ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Справа № 915/1559/15

м. Миколаїв

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Інгул", 54028, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 8

до відповідача: Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, 54030, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 41

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

фізична особа - підприємець ОСОБА_1, 54056, АДРЕСА_1;

фізична особа - підприємець ОСОБА_2, 54028, АДРЕСА_2;

фізична особа - підприємець ОСОБА_3 , 54028, АДРЕСА_3;

ПАТ " Миколаївський шиноремонтний завод ", 54028, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 14;

про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.06.2015р. № 22-ріш.

Суддя Васильєва Л.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: Степанова А.О. дов. від 15.09.2015р., Одинцов І.О. дов. від 10.11.2015р.

від відповідача: Войтенкова І.О. дов. від 17.11.2014р.

від 3-ої особи фізичної особи - підприємця ОСОБА_1: ОСОБА_7, дов. від 19.03.2013р.

від 3-ої особи фізичної особи - підприємця ОСОБА_2: ОСОБА_7, дов. від 19.05.2014р.

від 3-ої особи ПАТ " Миколаївський шиноремонтний завод ": ОСОБА_7, дов. 07.08.2015р.

від 3-ї особи фізичної особи - підприємця ОСОБА_3. ОСОБА_7, дов. від 26.03.2013р.

Публічне акціонерне товариство "Інгул" звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16 червня 2015 року № 22-ріш «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» по справі № 1-26.213/61-2014.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28.08.2015р. було прийнято позовну заяву та порушено провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

30 червня 2015 року ПАТ «Інгул» отримав рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16 червня 2015 року № 22-ріш «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» по справі № 1-26.213/61 -2014.

Згідно із вказаним рішенням АМК адміністративна колегія відповідача вирішила:

- визнати, що публічне акціонерне товариство «Інгул» у 2011-2014 роках та протягом січня-травня 2015 року займало монопольне становище на ринку технічного забезпечення електропостачання споживачів, електроустановки яких приєднанні до належних йому технологічних електричних мереж для забезпечення передачі електричної енергії та її постачання за регульованим тарифом від ліцензіата енергопостачальника (ПАТ «Миколаївобленерго») до споживачів ліцензіата, як таке, що не мало жодного конкурента на цьому ринку;

- визнати дії публічного акціонерного товариства «Інгул», які полягали у необґрунтованому, без належних правових підстав, надісланні споживачам електричної енергії повідомлень про припинення електропостачання на їх об'єкти порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме -

зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку у вигляді дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

- за вчинення порушення, визначеного у пункті 2 цього рішення, накласти на публічне акціонерне товариство «Інгул» штраф відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у розмірі 5000, 00 гривень.

- зобов'язати ПАТ «Інгул» не допускати необґрунтованого надіслання споживачам, електроустановки яких приєднані до належних йому технологічних електричних мереж, повідомлень про припинення електропостачання па їх об'єкти, про що повідомити територіальне відділення протягом двох місяців з дня одержання цього рішення.

Позивача вказує, що відповідач жодним чином не обґрунтовує яким чином надіслання субспоживачам повідомлень про припинення електропостачання призвели або можуть призвести до ущемлення їх інтересів і в чому конкретно полягають відповідні негативні наслідки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що такого товару (послуги), як «послуга з технічного забезпечення електропостачання споживача» не існує, а отже і не існує і такого ринку. Вказує, що не мав жодної зацікавленості «...продати свій товар...», у зв'язку з тим, що він не існує. Жодних послуг споживачам (заявникам) позивач не надає, а надає послуги ПАТ «Миколаївобленерго» згідно з договором про спільне використання технологічних електричних мереж.

Позивач, не вбачаючи підстав для відключення ПС «Водопойська» від електропостачання, не мав намірів допускати представників ПАТ «Миколаївобленерго» для відключення або здійснювати його власними силами, а отже в цьому випадку єдиним технічно можливим способом для вказаного товариства було б відключення електропостачання всього відповідного мікрорайону міста, в тому числі заявників по справі, що в свою чергу підтверджує Державна інспекція з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Миколаївській області у листі № 14/6-1 12 від 21 січня 2015 року, отриманому на вимогу відповідача, та зазначає, що «...У разі ж невиконання ПАТ «Інгул» вимог ПАТ «Миколаївобленерго» в частині відключення ....інша можливість відключення ПАТ «Інгул» відсутня.». В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що отримання заявниками попереджень про відключення шкодять їх господарській діяльності, крім нічим не підтверджених пояснень заявників ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3, щодо негативних наслідків у вигляді «не випущеної продукції».

Відповідач позовні вимоги не визнає. Зазначає, що розгляд справи №1-26.213/61-2014 відділенням було здійснено з дотриманням процесуальних засад, визначених розділом 7 Закону України „Про захист економічної конкуренції" та Правилами розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 29.06.1998р. №169 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 22.07.1998р. за № 471/2911.

Відповідач вважає невірним твердження позивача що відділенням при визначенні становища товариства, порушено пункт 3.1. Методики, зокрема, в рішенні не визначений конкретний товар (послуга), який передбачений договорами із заявниками та положеннями ПКЕЕ конкретна послуга, в якій на думку відділення, позивач займав монопольне становище на ринку, а саме «технічне забезпечення електропостачання споживачів», взагалі не існує та не передбачена чинним законодавством України, а отже і не існує такого ринку послуг.

В обґрунтування заперечень відповідач посилається на правову позицію, відображену в оглядових листах Вищого господарського України від 24.10.2006р. №01-8/2361, від 25.11.2009р. №01-08/627 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням конкурентного законодавства», Постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства".

Так, в п. 15 вказаної постанови Вищий господарський суд звернув увагу господарських судів на те, що норми чинного законодавства України не містять якогось вичерпного переліку можливих ринків товарів. Тому, зокрема, не можуть братись до уваги посилання сторін спору на те, що той чи інший ринок товарів, вивчення якого проводиться органом Антимонопольного комітету України, не передбачений законом. Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 №49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку.

Отже, комплексно-правовий аналіз вимог та норм конкурентного законодавства, а також позиція Вищого господарського суду України свідчать, що розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведення розслідування за цими заявами і справами, а також встановлення зайняття суб'єктом господарювання монопольного становища на ринку, визначення меж товарного ринку, є виключною компетенцією органів Антимонопольного комітету України і не входить до повноважень інших органів державної влади, у тому числі і до повноважень суду.

Зазначає, що при проведенні дослідження становища ПАТ «Інгул» в рамках справи №1-26.213/61-2, Відділенням було дотримано усіх умов передбачених п. 2.1 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, яка затверджена розпорядженням Антимонопольного Комітету України від 05.03.2002р. № 49-р, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.04.2002р. за № 317/6605.

Вказує, що ПАТ «Інгул» не надано жодного доказу та ніяким чином не доведено, що воно зазнає значної конкуренції.

Стосовно тверджень позивача, що Відділенням не враховано ту обставину, що надіслання Товариством повідомлень про відключення споживачам відбувалось лише у зв'язку з отриманням аналогічних повідомлень про відключення від ПАТ "Миколаївобленерго", відповідач посилається на лист Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Миколаївській області. У вказаному листі на питання територіального відділення пояснити, які саме дії, згідно законодавства, має вчинити ПАТ "Інгул", у разі припинення (або ймовірного припинення) йому електропостачання з боку ПАТ „Миколаївобленерго", для недопущення припинення постачання електричної енергії його субспоживачам, інспекція Держенергонагляду вказала, що згідно вимог пункту 7.3 ПКЕЕ у разі обмеження споживання електричної енергії внаслідок відключення ПАТ „Інгул" (фідер № 670 від РУ-6 кВ ПС „Водопойська" 35/6кВ), основний споживач (ПАТ „Інгул") має забезпечити необхідний рівень надійності та якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів (ТОВ „ОСД", ФОП ОСОБА_3", ФОП „ОСОБА_1", ПАТ „Миколаївхліб" та ін.). Також, зазначається Держінспекцією, згідно вимог абзацу другого пункту 7.3 ПКЕЕ, у разі відсутності технічної можливості виконання умови одночасного забезпечення збереження необхідних рівнів надійності та якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів (унаслідок застосування) відповідної схеми електропостачання) споживач (ПАТ „Інгул"), електропостачання якого має бути обмежене або припинене, зобов'язаний надати доступ до власних електроустановок уповноваженим представникам ПАТ „Миколаївобленерго" для вибіркового відключення струмоприймачів з наступним пломбуванням пристроїв їх підключення.

Відповідач вказує, що аналогічного роду обґрунтування приведені також у листі енергопостачальної організації ПАТ "Миколаївобленерго" від 15.01.2015р. № 01/26-204, наданому на вимогу територіального відділення від 25.12.2014р. №1-292/80-2110. У листі енергопостачальник підтверджує, що відповідно до однолінійної схеми електропостачання ПАТ „Інгул" існує можливість здійснювати припинення електропостачання його електроустановок, не припиняючи електропостачання на електроустановки-субспоживачів ПАТ „Інгул", які приєднані до його технологічних електричних мереж (шини-6 кВ ПС „Водопойська"). Таке припинення, зазначає ПАТ "Миколаївобленерго", має відбуватися в головному розподільчому пункті ПАТ „Інгул", тобто РУ-6 кВ ПС „Водопойська" за умови дотримання з боку ПАТ „Інгул" вимог абзацу другого пункту 7.3 ПКЕЕ.

