РІШЕННЯ

19.11.2015Справа №910/23713/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні
справу № 910/23713/15
за позовом державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод», смт. Новогуйвинське,
до Міністерства оброни України, м. Київ,
про зобов`язання вчинити дії,

за участю представників:
позивача Філімончук Г.М. (довіреність від 06.10.2015 № 3102);
відповідача Півторак Т.О. (довіреність від 02.06.2015 № 220/д/395).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Житомирський бронетанковий завод» (далі - Завод) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов`язання Міністерства оброни України (далі - Міністерство) виконати умови договору про закупівлю послуг за державні кошти від 23.03.2015 № 294/15/16 (далі - Договір), а саме здійснити доукомплектацію та заміну складових частин двигунів УТД-20, переданих для проведення капітального ремонту до Заводу, згідно нарядів від 30.03.2015 № 630/15, від 03.04.2015 № 658/15 та від 29.04.2015 № 803/15, відповідно до актів огляду комплектності та технічного стану №№ 001/15Д, 002/15Д та 003/15Д.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 01.10.2015.
Договір містить напис «Таємно (без додатку № 1 нетаємно) Прим. № 2».
Крім того, у пункті 1.2 Договору сторони передбачили, що згідно статті 1.4.7 ЗВДТ, відомості, зазначені у Договорі з додатком № 1 до нього становлять державну таємницю.
Оскільки під час розгляду даної справи предметом дослідження був лише Договір, без додатку № 1, представники Заводу та Міністерства не заявляли про наявність державної таємниці, у поданих суду документах, то Господарський суд міста Києва розглянув справу у відкритих судових засіданнях в порядку статті 44 ГПК України, як таку, що не містить державної таємниці.
23.09.2015 Заводом було подано суду відзив на позовну заяву, який не стосується даного господарського спору. Вказаний відзив долучено до матеріалів справи, але не приймається до розгляду як такий, що не стосується справи № 910/23713/15.
01.10.2015 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Міністерство просило суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Представником відповідача у судовому засіданні 01.10.2015 було подано клопотання про продовження строку розгляду спору.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 розгляд справи було відкладено на 12.11.2015; продовжено строк розгляду спору на п`ятнадцять днів.
07.10.2015 позивач подав суду уточнюючу позовну заяву, в якій просив суд зобов`язати Міністерство виконати умови пунктів 5.3 та 5.4 Договору, а саме здійснити доукомплектацію та заміну складових частин двигунів УТД-20, переданих для проведення капітального ремонту до Заводу згідно нарядів від 30.03.2015 № 630/15; від 03.04.2015 № 658/15 та від 29.04.2015 № 803/15, відповідно до актів огляду комплектності та технічного стану від 18.06.2015 № 001/15Д; № 002/15Д та № 003/15Д та передати документи, пунктом 2.7 Інструкції про порядок передачі озброєння, військової техніки і майна в ремонт (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства від 31.07.2012 № 505.
Вимоги про внесення змін до Договору та /або укладення додаткових угод до Договору чи до Додатків до нього не пред`являлись ні в межах даного спору , ні окремо.
У судовому засіданні 12.11.2015 було оголошено перерву до 18.11.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).
18.11.2015 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи: копій актів приймання наданих послуг та актів приймання-передавання виробів; інформацію щодо некомплектності військового майна.
Позивач не подав уточнення до позову щодо конкретного переліку складових та двигунів і документів, що мають, на думку позивача, бути до поставлені чи замінені.
У судовому засіданні 18.11.2015 було оголошено перерву до 19.11.2015, відповідно до статті 77 ГПК України.
Судом ставилося на обговорення питання щодо залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з тим, що позивачем не було подано уточнення позовних вимог щодо конкретизації складових частин, двигунів та документів, і документального підтвердження, викладених у позові обставин.
Представник позивача наполягав на вирішенні спору по суті з урахуванням, поданих доказів і визначеної Заводом позовної вимоги.
