КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа№ 910/18420/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Січкаренко Р.Г.

від відповідача - Головненко Н.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

про стягнення 49500 грн. страхового відшкодування в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 по справі №910/18420/15 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" 49500 грн. - страхового відшкодування, в порядку регресу та 1827 грн. - судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення, та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2015, у складі колегії суддів: головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді: Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф., прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 17.11.2015.

12 листопада 2015 року, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015, в зв'язку з виходом судді Баранця О.М. з відпустки, а також формування постійного складу судової колегії Київського апеляційного господарського суду, керуючись ст.ст. 4-6, 69 Господарського процесуального кодексу України, п.2.3.25. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02.04.2015р. №25, п.п. 2.2 засад використання автоматизованої системи документообігу суду, затверджених рішенням зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015, сформовано для розгляду апеляційної скарги по справі №910/18420/15 колегію суддів у складі: колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді: Баранець О.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 колегією суддів в зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до свого провадження.

В судове засідання 17.11.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

16 січня 2013 року між ПрАТ "СК "ТАС" (страховик) та ТОВ "ФГ Березовського" (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №0322613 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивачем застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом та застрахованим додатковим обладнанням до застрахованого транспортного засобу.

Місцевим господарським судом встановлено, що 03.09.2013 на сполученні доріг с. В.Гаї та с. Товстолуг Тернопільського району трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Renault" під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля "Toyota" під керуванням ОСОБА_5, в результаті чого зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження.

Доводи апелянта щодо відсутності вини ОСОБА_4, в спричиненні вищезазначеної ДТП, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки спростовуються постановою Тернопільського РВУ МВС України в Тернопільській області від 22.12.2014, якою закрито кримінальне провадження, в зв'язку із встановленою відсутністю складу кримінального правопорушення. Крім того, постановою Тернопільського міськрайонного суду від 27.01.2014 по справі №607/377/14-п, ОСОБА_4 винним визнано в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 130 КУпАП України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на підставі заяви страхувальника, страхового акту №22825/3/28/2013 від 22.10.2013, виплатив страхувальнику страхове відшкодування на загальну суму 406995,91 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, позивач здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Renault", як страхувальника, на момент ДТП застрахована ПрАТ "СК "Провідна" (поліс №АС/4099275, за яким ліміт по майну становить 50 000 грн., а франшиза - 500 грн.).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Тому, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, страховик набуває права зворотної вимоги до страховика винної особи, у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленого позивачем розміру матеріального збитку, завданого власнику застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля та вартості його відновлювального ремонту, а також не спростовано розрахованої позивачем суми страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ст. 9 Закону України "Про страхування").

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що ліміт за шкоду майну за полісом №АС/4099275 не може перевищувати 50000 грн., колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що ПрАТ "СК "Провідна" зобов'язане виплатити ПрАТ "СК "ТАС" кошти в сумі 49 500 грн. (за мінусом франшизи).

Твердження апелянта, що позивач не звернувся до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останнього страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 (справа № 3-165гс14) та відповідно до ст. 111-28 ГПК України вона є обов'язковою до застосування та для всіх судів України.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 по справі №910/18420/15 - без змін.

Матеріали справи №910/18420/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Баранець