ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 листопада 2015 року Справа № 907/368/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіДемидової А.М.
суддівВоліка І.М., Шевчук С.Р. (доповідач)
перевіривши касаційну скаргуФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.09.2015
у справі№ 907/368/15 господарського суду Закарпатської області
за позовомДепартаменту міського господарства Ужгородської міської ради
доФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаФізична особа - підприємець ОСОБА_5
про розірвання договору; зобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою б/н від 05.10.2015 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 у справі № 907/368/15.

Втім, подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VІ від 08.07.2011 ставка судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви немайнового характеру, становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015 № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015, внесено зміни до Закону України "Про судовий збір".

Підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що ставка судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги на рішення суду, становить 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є розірвання договору безкоштовного користування автозупинкою-комплексом від 27.12.2006 року № 23, що знаходиться на пл. Дружби Народів у м. Ужгороді, укладеного між Управлінням майном міста Ужгородської міської ради і ФОП ОСОБА_4 та зобов'язання ФОП ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні автозупинкою-комплексом, шляхом звільнення та передачі даної автозупинки-комплексу по акту приймання-передачі Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради.

Таким чином, судовий збір, для подання даної касаційної скарги сплачується за ставками, встановленими для кожної вимоги немайнового характеру, тобто вимог про зобов'язання розірвати договір та зобов'язання вчинити дії.

Разом з тим, до касаційної скарги відповідача додано квитанцію № 264 від 18.09.2015 про сплату судового збору в розмірі 1 653,60 грн, що не може вважатися належним доказом сплати судового збору у встановленому розмірі, оскільки сплачена сума не відповідає вищезазначеним вимогам.

Таким чином, скаржником судовий збір не сплачено у встановленому розмірі і тому касаційна скарга підлягає поверненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 86, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу з доданими до неї документами повернути скаржнику.

Головуючий суддя А.М. Демидова

С у д д я І.М. Волік

С у д д я С.Р. Шевчук