ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р.Справа № 922/5589/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дон-Термінал", м. Харків
до Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 52214,70 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_1, договір про надання правової допомоги від 15.09.2015р.;

Представник відповідача - ОСОБА_2, дов. від 06.11.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дон-Термінал", м. Харків, звернувся до господарського суду із позовом до відповідача - Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України", м. Харків про стягнення заборгованості за договором № 33/09-13/03 ЛВ від 03.09.2013р., укладеним між сторонами даного спору, в розмірі 52214,70 грн., з яких: 29022,39 грн. - основна заборгованість, 21521,68 грн. - інфляційні втрати, 1670,63 грн. - 3% річних. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору та послуг адвоката в розмірі 3500,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 07.10.2015р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.10.2015р. об 11:45 год.

Ухвалою господарського суду від 19.10.2015р. розгляд справи відкладався на 09.11.2015р. об 11:30 год.

У судовому засіданні 09.11.2015р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Через канцелярію суду надав додаткові докази по справі (вх. № 44437), які долучаються до матеріалів справи.

Представник відповідача, присутній у судовому засіданні 09.11.2015р. не заперечував проти пред'явленої до стягнення суми заборгованості.

Сторони у судовому засіданні пояснили, що матеріали справи містять всі необхідні для розгляду справи письмові докази та додаткових доказів у сторін не має, тому вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_3 України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 ГПК України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно ст. 75 ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 03.09.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дон-Термінал" (позивач, постачальник) та Дочірнім підприємством "Харківський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України", м. Харків (філія "П"ятихатське ДЕП" Харківський облавтодор" ) (відповідач, покупець) був укладений договір поставки № 03/09-13/03 ЛВ (договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти й оплатити, відповідно до умов договору і додатків до нього технічні масла, мастила та ін. продукцію (товар).

Ціна, кількість товару, асортимент і якість товару визначаються у товарних накладних, рахунках-фактурах та інших додатках до договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, товар поставляється в строк (термін), погоджений сторонами у відповідних додаткових протоколах та інших документах, що є невід'ємними додатками до цього договору.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що покупець сплачує за поставлений товар відповідні грошові суми на поточний рахунок постачальника, протягом 30 календарних днів від дати підпису видаткових накладних про отримання товару, якщо додатковою письмовою угодою не буде передбачений інший порядок розрахунків.

Матеріали справи не містять додаткових письмових угод щодо іншого порядку розрахунків.

На виконання умов даного договору, позивач на протязі 2013р. поставив відповідачеві товар на загальну суму 29022,39 грн., на підставі:

1) видаткової накладної № ДТ-09/05-42 від 05.09.2013р., рахунку-фактури № ДТ-09/03-65 від 03.09.2013р., податкової накладної № 189 від 05.09.2013р., довіреності № 364 від 04.09.2013р. (ОСОБА_4 МГЕ-46В (бочка 200 л/180 кг) у кількості 1 шт. за ціною 3209,60 грн. (з ПДВ) за 1 шт. на суму 3209 грн. 60 коп.; ОСОБА_4 ВМГЗ (бочка 200 л/180 кг) у кількості 1 шт. за ціною 4016,24 грн. (з ПДВ) за 1 шт. на суму 4016 грн. 24 коп.; ОСОБА_4 Daxoil (каністра 20 л) у кількості 5 шт. за ціною 253,11 грн. (з ПДВ) за 1 шт. на суму 1265 грн. 55 коп.; ОСОБА_4 ТАП-17І (бочка 200 л/180 кг) у кількості 1 шт. за ціною 3879,00 грн. (з ПДВ) за 1 шт. на суму 3879 грн. 00 коп.; - на загальну суму 12370 грн. 39 коп., у т.ч. ПДВ 2061,73 грн.;

2) видаткової накладної № ДТ-09/05-44 від 05.09.2013р., рахунку-фактури № ДТ-09/03-65 від 03.09.2013р., податкової накладної № 188 від 05.09.2013р., довіреності № 364 від 04.09.2013р. Олива І-20А у кількості 400 л за ціною 12,42 грн. (з ПДВ) за 1 л - на загальну суму 4968 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 828,00 грн.;

3) видаткової накладної № ДТ-10/11-48 від 11.10.2013р., рахунку-фактури № ДТ-10/11-16 від 11.10.2013р., податкової накладної № 450 від 11.10.2013р., довіреності № 423 від 11.10.2013р. Олива М-10ДМ (бочка 200 л/180 кг) у кількості 1 шт. за ціною 2800,00 грн. (з ПДВ) за 1 шт. на суму 2800 грн. 00 коп.; Тосол NORDIKA А40М (10 кг) у кількості 20 шт. за ціною 120,00 грн. (з ПДВ) за 1 шт. на суму 2400 грн. 00 коп.; - на загальну суму 5200 грн. 39 коп., у т.ч. ПДВ 866,67 грн.;

4) видаткової накладної № ДТ-11/12-40 від 12.11.2013р., рахунку-фактури № ДТ-11/12-23 від 12.11.2013р., податкової накладної № 392 від 12.11.2013р., довіреності № 469 від 12.11.2013р. Олива 1-20А (бочка 200 л/180 кг) у кількості 1 шт. за ціною 2484,00 грн. (з ПДВ) за 1 шт. на суму 2484 грн. 00 коп.; ОСОБА_4 М-10ДМ (бочка 200 л/180 кг) у кількості 1 шт. за ціною 2800,00 грн. (з ПДВ) за 1 шт. на суму 2800 грн. 00 коп.; Тосол "POLAR" (10 кг) у кількості 10 шт. за ціною 120,00 грн. (з ПДВ) за 1 шт. на суму 1200 грн. 00 коп.; - на загальну суму 6484 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 1080,67 грн.;

Всупереч умовам укладеного між сторонами договору, відповідач не розрахувався за отриманий товар у сумі 29022,39 грн., що зафіксовано у підписаних уповноваженим представником відповідача актах звірки розрахунків, станом на 31.12.2013р. та 07.04.2015р.

Враховуючи невиконання відповідачем умов договору щодо вчасної оплати за отриманий товар, 10.04.2015р. позивачем на адресу відповідача була направлена вимога від 08.04.2015р. про сплату заборгованості за поставлений товар. Але, направлена вимога залишилась без відповідного реагування з боку відповідача, заборгованість покупцем у добровільному порядку сплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду з вимогою про стягнення з Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" на свою користь суми основного боргу в розмірі 29022,39 грн., інфляційних втрат в розмірі 21521,68 грн., 3% річних в розмірі 1670,63 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних №№ ДТ-09/05-42 від 05.09.2013р., ДТ-09/05-44 від 05.09.2013р., ДТ-10/11-48 від 11.10.2013р., ДТ-11/12-40 від 12.11.2013р., відповідач (покупець) отримав від позивача товар на загальну суму 29022,39 грн. Проте, всупереч умовам договору поставки від 03.09.2013р., свої зобов"язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар не виконав.

Крім того, в матеріалах справи знаходяться підписані між сторонами акти звірки взаємних розрахунків, які скріплені підписами та печатками сторін. Відповідно до вказаних актів, станом на 31.03.2014 р. (а.с. 40) та станом на 07.04.2015р. (а.с. 41) у відповідача обчислюється заборгованість перед позивачем в сумі 29022,39 грн.

При цьому, суд вважає необхідним зауважити, що акти звірки взаємних розрахунків за своєю правовою природою носять інформаційний характер та не можуть вважатися безумовною підставою для стягнення оспорюваної суми. Між тим, акт звірки має складатись виключно на підставі даних бухгалтерського обліку і первинних документів. Дані акти, відповідно до вимог статті 34 ГПК України приймаються до уваги судом, разом з документами первинного бухгалтерського обліку (належним чином оформленими видатковими накладними), в якості доказу на підтвердження фактичного виконання сторонами договору від 03.09.2013р. та доказу наявності у відповідача заборгованості в сумі 29022,39 грн. Дані, що відображені в даних актах звірки не спростовані відповідачем жодними доказами, контррозрахунку суми заборгованості відповідачем до суду також не надано.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобовязання з оплати товару за договором поставки від 03.09.2013р.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, в тому числі, подавати докази.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суму боргу за договором поставки від 03.09.2013р. в сумі 29022,39 грн., суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 29022,39 грн. заборгованості за договором поставки належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, визнаною відповідачем, тому такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з цим, позивач, на підставі ст. 625 ЦК України, нарахував та заявив до стягнення 21521,68 грн. інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 1670,63 грн.

Судом зроблено власний розрахунок суми інфляційних втрат та 3% річних, в зв'язку з чим, суд зазначає, що позивачем невірно розрахована сума інфляційних втрат, пред'явлених до стягнення з відповідача, та вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму інфляційних в розмірі 21513,96 грн., в частині стягнення 7,72 грн. інфляційних втрат - суд відмовляє, як в безпідставно нарахованих.

Сума 3% річних, розрахована позивачем вірно, тому підлягає стягненню з відповідача в розмірі 1670,63 грн.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дон-Термінал" підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат по оплаті послуг адвоката в розмірі 3500,00 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, витати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом, шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК України, у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Дослідженням матеріалів справи, судом встановлено, що вони містять всі необхідні докази, на підтвердження надання послуг адвоката в сумі 3500,00 грн., в зв'язку з чим, вимога про стягнення з відповідача адвокатських послуг, підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (61202, м. Харків, вул. Ахсарова, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дон-Термінал" (61052, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 45, поштова адреса: 61039, м. Харків, вул. Виконкомівська, 30, ) заборгованість за поставлений товар за договором від 03.09.2013р. в сумі 29022,39 грн., інфляційні втрати в сумі 21513,96 грн., 3% річних в сумі 1670,63 грн., витрати по оплаті послуг адвоката в сумі 3500,00 грн., судовий збір в сумі 1217,82 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_3

справа№ 922/5589/15