, 18 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р. у справі №910/7327/15-г позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства «Юлана» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» 166 578, 69 грн. основного боргу, 21 245, 53 грн. пені, 2 256, 93 грн. 3 % річних, 28 517, 19 грн. інфляційних втрат та 4 371, 97 грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки, на думку апелянта, судом не досліджено чи дійсно товар згідно спірних накладних було поставлено саме на виконання договору поставки товару № 11/12 від 28.03.2012р.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Приватного підприємства «Юлана» 01.07.2015р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 02.09.2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, розгляд справи у відповідності до ст. 77 ГПК України відкладався, останній раз на 17.11.2015р.

16.11.2015р. від представника позивача надійшли пояснення з додатковими документами на підтвердження початкової заборгованості відповідача станом на 01.01.2014р. у розмірі 200 913, 32 грн., а також клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції 17.11.2015р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явились, відповідач причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.03.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» (позивач, постачальник за договором) та Приватним підприємством «Юлана» (відповідач, покупець за договором) укладено договір поставки товару № 11/12, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язався поставити і передати у власність покупця товари, а саме алкогольні та безалкогольні напої, безпосередній перелік, кількість, асортимент та ціна яких визначаються у відповідних додатках (специфікаціях) до даного Договору, а покупець зобов'язався прийняти та своєчасно проводити оплату товару в порядку і на умовах, що визначені цим договором.

Згідно п. п. 3.1., 3.2. договору загальна вартість договору становить згідно накладних. Безпосередньо вартість кожної партії товару визначаються згідно цін, що визначені у відповідному додатку (специфікації) до договору, який є його невід'ємною частиною.

Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, зарахована на поточний рахунок постачальника (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 7.1. договору за порушення строків оплати згідно з п. 4.1. покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Даний договір, згідно п. 9.1., вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2012р., закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, які виникли під час його дії.

Відповідно до п. 9.2. договору у разі відсутності пропозицій будь-якої із сторін щодо припинення дії договору за 20 календарних днів до дати його закінчення договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказував на те, що на виконання умов договору поставки товару № 11/12 від 28.03.2012р. в період з 01.01.2014р. по 17.02.2015р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 248 556, 52 грн., з яких відповідач оплатив та частково повернув товар на загальну суму 1 225 087, 69 грн., у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 170 217, 05 грн.

При цьому судом встановлено, що між сторонами було підписано акт звірки розрахунків станом за період з 01.01.2014р. по 17.02.2015р. (а. с. 66-68, т. 1)., в якому відображені первинні документи за вказаний період, а саме видаткові накладі, по яких передавався товар, видаткові накладні на повернення товару та банківські виписки щодо оплати поставленого товару, а також відображене початкове сальдо станом на 01.01.2014р. в розмірі 200 913, 32 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем згідно даного акту складає 170 217, 02 грн.

На вимоги суду апеляційної інстанції позивачем було надано первинні документи на підтвердження відображеної в акті звірки початкової заборгованості на 01.01.2014р. в розмірі 200 913, 32 грн.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у листах № 473 від 29.05.2015р., № 478 від 01.06.2015р. (а. с. 181-182, т. 2) відповідач визнавав заборгованість в розмірі 170 217, 05 грн. та просив її розстрочити.

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем складає 170 217, 02 грн., доказів протилежного відповідачем суду надано не було.

При цьому, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість лише в розмірі 166 578, 69 грн., відповідно до накладних: № РН-0018145 від 24.06.2014р., № РН-0018371 від 27.06.2014р., № РН-0021129 від 25.07.2014р., № РН-0021340 від 28.07.2014р., № РН-0021887 від 31.07.2014р., № РН-0027580 від 22.09.2014р., № РН-0028686 від 01.10.2014р., № РН-0029026 від 06.10.2014р., № РН-0031864 від 28.10.2014р., які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін.

Вищезазначені видаткові накладні оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку» затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995р. № 88 щодо зазначення обов'язкових в них реквізитів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа(форми); дату і місце складення документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі); посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші данні, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Доводи відповідача про те, що позивачем не підтверджено, що товар згідно вищезазначених накладних було поставлено саме на виконання договору поставки товару № 11/12 від 28.03.2012р., не заслуговують на увагу, оскільки поставка товару по спірних видаткових накладних також підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними, в яких є посилання саме на договір № 11/12 від 28.03.2012р. Доказів існування в спірний період іншого договору відповідачем суду надано не було.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши умови договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем було належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за договором щодо поставки товару.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення продавцем умов договору.

Однак, всупереч умовам договору, відповідач за поставлений товар розрахунок належним чином не провів, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду про стягнення заборгованості в розмірі 166 578, 69 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою договір № 11/12 від 28.03.2012р. є договором поставки.

В силу вимог ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України відносить обов'язок оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок постачальника протягом 50 календарних днів з дати поставки.

Оскільки товар, передбачений договором, був повністю та належним чином поставлений позивачем та прийнятий відповідачем, що підтверджується наявними у справі видатковими накладними, відповідач зобов'язаний згідно умов договору здійснити його оплату протягом 50 календарних днів з дати поставки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 166 578, 69 грн. заборгованості, які доведені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що відповідачем було прострочено виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого товару, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 21 245, 53 грн. пені, 2 257, 15 грн. 3 % річних та 52 195, 18 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п. 7.1. договору за порушення строків оплати згідно з п. 4.1. покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначено в статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 21 245, 53 грн. пені є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що розрахунки позивача є невірним в силу допущених позивачем арифметичних помилок при розрахунку 3% річних, а також в силу округлення в більший бік сукупних індексів інфляції та не врахування правила, згідно з яким, якщо прострочення боргу почалось з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця, а тому вимоги позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню в розмірі 2 256, 93 грн. та 28 517, 19 грн., в іншій частині вимог про стягнення 0, 22 грн. 3% річних (2 257, 15 грн. - 2 256, 93 грн.) та 23 677, 99 грн. (52 195, 18 грн. - 28 517, 19 грн.) слід відмовити.

Жодних контррозрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідачем суду надано не було.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 03.06.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Юлана» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р. у справі № 910/7327/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р. у справі № 910/7327/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/7327/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала