РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015Справа №910/24975/15

За позовомДержавного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ТАВАН»
простягнення 8 129,01 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Білик І.П.
від відповідача:Багдасаров Г.Р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВАН» (надалі - «Товариство») про стягнення 8 129,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання генеральної угоди №37.1-14/7-02 від 01.04.2014 р. позивач надав послуги, а відповідач зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 2 760,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 759,65 грн., 3% річних у розмірі 40,52 грн. та інфляційних у розмірі 468,84 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, а також штрафу у розмірі 4 100,00 грн. за порушення строків надсилання довідки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.09.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 28.10.2015 р.

В судовому засіданні 28.10.2015 р. судом оголошувалась перерва на 18.11.2015 р.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, а також додаткові докази по справі, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, вимоги ухвали суду виконав, під час прийняття рішення просив врахувати часткові оплати відповідачем наданих послуг згідно генеральної угоди №37.1-14/7-02 від 01.04.2014 р.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2014 р. між Підприємством (аеропорт) та Товариством була укладена генеральна угода про надання послуг з перевезення співробітників авіакомпаній по території Аеропорту №37.1-14/7-02 (надалі - «Угода»).

За змістом п. 1.1 Угоди вона надає товариству право здійснювати діяльність з перевезення співробітників авіакомпаній ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» та ПАТ «Авіалінії Харкова» по території Аеропорту (послуги з перевезення) з використанням інфраструктури аеропорту, а товариство зобов'язується вчасно сплачувати аеропорту плату в порядку та строки, визначені даною угодою.

Пунктом 5.1 Угоди визначено, що товариство за право користування інфраструктурою аеропорту та надану можливість надавати на території аеропорту послуги з перевезення щомісячно сплачує на користь аеропорту плату у розмірі 10% від чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), отриманого від своєї діяльності на території аеропорту. Інформація про розмір чистого доходу від реалізації продукції подається товариством офіційно, у вигляді довідки за підписом головного бухгалтера та керівника товариства.

Відповідно до п. 5.3 Договору аеропорт протягом 7 календарних днів після отримання від товариства довідки виписує рахунок за звітний період та акт. Представник товариства самостійно отримує в бухгалтерії аеропорту рахунки та акти. Сторони домовились, що датою отримання рахунку та акту буде вважатися кожне 15 число місяця, що слідує за звітним, незалежно від фактичної дати отримання рахунків та актів товариством.

Згідно з п. 5.5 Договору рахунки за оформлення та видачу перепусток товариство самостійно отримує в бухгалтерії аеропорту та сплачує протягом 3 банківських днів з дати їх отримання.

На виконання умов Договору позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги з використання інфраструктури аеропорту у період з січня по березень 2015 року на загальну суму 2 760,00 грн.

Крім того, позивачем було виставлено позивачу рахунок №897/1490 від 31.05.2015 р. на оплату штрафу за несвоєчасне надання довідки у період з 08 квітня по 18 травня 2015 року на суму 4 100,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 2 760,00 грн.

Угода є договором надання послуг, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Із матеріалів справи (акти приймання-здачі виконаних послуг у період з січня по березень 2015 року) вбачається, що на виконання умов Договорів позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги на суму 2 760,00 грн.

Вказані акти хоча і не містять підпису уповноваженої особи та печатки установи відповідача, вважаються підписаними відповідачем на підставі п. 5.4 Угоди з огляду на відсутність в матеріалах справи мотивованих відмов від підписання таких актів.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, заборгованість відповідача за надані послуги становить 2 760,00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання відповідача по оплаті наданих послуг на момент звернення позивача із позовом до суду настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача за надані послуги станом на момент звернення до суду із позовною заявою у розмірі 2 760,00 грн.

В судовому засіданні 28.10.2015 р. представником відповідача надано суду платіжне доручення №391 від 20.10.2015 р., згідно якого відповідач сплатив на користь позивача суму основної заборгованості у розмірі 2 760,00 грн.

При цьому, позовну заяву №35-28/7-85 від 11.09.2015 р. позивачем було подано до суду 21.09.2015 р., що підтверджується відміткою канцелярії господарського суду міста Києва.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 2 760,00 грн. підлягає припиненню згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки погашення боргу здійснено після звернення позивача до суду.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 759,65 грн., 3% річних у розмірі 40,52 грн. та інфляційних у розмірі 468,84 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, а також штрафу у розмірі 4 100,00 грн. за порушення строків надсилання довідки.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.7 Угоди визначено, що у випадку несвоєчасної оплати рахунків товариство виплачує аеропорту за кожний день простроченого платежу пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у той період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 759,65 грн., 3% річних у розмірі 40,52 грн. та інфляційні у розмірі 468,84 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 19.02.2015 р. по 11.09.2015 р.

Щодо заявленого позивачем до стягнення з відповідача штрафу у розмірі 4 100,00 грн. суд відзначає наступне.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 5.9 Угоди у випадку порушення строків надання довідки за звітний місяць товариство сплачує аеропорту штраф у розмірі 100,00 грн. за кожний календарний день прострочення терміну.

Як встановлено судом та не заперечується представниками сторін, відповідач допустив прострочення виконання зобов'язання з вчасного надання довідки про розмір чистого доходу, у зв'язку з чим позивачем було виставлено рахунок №879/1490 від 31.05.2015 р. про сплату штрафу у розмірі 4 100,00 грн.

В той же час, в матеріалах справи містяться платіжні доручення №391 від 20.10.2015 р. (з урахуванням листа відповідача №27/10-15 від 27.10.2015 р.) та №396 від 09.11.2015 р., які підтверджують сплату відповідачем штрафу за порушення зобов'язання з надання довідки у розмірі 2 120,00 грн.

Таким чином, відповідачем було сплачено суму заявленого до стягнення штрафу у розмірі 2 120,00 грн. після порушення провадження у даній справі, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають припиненню згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 1 880,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Підприємства пені у розмірі 759,65 грн., 3% річних у розмірі 40,52 грн., інфляційних у розмірі 468,84 грн. та штрафу у розмірі 1 880,00 грн.

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 2 700,00 грн. та штрафу у розмірі 2 120,00 грн. підлягає припиненню згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України

Судові витрати розподіляються у відповідності до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВАН» (04119, м. Київ, вул. Білоруська, 40/15; ідентифікаційний код 38123981) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08307, Київська обл., м. Бориспіль, міжнародний аеропорт «Бориспіль»; ідентифікаційний код 20572069) пеню у розмірі 759 (сімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 65 коп., 3% річних у розмірі 40 (сорок) грн. 52 коп., інфляційні у розмірі 468 (чотириста шістдесят вісім) грн. 84 коп., штраф у розмірі 1 880 (одна тисяча вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 2 700,00 грн. та штрафу у розмірі 2 120,00 грн. припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.11.2015 р.

Суддя В.П. Босий