ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа № 914/2279/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства ,,ОСОБА_2 лісове господарство, м.Жовква, Львівська область, вих. № 09-19/1031 від 05.10.2015 року

на рішення господарського суду Львівської області від 24.09.2015 р.

у справі № 914/2279/15

за позовом: Державного підприємства ,,ОСОБА_2 лісове господарство, м.Жовква, Львівська область

до відповідача: ОСОБА_2 міської ради, м.Жовква, Львівська область,

про: стягнення заборгованості 10 344,30 грн..

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 24.09.2015 р. у справі №914/2279/15 (суддя Крупник Р.В.) позов Державного підприємства ,,ОСОБА_2 лісове господарство до ОСОБА_2 міської ради, про стягнення заборгованості 10 344,30 грн. задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 міської ради на користь Державного підприємства ,,ОСОБА_2 лісове господарство- 616,00 грн. боргу та 108,71 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 24.09.2015 р. у справі № 914/2279/15, позивач Державне підприємство ,,ОСОБА_2 лісове господарство подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається на визнання відповідачем факту поставки посадкового матеріалу, відтак, договір поставки був укладений у спрощеній формі, а тому підлягав оплаті одразу в день отримання товару. При цьому, відповідач розумів необхідність оплати, оскільки додатком до рішення ОСОБА_2 міської ради від 20.08.2015р. №2 передбачено кошти на оплату в тому числі за отриманий декоративного посадкового матеріалу для озеленення приміщення ОСОБА_2 міської ради.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 24.09.15 р. у справі № 914/2279/15 та задовольнити позов.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2015р. справу № 914/2279/15 призначено судді-доповідачу ОСОБА_3 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 р., подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 27.10.2015 р..

Ухвалою суду від 27.10.2015 року розгляд справи відкладався з підстав, наведених у ній.

Згідно розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року, у звязку із перебуванням судді Желіка М.Б. у відпустці, внесено зміни у склад судової колегії по справі № 914/2279/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Марко Р.І. та Гнатюк Г.М..

Ухвалою суду від 10.11.2015 року розгляд справи відкладався з підстав, викдених у ній.

Розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 року, у звязку із зайнятістю судді Гнатюк Г.М. у складі іншої судової колегії, внесено зміни у склад судової колегії по справі № 914/2279//15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Марко Р.І. та Желік М.Б..

В судове засідання 17.10.2015 року представники сторін не зявились, причин неявки суду не довели, хоч були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленями про вручення.

Враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, 19.04.2013р. ОСОБА_2 міська рада листом вих. №02-09/307 звернулася до скаржника, яким просила посприяти у виділенні декоративного посадкового матеріалу для озеленення території прилеглої до приміщення ОСОБА_2 міської ради в м. Жовкві пл. Вічева, 1 з нагоди організації і проведення Дня довкілля. У листі міська рада зазначила, що оплата гарантується. На виконання вказаного листа та на підставі товарно-транспортної накладної ААК №344020 від 17.05.2013р. скаржником було поставлено відповідачу посадковий матеріал на суму 5270 грн..

В подальшому, а саме 21.05.2014р. ОСОБА_2 міська рада звернулася до позивача з проханням підготувати деревяні бруси для комплектування виборчих кабін на виборчі дільниці по виборах президента України: по 2 метри висоти 44 шт., по 1 метру висоти 88 шт., січення бруска 5х5 см та гарантувала оплату (ОСОБА_2 міської ради від 21.05.2014р. №02-09/467). На виконання цього листа відповідачу було поставлено пиломатеріали обрізні на загальну суму 616 грн. на підставі товарно-транспортної накладної №000212 від 22.05.2014р..

Оскільки поставлений товар оплачений відповідачем не був, скаржник звертався до ОСОБА_2 міської ради з претензією від 25.05.2015р. №09-19/488, якою вимагав сплатити заборгованість у розмірі 5886 грн., а також виставляв претензію про сплату інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання зобовязання, однак такі залишені без задоволення.

При вирішенні спору суд першої інстанції підставно виходив з того, що згідно із ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

В пункті 1 оглядового ОСОБА_2 від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань ВГС України зазначив, що дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Положеннями ч. 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Мотивуючи існування між сторонами відносин поставки, скаржник покликається на товарно-транспортні накладні ААК №344020 від 17.05.2013р. та №000212 від 22.05.2014р.. Однак, відповідно до п.п. 1, 11.5. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затв. наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Однак, як вбачається з товарно-транспортної накладної ААК №344020 від 17.05.2013р., зокрема, графи Вантаж одержав, така не містить підпису відповідальної особи вантажоодержувача, посилання на номер та дату довіреності на одержання товару, також і відсутньою є печатка вантажоодержувача. Оскільки зазначена товарно-транспортна накладна не містить реквізитів, що свідчать про факт одержання вказаного в ній товару відповідачем, суд вважає, що така не є належним доказом факту передачі товару. Стверджуване скаржником визнання факту поставки відповідачем з матеріалів справи не вбачається. Інших належних доказів, які б підтверджували факт передачі відповідачу товару на вказану суму надано не було.

Натомість, з товарно-транспортної накладної №000212 від 22.05.2014р. вбачається, що така підписана вантажоодержувачем, скріплена його печаткою, а відтак підтверджує факт поставки товару позивачем та прийняття його представником ОСОБА_2 міської ради.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як зазначив Пленум ВГС України в п. 1.7. Постанови від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки претензія про сплату боргу №09-19/488 від 25.05.2015р. (як свідчить відмітка про одержання на претензії) була отримана ОСОБА_2 міською радою 26.05.2015р., розрахунок за продукцію за товарно-транспортною накладною №000212 від 22.05.2014р. мав бути проведений до 02.06.2015р. включно. Покликання скаржника на обовязок відповідача негайної оплати товару не ґрунтується на законі, оскільки договір, укладений між сторонами, підлягав укладенню в письмовій формі і його існування підтверджено письмовими доказами.

Нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відтак, в частині задоволених позовних вимог судове рішення закону відповідає.

Нормами статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи безпідставність вимоги про стягнення відповідної частини стверджуваного основного боргу, суд першої інстанції підставно відмовив у стягненні інфляційних втрат та 3% річних.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 24.09.2015 р. у справі № 914/2279/15 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд ,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства ,,ОСОБА_2 лісове господарство, м.Жовква, Львівська область, вих. № 09-19/1031 від 05.10.2015 року- залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 24.09.2015 р. у справі № 914/2279/15 без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 23.11.2015 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.