Підсумовуючи вищенаведене, відповідач зазначає, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Відділення від 16.06.2015р. №22-ріш.

Треті особи підтримали позицію відповідача та зазначили наступне:

позивач безпідставно включив до умов договорів про технічне забезпечення оплати за технічне обслуговування його технологічних мереж;

порушив вимоги п. 7.3. Правил користування електричною енергією стосовно забезпечення збереження необхідних рівнів надійності та якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів;

треті особи, як споживачі послуг з технічного забезпечення електропостачання не мають взаємозамінного товару, оскільки вони за звичайних умов не можуть легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого;

у вказаному районі існує дефіцит електричної енергії, до трансформатора позивача приєднано майже в два рази більше струмоприймачів, ніж вказаний трансформатор може забезпечити, що пов'язано з невиконанням позивачем приписів Держенергонагляду в Миколаївській обл.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд -

встановив:

Як свідчить описова частина оспорюваного рішення, підставою для початку розгляду справи № 1-26.213/63-2013 стало звернення третіх осіб із скаргою на неправомірні дії позивача щодо можливого припинення ним електропостачання на їх об'єкти та примушення їх до встановлення розрахунків на умовах, вигідних лише позивачу, оскільки він є власником технологічних електричних мереж та підстанції «Водопойська», приєднаних до мереж електропостачальника - ПАТ «Миколаївобленерго». Треті особи є його субспоживачами. На території, де розташовані 3-і особи, які здійснюють господарську діяльність, немає інших суб'єктів господарювання, окрім позивача, які б володіли власними електроустановками, підключеними до ПАТ «Миколаївобленерго».

Вказані вище 3-і особи перебували з позивачем в договірних відносинах про технічне забезпечення електропостачання. Згідно цих договорів позивач, як власник мереж, забезпечував технічну можливість передачі електричної енергії споживачу в обсягах згідно з договором про постачання або купівлю-продаж електроенергії з показниками допустимих відхилень від стандартних умов надання обсягу електроенергії та рівня дозволеної потужності за класами напруги, а споживач вчасно сплачує за надані послуги.

У 2012-2014 роках позивач неодноразово направляв 3-м особам листи-попередження про припинення електропостачання з посиланням на п.7.5. Правил користування електричною енергією та мотивуванням про відсутність договору щодо оплати за перетікання реактивної електроенергії, що створює заборгованість позивача перед ПАТ «Миколаївобленерго».

16 червня 2015 року відповідач прийняв рішення № 22-ріш «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» по справі № 1-26.213/61 -2014 згідно якого

- визнано, що позивач у 2011-2014 роках та протягом січня-травня 2015

року займав монопольне становище на ринку технічного забезпечення

електропостачання споживачів, електроустановки яких приєднанні до належних йому технологічних електричних мереж для забезпечення передачі електричної енергії та її постачання за регульованим тарифом від ліцензіата енергопостачальника - ПАТ' «Миколаївобленерго» до споживачів ліцензіата, як такого, що не мало жодного конкурента на цьому ринку.

- визнано дії позивача, які полягали у необґрунтованому, без належних правових підстав надісланні споживачам електричної енергії повідомлень про припинення електропостачання на їх об'єкти, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме - зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку у вигляді дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

- за вчинення порушення, визначеного у пункті 2 цього рішення, накладено на позивача штраф відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень.

- зобов'язано позивача не допускати необґрунтованого надіслання споживачам, електроустановки яких приєднані до належних йому технологічних електричних мереж, повідомлень про припинення електропостачання на їх об'єкти, про що повідомити територіальне відділення протягом двох місяців з дня одержання цього рішення.

Позивач вважає, що оспорюване рішення прийняте при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими є не доведеними, висновки, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, при його прийнятті порушено та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, що є відповідно до статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для скасування цього рішення.

Суд не погоджується з доводами позивача з огляду на наступне:

статтею 14 Закону України „Про захист економічної конкуренції" встановлено, що до компетенції адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України віднесено розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведення розслідувань або досліджень за цими заявами і справами; прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень, надання висновків щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; проведення дослідження ринку, визначення меж товарного ринку, а також становища, в тому числі монопольного (домінуючого), суб'єктів господарювання на цьому ринку та прийняття відповідних рішень (розпоряджень).

Розгляд справ повинен здійснюватись з дотриманням Правил розгляду заяв та справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, при вирішенні питання наявності чи відсутності монопольного(домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку товарів та Методики визначення монопольного(домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку.

