РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015Справа №910/17658/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції

до Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту "

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -

Державна фінансова інспекція у місті Києві

про стягнення 522 621,93 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники учасників процесу:

від позивача: Желінська Т.М. (довіреність № 486/22 від 31.12.2014)

від відповідача: Янушенко О.В. (довіреність № 234 від 24.12.2014)

Норець Н.О. (довіреність № 223 від 24.12.2014)

від третьої особи: Безручко В.В. (довіреність № 26-16-17-17-/9456 від 11.09.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" про стягнення 522 621,93 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державною фінансовою інспекцією в м. Києві проведено ревізію фінансового-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства Центренерго» та його структурних підрозділів - Зміївської та Трипільської теплоелектростанцій за період з 01.07.2011 по 31.12.2014 року. Зазначеною перевіркою фінансового-господарської діяльності встановлено, що внаслідок завищення відповідачем ПрАТ «Київ- Дніпровське міжгалузеве ГІПЗТ» в результаті включення до актів завищеного обсягу робіт на суму 522 621,93 грн., позивачу завдано збитків на зазначену суму.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 р. позовні матеріали повернені без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 р. ухвалу Господарського суду міста Києва від. 13.07.2015 р. скасовано та повернено справу № 910/17658/15 до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про прийняття позовної заяви до провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/17658/15, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державну фінансову інспекцію у місті Києві, розгляд справи призначено на 13.10.2015 р.

13.10.2015 р. через канцелярію суду від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, а також відзив на позовну заяву, у якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що матеріали позовної заяви не містять доказів порушення відповідачем будь-яких зобов'язань по виконанню умов договорів № 15/40 від 22.05.12 р. та № 15/109 від 28.12.12 p., що могло б бути підставою для відповідальності відповідача, а посилання позивача на відсутність у відповідача підстав для отримання стягуваної суми є безпідставними та недоведеними.

У судовому засіданні 13.10.2015 р. було оголошено перерву до 10.11.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

06.11.2015 р. від позивача через канцелярію суду надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник відповідача надав доповнення до відзиву на позовну заяву.

Представник третьої особи у судовому засіданні 10.11.2015 р. надав письмові пояснення по суті справи та підтримав позовні вимоги, заявлені позивачем.

У судовому засіданні 10.11.2015 р. оголошено перерву до 19.11.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

17.11.2015 р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на пояснення третьої особи, де останній, крім іншого, зазначає, що за умови існування між сторонами договірних відносин, неналежне виконання відповідачем умов договорів може слугувати підставою для відповідальності, а не умовою для повернення коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 19.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.05.2012 р. між Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (далі - виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (далі - замовник) укладено договір про закупівлю послуг № 15/40 (далі - Договір № 15/40).

Відповідно до п. 1.1 Договору № 15/40, виконавець зобов'язується надати замовникові послуги з перевезенням вантажів залізничним транспортом і послуги, які пов'язані з перевезення вантажів залізничним транспортом, щодо надання яких виникає технологічна необхідність у виконавця, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Згідно з п. 3.1 Договору № 15/40, ціна договору становить суму, що зазначена в Додатку № 1 до договору.

Положеннями п. 5.3 Договору № 15/40 передбачено, що факт надання послуг за цим договором підтверджується Актом приймання -передачі послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється їх печатками - по закінченню певного етапу (періоду) надання послуг або по закінченню надання всього комплексу послуг.

Відповідно до п. 2 Додатку № 1 до Договору № 15/40, загальна вартість послуг (ціна, сума Договору) - 382 825,30 грн. в т.ч. ПДВ.

Також між сторонами було погоджено Калькуляцію до Договору № 15/40.

На виконання умов Договору № 15/40, відповідач виконав роботи (надав послуги), а позивач прийняв роботи (послуги) на загальну суму 378 908,49 грн.

За твердженням сторін, під час дії Договору № 15/40 позивач не мав претензій до відповідача по Договору № 15/40.

28.12.2012 р. між Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (далі - виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Центренерго" (далі - замовник) укладено договір на організацію перевезення та транспортно-експедиційні послуги № 15/109 (далі - Договір № 15/109), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати транспортно-експедиційні послуги з перевезення турбогенератора ТГВ 330-2MУ3 (код за ДК 016-97 63.40.12.000), що належить замовнику, перелік та вартість якого зазначені в Додатку № 1 до Договору з під'їзної колії складу ДП «Електроважмаш» до під'їзних колій складу замовника за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Українка, вул. Промислова, 1, в строки, на умовах і в порядку, передбаченому цим Договором, а замовник приймає та оплачує послуги.

Згідно з п. 3.3 Договору № 15/109, загальна ціна Договору (загальна вартість послуг) складає 4 379 650,00 грн. в т.ч. ПДВ та розраховується на підставі Протоколу погодження договірної ціни (Додатку № 2 до Договору).

Між сторонами було підписано Додаток № 2 до Договору № 15/109 - Протокол погодження договірної ціни.