Представник позивача у судовому засіданні 19.11.2015 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував.
У судовому засіданні 19.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.
Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

23.03.2015 Міністерством (замовник) та Заводом (виконавець) було укладено Договір, за умовами якого:
- виконавець зобов`язується у 2015 році надати послуги замовникові з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціального призначення (33.12.2) (капітальний ремонт двигунів УТД-20) (далі капітальний ремонт виробів) за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у Календарному плані надання послуг (додаток 1 до Договору), що є невід`ємною частиною Договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці послуги (пункт 1.1 Договору);
- контроль якості послуг з ремонту виробів, дефектації виробів, які надходять для ремонту від замовника і вхідний контроль покупних та комплектуючих виробів, які використовуються в процесі надання послуг, здійснюється штатним працівникам відділу контролю виконавця з пред`явленням контрольних операцій 637 військовому представництву Міністерства (далі - 637 ВП МОУ) відповідно до переліку обов`язкових пред`явлень озброєння і військової техніки (далі - ОВТ) та переліку комплектуючих виробів, сировини, матеріалів, які підлягають обов`язковій перевірці військовими представництвами Міністерства на вхідному контролі, що розробляється 637 ВП МОУ на підставі діючої конструкторської, ремонтної та технологічної документації (далі - Переліки) і погоджується виконавцем (пункт 2.3 Договору);
- транспортування виробів до місця проведення ремонту здійснюється власними силами та засобами військовими частинами та представниками замовника та виконавцем та оформлюється актом приймання-передавання виробів у відповідності до вимог Інструкції, Керівництвом з організації експлуатації бронетанкового озброєння та техніки у Збройних Силах України в мирний час, введеного в дію наказом Міністра оборони України від 25.12.2009 № 665 (зі змінами).
- передача виконавцю для ремонту виробів здійснюється представниками замовника власними силами та засобами за нарядами (згідно Тимчасового Керівництва з обліку озброєння, техніки, майна та інших матеріальних засобів у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 01.12.2010 №690), виданими Центральним бронетанковим управлінням Збройних Сил України Озброєння Збройних Сил України, м. Київ вул. Дегтярівська, 28-А (далі - ЦБУЗСУОЗСУ). Сторони встановили, що умови Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання згідно розділу ІІ глави 52 пункту 3 статті 631 Цивільного кодексу України. Поставка виробів в ремонт до виконавця здійснюється представниками замовника у такі терміни: не менше 14 од. протягом 5 діб, після підписання Договору; решта виробів - щотижнево в кількості не менше 24 од. Прийом виробів в ремонт виконавцем проводиться згідно Технічних умов на капітальний ремонт двигунів УТД-20, УТД-20С1. У разі ненадходження виробів в ремонт у встановлені Договором терміни, сторони укладають додаткову угоду щодо подальшого порядку надання послуг (пункт 5.4 Договору);
- дефектування отриманих виробів проводиться комісією, визначеною в установчому наказі виконавця на 2015 рік. До складу комісії залучаються представники 637 ВП МОУ. Дефектування виробів проводиться у відповідності до вимог нормативно-технічної документації, яка діє на підприємстві виконавця. Дефектування виробів проводиться у 2 етапи:
1 етап: попередній зовнішній огляд комплектності та технічного стану виробів до розбирання зі складанням відповідних актів на кожний, виріб, які погоджуються замовником;
2 етап: поглиблене дефектування складових виробів після їх повного розбирання зі складанням відповідних актів, які погоджуються Замовником.
На складові виробів, які не підлягають ремонту та підлягають списанню, на підставі актів дефектування, залишкова вартість та документи на списання складаються ЦБУЗСУОЗСУ. На підставі проведеного дефектування приймається рішення щодо порядку виконання ремонту та у разі необхідності заміни непридатних та вибракуваних базових деталей, уточнюється обсяг (перелік) робіт та вносяться зміни до відповідної документації, а також уточнюється ціна (вартість) послуг, але з урахуванням вимог пункту 3.4 Договору. У разі, якщо за результатами дефектування буде встановлено, що зразок виробу не підлягає ремонту, виконавець зобов`язується повернути його замовнику у зібраному стані та у комплектності, яка була зазначена у акті приймання-передавання у термін не пізніше 10 діб після проведення дефектування, про що повідомляє замовника. При цьому складається висновок щодо непридатності зразка виробу до ремонту, який підписується членами комісії по дефектуванню. Копії акту прийому-передачі виробу та висновку, виконавець надає замовнику після їх передачі вантажоодержувачу. Переміщення виробу, яке не підлягає ремонту, здійснюється силами та засобами представника замовника. Замовник зобов`язується замінити зразок виробу, який не підлягав ремонту у термін не пізніше 30 діб до завершення терміну надання послуг. Результати дефектування враховуються у ході формування договірної ціни, але з урахуванням вимог пункту 3.4 Договору (пункт 5.8 Договору);
- Договір набирає чинності з дати його підписання двома сторонами і діє до 31.12.2015, а з питань розрахунків до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором (пункт 10.1 Договору).
Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача виконуючим обов`язки директора Мосіним Михайлом Сергійовичем, який діяв на підставі статуту, та від відповідача начальником Управління організації і супроводження ремонту озброєння та військової техніки Гордєєвим Сергієм Генадійовичем, який діяв на підставі довіреності від 09.02.2015 № 220/152/д, та скріплено печатками.
Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.
Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Отже, укладений позивачем і відповідачем договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Військовою частиною НОМЕР_1 було передано на ремонт позивачу 151 двигун УТД-20, що підтверджується такими нарядами: від 30.06.2015 №630/15; від 03.07.2015 № 658/15 та від 29.07.2015 №803/15.
18.06.2015 комісією у складі: голови комісії начальника ВТК Мохорта О.В., членів комісії: виробничого майстра дизельної дільниці цеха № 2 Аврамця М.І., інженера-технолога дизельної дільниці цеха № 2 Христофорова А.М., контролера з якості Ушкалова В.С. в присутності головного фахівця представника замовника № 637 Гаврилюка С.М., було проведено зовнішній огляд двигунів УТД на предмет визначення їх комплектності та технічного стану.
В результаті роботи комісії встановлено не комплект двигунів, що підтверджується актами огляду комплектності та технічного стану двигунів УТД-20 до розбирання, які надійшли з в/ч НОМЕР_1 № 001/15Д, № 002/15Д та № 003/15Д.
Позивач вважає, що Міністерством під час передачі виробів в капітальний ремонт порушено умови пункту 5.4 Договору і як наслідок вимоги пунктів 2.4 та 2.5 Технічних умов, в частині комплектації поставлених виробів, для проведення капітального ремонту та підпункту 3.3.3 пункту 3.3 Тимчасового Керівництва з обліку озброєння, техніки, майна та інших матеріальних засобів у Збройних Силах України.
20.07.2015 Завод надіслав представнику замовника лист, в якому просив вжити невідкладних та дієвих заходів стосовно виконання усіх вимог Договору як це передбачено пунктом 7.1 Договору.
20.07.2015 позивач з метою досудового врегулювання спору, у відповідності до положень Розділу 9 Договору, надіслав Міністерству претензію № 1 (2015), з вимогою доукомплектувати вироби відповідно до Технічних умов на капітальний ремонт двигунів УТД-20, УТД-20С1, замінити непридатні та вибраковані деталі, уточнити обсяг (перелік) робіт та внести зміни до відповідної документації, уточнити ціну (вартість) послуг та направити на адресу Заводу проект додаткової угоди стосовно внесення змін до Календарного плану надання послуг.
Як встановлено і вказано вище, вимоги про внесення змін до Договору та /або укладення додаткових угод до Договору чи до Додатків до нього не заявлені.