Приписом пункту 2.1. Методики визначення монопольного(домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку встановлено, що визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання включати в себе такі дії органу Антимонопольного комітету України:

- встановлення об'єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб'єкта господарювання (групи суб'єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб'єктом (суб'єктами) господарювання;

- складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи;

- складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп);

- визначення товарних меж ринку;

- визначення територіальних (географічних) меж ринку;

- встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб'єктів господарювання на ринку;

-визначення часових меж ринку;

- визначення обсягів товару, який обертається на ринку;

- розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку;

- складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати(постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий та/або аналогічний товар (товарну групу) на ринку;

- визначення бар'єрів вступу на ринок та виходу з ринку для суб'єктів господарюй: які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують, або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку:

- встановлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку.

Як визначено в п. 15.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» від 26.12.2011 N 15 господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 N 49-р ( z0317-02 ).

Проаналізувавши оспорюване рішення, суд дійшов висновків, що при визначенні монопольного становища позивача відповідачем дотримано вищевказаних умов, а саме ним детально обґрунтована кожна складова, яка досліджувалась при визначенні положення суб'єкта на ринку(товар, споживачі, товарні межі ринку, територіальні(географічні) межі ринку, часові межі ринку).

Норми чинного законодавства України не містять якогось вичерпного переліку можливих ринків товарів. Тому, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що ринок товарів, вивчення якого проводилось органом Антимонопольного комітету України, не передбачений ні договорами позивача із заявниками, а ні Типовим договором.

З огляду на вищезазначене суд вважає правомірним висновок відповідача що за визначенням ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» позивач у 2011 - 2014 роках та протягом січня - листопада 2014 року займало монопольне становище на ринку технічного забезпечення електропостачання споживачів, електроустановки яких приєднані до належних йому технологічних електричних мереж для забезпечення передачі електричної енергії та її постачання за регульованим тарифом від ліцензіата - енергопостачальника - ПАТ „Миколаївобленерго" до споживачів ліцензіата, як таке, що не мало жодного конкурента на цьому ринку.

Водночас, припис статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зобов'язує суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

Позивачем відповідних документів, які б свідчили, що він зазнає значної конкуренції, не надано.

Як зазначено вище, у 2012-2014 роках позивач неодноразово направляв 3-м особам листи-попередження про припинення електропостачання з посиланням на п.7.5. Правил користування електричною енергією та мотивуванням про відсутність договору щодо оплати за перетікання реактивної електроенергії, що створює заборгованість позивача перед ПАТ «Миколаївобленерго».

Неправомірність вказаних дій та вимог, безпідставність посилання позивача на п.7.5. Правил користування електричною енергією підтверджується наступним:

Згідно вимог пункту 7.3 ПКЕЕ у разі обмеження споживання електричної енергії внаслідок відключення позивача (фідер № 670 від РУ-6 кВ ПС „Водопойська" 35/6кВ), основний споживач (ПАТ „Інгул") має забезпечити необхідний рівень надійності та якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів (ФОП ОСОБА_3", ФОП „ОСОБА_1", ПАТ „Миколаївхліб" та ін.).

Абзац 2 пункту 7.3 ПКЕЕ встановлює, що у разі відсутності технічної можливості виконання умови одночасного забезпечення збереження необхідних рівнів надійності та якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів внаслідок застосування відповідної схеми електропостачання споживач (ПАТ „Інгул"), електропостачання якого має бути обмежене або припинене, зобов'язаний надати доступ до власних електроустановок уповноваженим представникам ПАТ„Миколаївобленерго" для вибіркового відключення струмоприймачів з наступним пломбуванням пристроїв їх підключення.

Зазначене свідчить про зловживання позивачем його монопольним становищем.

Відповідач правомірно зазначає, що для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єкті господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

Ст.ст. 6 та 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем, або можливості настання зазначених наслідків у зв'язку з відповідними діями таких суб'єктів господарювання.

Суд не приймає доводів позивача стосовно того, що він не мав намірів здійснювати відключення 3-х осіб від енергопостачання після надіслання їм листів-попереджень, оскільки, як свідчать пояснення 3-х осіб, вказані листи ними сприймались як реальна загроза відключення, що спонукало їх приймати міри запобіганню втраті сировини, травматизму, недопущення пошкодження обладнання, тощо.

Вказане свідчить про ущемлення інтересів споживачів, що згідно припису ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є однією з ознак зловживання монопольним становищем на ринку.

Статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлені підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Суд вважає, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог про визнання недійсним оспорюваного рішення.

Отже, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Судові витрати слід покласти на позивач згідно припису статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 44, 46, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 18.11.2015р.

Суддя Л.І. Васильєва