Так, відповідно до абз. 9 п. 2 Протоколу погодження договірної ціни, сторони погодили, що винагорода Виконавця з організації перевезення вантажу по території України становить 208 554,76 грн. (нараховується на суму фактичних витрат виконавця без ПДВ, але не більше 5% від суми витрат).

На виконання умов Договору № 15/109 між сторонами був підписаний акт про прийняття-передачу виконаних робіт від 04.02.2013 р., відповідно до якого виконавець виконав та передав,а замовник прийняв послуги, серед яких, зокрема, винагорода виконавця - 207 602,44 грн.

При цьому, підписавши акт прийняття-передачі виконаних робіт від 04.02.2013 р., замовник погодився, що жодних претензій по якості та обсягу послуг немає.

Державною фінансовою інспекцією в м. Києві, відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи на І квартал 2015 року, проведено планову перевірку фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «Центренерго» за період з 01.07.2011 по 31.12.2014 року, якою встановлено порушення фінансово-господарської діяльності, що задокументовано в акті від 14.04.2015 № 08-30/632.

Як вбачається з виписки по акту від 14.04.2015 № 08-30/632, зустрічною звіркою в ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» встановлено, що в ревізуємому періоді взаємовідносини та розрахунки між Трипільською ТЕС та ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве ППЗТ» (договір від 28.12.2012 № 15/109 на суму 4 379 650,00 грн) та Трипільською філією ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве ППЗТ» (договори від 22.05.2012 № 15/40 на суму 382 825,30 грн, від 01.06.2010 № 19/30 без зазначення загальної вартості договору) здійснювались на підставі трьох укладених договорів.

Перевіркою виконання умов договорів встановлено наступне.

Аналізом складу витрат, понесених виконавцем, та їх відповідності умовам Договору від 28.12.2012 № 15/109, Протоколу погодження договірної ціни, Актам про прийняття-передачу виконання робіт (послуг з перевезення) встановлено, що до складу послуг, визначених Протоколом погодження договірної ціни, включено винагороду виконавця з організації перевезення вантажу по території України.

Протоколом погодження договірної ціни (Додаток №2 до Договору від 28.12.12 №15/109) визначено, що винагорода виконавця з організації перевезення вантажу по території України складає 91 270,00 гривень. Відповідно до акту про прийняття-передачу робіт від 04.02.2013 б/н по договору від 28.12.2012 № 15/109 винагорода виконавця складає 207 602,44 грн. (в т.ч. ПДВ).

Тобто, до акту прийняття-передачі робіт від 04.02.2013 б/н включено розмір винагороди в розмірі, що не відповідає зазначеному в Протоколі погодження договірної ціни, тим самим не дотримано умови Договору від 28.12.12 № 15/109, та безпідставно збільшено винагороду виконавця на суму 143 713,44 грн.

Станом на дату завершення ревізії, Трипільською ТЕС надано Протокол погодження договірної ціни (який є Додатком № 2 до Договору від 28.12.2012 № 15/109) на суму 4 379 650,0 грн., зі зміненою вартістю наданих послуг у розрізі видів виконаних робіт, зокрема: винагорода Виконавця з організації перевезення вантажу по території України зазначена в сумі 208 554,76 гривень, однак, наданий протокол відрізнявся від первинних документів об'єкта зустрічної звірки.

Таким чином, зустрічною звіркою встановлено завищення винагороди виконавця, включеної до Акту про прийняття-передачу виконаних робіт згідно договору від 28.12.2012 № 15/109 в загальній сумі 143 713,44 гривень.

Щодо договору № 15/40 від 22.05.2012 р., то перевіркою встановлено наступне.

Згідно з Калькуляцією витрат на послуги з перевезення і послуги, які пов'язані з перевезенням вантажів залізничним транспортом Трипільською філією ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве ППЗТ» (Додаток №2 до Договору від 22.05.2012 № 15/40) вартість послуги (з ПДВ) складає 382 825,30 гривень.

Трипільською філією ПрАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве ППЗТ", надано Розрахунок витрат для ремонту ділянки колії № 2, а не перевезення вантажу в кількості 800 т.

Для зустрічної звірки надані документи про понесені Трипільською філією ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве ППЗТ» витрати на ремонт колії № 2, однак не підтверджують витрати по перевезенню 800 т вантажу.

Таким чином, в ході зустрічної звірки в Трипільській філії ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве ППЗТ» документально не підтверджено витрати по перевезенню великовагового і великогабаритного вантажу, які включені до Актів здачі-приймання робіт (надання послуг) по договору від 22.05.2012 № 15/40 в загальній сумі 378 908,49 гривень.

Враховуючи наведене, 16.06.2015 р. позивач направив відповідачу вимогу, у якій вимагав не пізніше 2 днів з моменту отримання вимоги повернути грошові кошти у розмірі 522621,93 грн.

За твердженням позивача, відповідач відповіді на вимогу не надав.

У зв'язку з наведеним, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача 522621,93 грн. як безпідставно отриманих коштів.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладені між сторонами договори за своєю правовою природою є договорами про надання послуг та виконання робіт.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Крім того, відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 180 ГК України встановлено, що при укладанні господарських договорів сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити, зокрема, ціну договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Статтею 632 Цивільного кодексу України закріплено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Протоколом погодження договірної ціни до Договору від 28.12.2012 № 15/109 сторони погодили винагороду Виконавця з організації перевезення вантажу по території України в сумі 208 554,76, іншого протоколу Погодження договірної ціни до Договору від 28.12.2012 № 15/109 матеріли справи не містять.

На виконання умов Договору № 15/109 між сторонами був підписаний акт про прийняття-передачу виконаних робіт від 04.02.2013 р., відповідно до якого виконавець виконав та передав,а замовник прийняв послуги, серед яких, зокрема, винагорода виконавця - 207 602,44 грн.

Таким чином, жодного доказу завищення вартості послуг виконавця у сумі 143 713,44 грн. чи відступлення від умов укладеного між сторонами Договору матеріали справи не місять.

Що стосується твердження позивача про документальне не підтвердження витрат перевезенню великовагового і великогабаритного вантажу за договором від 22.05.2012 № 15/40 на суму 378 908,49 грн., то суд зазначає, що за спірним Договором, сторони Договору погодили всі істотні умови договору та самі визначили і погодили взаємні зобов'язання.

Згідно п. 1.1. Договору № 15/40 від 22.05.12 р. відповідач надає позивачу послугу з перевезення вантажів залізничним транспортом і послуги, які пов'язані з цим, щодо надання яких виникає технологічна необхідність.

Тобто ремонт колії для перевезення вантажу позивача був технологічною необхідністю для перевезення вантажу та такий ремонт було погоджено між сторонами у договорі № 15/40 від 22.05.12 р.

У ст. 632 ЦК України закріплено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно Калькуляції загальна вартість послуг становить 382 825,30 грн.

На виконання умов договору № 15/40 Відповідачем було виконано комплекс заходів (ремонтні роботи) по підготовці колії до перевезення вантажу у встановлені терміни на суму 378 908,49 грн., про що сторонами Договору були складені та підписані акти виконаних робіт.

Фактично зобов'язання з надання наведених вище послуг (виконання робіт) відповідачем виконано, а позивачем прийнято без жодних зауважень та заперечень.

Одночасно, умовами спірного правочину також не передбачено випадків, в яких змінювалась би вартість робіт (надання послуг) після підписання актів, зокрема, вказаним договором сторонами не погоджено, що ціна послуг (робіт) залежить від результатів перевірок Державної фінансової інспекції України.

До того ж, зміна вартості робіт після їх фактичного виконання суперечить приписам ст.632 Цивільного кодексу України стосовно того, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Твердження про не підтвердження документально витрат по перевезенню вантажу у розмірі 378 908,49 за Договором № 15/40 не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки умови спірного договору передбачали проведення комплексу робіт (надання послуг) з ремонту колії для перевезення вантажу.

Таким чином, посилання позивача на результати перевірки, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами правочину та не можуть ніяким чином їх змінювати. Аналогічну позицію наведено у постановах від 17.06.2014р., від 10.02.2015р. та від 04.03.2015р. Вищого господарського суду України по справах №910/20699/13, №906/1193/14 і №904/5477/14.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Положеннями підпункту 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України (затверджено Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011) врегульовано вжиття Держфінінспекцією відповідно до покладених на неї завдань заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Такі заходи вживаються в установленому порядку Держфінінспекцією як центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов'язання в межах господарсько-договірних відносин.

Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти, при цьому, вимога про усунення порушень від 27.05.2015 р. не підтверджує порушення відповідачем умов укладених між сторонами договорів.

Більше того, позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить повернути грошові кошти у розмірі 522 621,93 грн., як такі, що набуті без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змісту положень ст. 1212 ЦК України випливає, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжує такі юридичні факти: особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали.

Оскільки між сторонами у справі було укладено договори № 15/40 та № 15/109, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату наданих за договорами послуг (виконання робіт), а отже кошти, отримані як оплата за виконання робіт (надання послуг) за договором і набуті за наявності правових підстав для цього і не можуть бути витребувані згідно зі ст. 1212 ЦК України як безпідставне збереження.

Верховним Судом України неодноразово викладалася позиція, згідно з якою договірний характер правовідносин у справі виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України. Відповідний правовий висновок Верховного Суду України наведений, зокрема, в постановах від 22.01.2013 № 5006/18/13/2012, від 02.09.2014 № 910/1620/13, від 14.10.2014 № 922/1136/13, від 25.02.2015 № 910/1913/14.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене вище, факт належного виконання відповідачем зобов'язань за спірними договорами, відсутність будь-яких угод щодо зміни умов договорів в частині зменшення/збільшення ціни, факт наявності договірних відносин між сторонами, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 522 621,93 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 24.11.2015 р.

Суддя С.О. Турчин