05.08.2015 Міністерство надіслало Заводу відповідь № 294/5738 на претензію, в якій відповідач вказав таке: станом на 30.07.2015 у замовника відсутні акти огляду технічного стану УТД-20 після їх повного розбирання, які передані на капітальний ремонт згідно з Договором, а також копії висновків щодо непридатності зразків виробів до ремонту, які виконавець надає замовнику після їх передачі вантажоодержувачу; на підставі викладеного Міністерство, вважає претензійні вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.
Позивач обґрунтовує заявлення даного позову (з урахуванням уточнення поданого суду 07.10.2015) тим, що Міністерство передало Заводу вироби недоукомплектовані та без супроводжуючих документів на кожну окрему одиницю виробів, а саме: формуляр (паспорт) на вироби; формуляри (паспорти) на комплектуючі; комплектувальна відомість на військове майно (інший документ, який затверджує комплектацію військового майна запасними частинами, інструментом та іншим майном); відомість некомплектності на кожне військове майно, завірена начальником служби забезпечення органу військового управління.
Господарський суд міста Києва дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого.
Позивач документально не довів, що дії чи бездіяльність відповідача призвели до порушення його законних прав чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.
Таким чином, передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).
Позовна вимога повинна містити чітку матеріально-правову вимогу до відповідача.
Суд неодноразово вказував позивачу на необхідність уточнення заявлених позовних, оскільки резолютивна частина рішення має містити чітке формулювання.
Судом встановлено, що не МО України передавало в ремонт вироби, а військова частина.
У свою чергу, Завод своїм процесуальним правом не скористався та не подав і не оформив уточнення позовних вимог, які б давали можливість розуміти у чому саме полягає невиконання Міністерством пунктів 5.3 та 5.4 Договору та що саме необхідно зобов`язати вчинити відповідача.
Суд позбавлений права самостійно визначати за позивача його матеріально-правову вимогу до відповідача.
Що ж до посилань позивача на неналежне виконання відповідачем пунктів 5.3 та 5.4 Договору, то слід вказати таке.
Судом встановлено те, що відповідач на виконання пунктів 5.3 та 5.4 Договору: здійснив транспортування виробів; передав вироби на ремонт позивачу, що підтверджується нарядами; прийняв частину виробів, які відремонтовані Заводом, що підтверджується актами приймання наданих послуг (від 17.07.2015 № 1 на вісім двигунів; від 11.09.2015 № 2 на сім двигунів; від 28.09.2015 № 3 на шість двигунів; від 29.10.2015 № 4 на чотири двигунів) та актами приймання-передавання виробів (від 08.05.2015 № 1 на п`ять двигунів; від 22.05.2015 № 2 на три двигуна; від11.06.2015 № 3 на чотири двигуна; від 25.06.2015 № 4 на шість двигунів; від 07.07.2015 № 5 на п`ять двигунів; від 08.07.2015 № 6 на три двигуна; від 27.07.2015 № 7 на чотири двигуна; від 07.08.2015 № 8 на чотири двигуна; від 17.08.2015 № 9 на два двигуна; від 21.08.2015 № 10 на два двигуна; від 01.09.2015 № 11 на два двигуна; від 05.09.2015 № 12 на два двигуна; від 02.10.2015 № 13 на один двигун; від 02.10.2015 № 14 на один двигун; від 23.10.2015 № 16 на один двигун; від 06.11.2015 № 17 на три двигуна; від 06.11.2015 № 18 на один двигун).
Слід зазначити, що з усіх поданих сторонами актів (передачі виробів на ремонт, приймання-передавання виробів з ремонту) не вбачається, що Міністерство передавало двигуни взагалі, і в тому числі без визначених Договором та Інструкцією документів.
Таким чином, позивач документально не підтвердив, що Міністерство передало вироби без документів.
Разом з тим, Завод у випадку з`ясування відсутності документів не був позбавлений права: по-перше, внести відповідні зауваження в акти від 18.06.2015; по-друге, чітко визначивши які саме документи і по яким двигунам не надані, звернутися з відповідною вимогою до Міністерства.
Що ж до посилань позивача на недоукомлектованість переданих на ремонт двигунів, то слід вказати таке.
Позивач не подав суду конкретизованої вимоги щодо переліку двигунів та відсутніх комплектуючих.
Водночас суд дійшов висновку, що Завод допустив порушення умов Договору та Інструкції, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції при надходженні військового майна до підприємства (установи) замовником та виконавцем робіт складається та підписується акт приймання-передачі військового майна.
У разі надходження в ремонт військового майна, фактичний технічний стан та укомплектованість якого не відповідають супровідним документам (договору), підприємство (установа) у присутності представника військової частини складає акт приймання-передачі військового майна і надсилає повідомлення про приймання його на тимчасове зберігання, один примірник відправляє керівнику органу військового управління, який видав наряд на ремонт, другий примірник - командиру військової частини, який відправив військове майно в ремонт. Керівник органу військового управління та командир військової частини повинні протягом п`яти діб із дня отримання такого повідомлення відрядити на підприємства (в установи), що здійснювали ремонт, уповноважених представників для проведення службового розслідування та вжити заходів щодо усунення виявлених недоліків.
З огляду на викладене, позивач, з`ясувавши те, що двигуни є недоукомплектованими повинен був після складення акту:
- надіслати відповідне повідомлення про приймання військового майна на тимчасове зберігання;
- прийняти двигуни на зберігання;
- чекати на уповноваженого представника замовника, який повинен був провести службове розслідування та усунути недоліки.
Незважаючи на приписи Інструкції, Завод після виявлення недоукомплектованості двигунів, на відповідальне зберігання їх не прийняв, відповідне повідомлення не надіслав та, відступивши від умов Договору, почав здійснювати ремонт двигунів.
Слід зазначити, що судом були виявлені порушення допущені сторонами під час повернення двигунів з ремонту.
Пунктом 2.10 Інструкції передбачено, що уповноважений представник військової частини (команда) здійснює приймання військового майна з ремонту, про що складається акт приймання-передачі, підписує акт виконаних робіт, пломбує військове майно, передає представнику перевізника або начальнику варти за наявності останнього.
Один примірник акта виконаних робіт відправляється керівнику органу військового управління, який укладав договір.
Виконаний наряд на ремонт, акти приймання-передачі відремонтованого військового майна та формуляри (паспорти), заповнені представником підприємства (установи), передаються представнику військової частини.
Військові частини, що отримали військове майно з ремонту, у триденний строк на адресу керівника органу військового управління, який укладав договір на проведення ремонту, та підприємства (установи) направляють підтвердження про його одержання.
Подані суду акти приймання-передачі виробів та акти приймання наданих послуг не містять жодної відмітки про те, що представнику замовника були передані разом з виробами виконаний наряд на ремонт та формуляри (паспорти), заповнені представником підприємства (установи).
Разом з тим, суду не подано будь-якого іншого документа, який би підтверджував факт передачі повного комплекту документів, передбачених пунктом 2.10 Інструкції.
Суд дійшов висновку, що пред`явлений позов слід розцінювати як намагання позивача усунути недоліки власного діловодства та документообігу з метою виправлення помилок, допущених як Заводом та і відповідачем в процесі приймання-передачі виробів в ремонт та/або з ремонту.
Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.
Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).
Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.
Згідно із статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з`ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.
Позивач не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б підтверджували наявність підстав для задоволення позовних вимог; матеріально-правову вимогу до відповідача не уточнив.
З огляду на наведене у позові слід відмовити повністю.
За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.
Господарський суд міста Києва звернув увагу представників Заводу та Міністерства на виявлені недоліки та на необхідність приведення їх діяльності у відповідність до чинного законодавства України як таку, що спрямована на підвищення обороноздатності України та ефективного забезпечення Діючої армії.
Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини п`ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.
Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.
Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 24.11.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук