ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 листопада 2015 р. Справа № 903/1015/15

за позовом Державного підприємства "Регіональні електричні мережі"

до відповідача 1: Державного підприємства "Волиньвугілля"

відповідача 2: ДП "Шахта №1"Нововолинська"

про стягнення 55 296 927,72 грн.

Суддя Кравчук В.О.

За участю представників сторін:

від позивача: н/в

від відповідача 1: н/з

відповідача 2: н/з

СУТЬ СПОРУ: позивач - Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" звернулось з позовом до господарського суду Волинської області про стягнення з Державного підприємства "Волиньвугілля" 55 296 927,72 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 04.09.2015р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.09.2015р. та зобов'язано сторін надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

В судових засіданнях 30.09.2015р. та 04.11.2015р. представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. На виконання вимог ухвали суду від 30.09.2015р. надав суду оригінали документів, доданих до позовної заяви для огляду в судовому засіданні та докази направлення позовної заяви з додатками відповідачу 2.

Відповідач в судові засідання 30.09.2015р., 04.11.2015р. уповноваженого представника не направив, водночас на адресу суду листом від 29.09.2015р. за вх.№01-68/71/15 подав клопотання про залучення до участі у справі відповідачем 2 (співвідповідачем) ДП "Шахта №1" Нововолинська" .

Ухвалою суду від 30.09.2015р. клопотання відповідача щодо залучення до справи відповідачем 2 (співвідповідачем) ДП "Шахта №1" Нововолинська" задоволено, розгляд справи відкладено на 04.11.2015р. та зобов`язано сторін надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті .

Відповідач 1 вимог ухвали суду від 30.09.2015р. не виконав, в судове засідання уповноваженого представника не направив, проте на адресу суду надіслав лист - клопотання від 03.11.2015р. вх.№01-54/10888/15,яким просив суд розгляд справи відкласти у зв`язку з перебуванням його представника у відпустці.

Відповідач 2 в судове засідання 04.11.2015р. уповноваженого представника не направив, вимог ухвали суду від 30.09.2015р. не виконав, водночас на адресу суду листом від 03.11.2015р. за №635/09 надіслав клопотання, яким просив суд розгляд справи відкласти на іншу дату та час та додатково повідомив суд, щодо ненадання останнім пояснень та заперечень зумовило відсутність у відповідача 2 позовної заяви та додатків до неї.

Водночас, в судовому засіданні 04.11.2015р. представник позивача надав суду

докази в підтвердження направлення позовної заяви з додатками на адресу відповідача 2.

Ухвалою суду від 04.11.2015р. розгляд справи було відкладено на 18.11.2015р. та зобов`язано відповідача 1 повторно надати суду: додаткові письмові пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті предявлених позовних вимог та відповідача 2 : письмові пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті предявлених позовних вимог.

Відповідач 1 вимог ухвали суду від 04.11.2015р. не виконав, в судове засідання уповноваженого представника не направив, проте на адресу суду листом від 03/11/2015р. (вх. №01-54/11141/15) направив суду клопотання, яким просив суд розгляд справи відкласти на іншу дату та час.

Відповідач 2 в судове засідання 18.11.2015р. уповноваженого представника не направив, вимог ухвали суду від 04.11.2015р. не виконав, водночас на електронну адресу суду листом від 18.11.2015р. за №811/09 надіслав клопотання, яким просив суд розгляд справи відкласти на іншу дату та час у зв`язку з перебуванням в.о. помічника директора з правових питань ОСОБА_1 на лікарняному .

За приписами п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що розгляд спору вже відкладався, відповідач 1 та відповідач 2 були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, явку відповідача не було визнано обовязковою, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України,

встановив:

01.07.2004р. між постачальником (позивачем) - Волинська філія ДП «Укренерговугілля» та відповідачем (замовником) Державним підприємством «Волиньвугілля» був укладений договір про постачання електричної енергії №2 .

На підставі наказу міністра палива та енергетики №404 від 17.08.2007р. ДП «Укренерговугілля» перетворено у ВАТ «Укренерговугілля».

Відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України №557 від 13.11.2008р. із змінами внесеними наказом Міністерства палива та енергетики України №278 від 27.05.2009р. ВАТ «Укренерговугілля» перетворено в Державне підприємство «Регіональні електричні мережі».

Згідно п.1, 2.1.2 вказаного договору сторони передбачили, що постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору.

Постачати споживачу електроенергію, як різновид товару:

- в межах 36 806 кВА (кВт) дозволеної потужності в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з врахуванням умов розділу 6 даного договору (додаток 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу»).

- згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до ПУБ/Е та гарантованого рівня електропостачання схем електропостачання, визначених додатком 2 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін».

Згідно п.п 2.2.3 договору передбачили, що споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку 9 «Порядок розрахунків» та додатку 8 «Зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Відповідно до п.п 3.1.1 договору сторони передбачили, що постачальник має право одержувати від споживача своєчасну плату за електричну енергію що поставлена чи поставляється за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та інші платежі відповідно до умов даного договору.

Пунктом 4.2.1 договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4 даного договору з порушенням термінів, визначених додатком 9 «Порядком розрахунків», споживач сплачує постачальнику пеню за кожний день прострочення платежу, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, а сума сплачується з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Сума пені та інфляційні нарахування зазначаються у розрахунковому документі окремим рядком.

Згідно п.п 9.5 договору сторони встановили, що даний договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2005р. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

За період з 31.01.2014р. по 31.07.2015р. у Державного підприємства Волиньвугілля перед Державним підприємством Регіональні електричні мережі утворилась заборгованість за поставлену активну електричну енергію в сумі 29 936 373.11 грн. та реактивну електроенергвю в сумі 401 911,99 грн., що підтверджується актами прийняття-передавання товарної продукції (а.с. 6 - 43).

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, ст.11 Цивільного кодексу України обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Як встановлено, між сторонами виникли цивільні права та обовязки на підставі договору про постачання електричної енергії № 2 від 01.07.2004р.

Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, заборгованість за поставлену активну електричну енергію в сумі 29 936 373.11 грн. та реактивну електроенергвю в сумі 401 911.99 грн. за період з 31.01.2014р. по 31.07.2015р, підтверджена матеріалами справи, відповідачем не оспорена, підставна та підлягає до стягнення.

Відповідно до ст. 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, кщо інше не встановлено законом або договором , припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені в сумі 7 218 953,98грн. з врахуванням дат отримання відповідачем рахунків за електричну енергію, зазначених у відповідних рахунках, суд дійшов висновку, що нарахована позивачем пеня в розмірі 7 218 953, 98 грн. підставна та підлягає до стягнення в силу п. 4.2.1 договору.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 8 374 854,46 грн. інфляційних втрат, а саме за період з 04.10.2014р. по 31.08.2015р. в сумі 8 252 303,23 грн. та за період з 04.03.2014р. по 21.08.2015р. в сумі - 122 551,23 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд провівши власний перерахунок суми інфляційних втрат 8 374 854,46 грн. зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 8 374 854.46 грн. - підлягають до часткового задоволення в сумі 8 128 450,49 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 488 152.40 грн. 3% річних, за період з 04.10.2014р. по 31.08.2015р. в сумі 480 293,27 грн. та за період з 04.03.2014р. по 21.08.2015р. в сумі - 7 859,13 грн. зазначає, що сума 488 152,40 грн. є вірною та такою, що підлягає до задоволення.

При цьому судом було застосовано розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Додатково п.3 прохальної частини позовної заяви позивач просить суд стягнути з Державного підприємства "Волиньвугілля" на користь Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" 3% річних у сумі 509 448,17 грн. та 8 367 233,61 грн. - інфляційних по основному боргу за рішенням господарського суду Волинської області від 08.04.2014 р. у справі 903/106/14.

Судом встановлено, що 02.07.2012р. рішенням господарського суду Волинської області у справі №903/106/14, яке набрало законної сили 22.04.2014р.(наказ господарського суду Волинської області від 05.05.2014р. за №903/106/14-1), позовні вимоги Державного підприємства Регіональні електричні мережі задоволені частково, стягнуто з Державного підприємства Волиньвугілля (45400, м.Нововолинськ, вул. Луцька, 1, ) на користь Державного підприємства Регіональні електричні мережі (07300, Київська обл., м. Вишгород, ідентифікаційний код 32402870) 13 360 419,42 грн., в т.ч.:12 153 502,20 грн. основного боргу; 753 254 грн. пені; 319 227,24 грн. 3% річних; 134 435,98 грн. інфляційних втрат та 73 080,00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

Відповідачем зазначене рішення станом на час розгляду справи (18.11.2015р.) не виконано.

Позивач просить стягнути з відповідача 8 367 233,61 грн. інфляційних втрат, які нараховані на суму 12 153 502,20 грн. з 09.04. 2014р. по 31.08.2015р. та 509 448,17 грн. 3% річних, які нараховані на суму 12 153 502,20 грн. за період прострочення оплати з квітень 2014р. - серпень 2015р., на що суд зазначає наступне.

Згідно ст.202 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або заміни його умов не допускається.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник рахується таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений термін, визначений договором або законом.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.2 п.3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. за №01-06/928/2012 Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права).

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, ч.1 ст.625 ЦК України встановлює виняток із загального правила ст.614 ЦК України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Також, згідно п.3 ч.3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 24.11.2011р. №01-06/1642/2011 Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011р. N 01-06/249 Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України (постанови від 12.09.2011р. №3-73гс11, від 14.01.2011р. №3-116гс11 та від 23.01.2012р. по справі №3-142гс11).

Визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все виходити з правил ч.1 ст.509 ЦК України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд провівши власний перерахунок інфляційних втрат за період з квітня 2014р. по серпень 2015р. на суму основної заборгованості в розмірі 12 153 502,20 грн. та перерахунок 3% річних за період прострочення оплати з 09.04.2014р. по 31.08.2015р. на суму основної заборгованості в розмірі 12 153 502,20 грн., вважає, що стягнення 3% річних в розмірі 509 448,17 грн. підставне та підлягає до задоволення, а інфляційних втрат підставне частково в розмірі 8 203 067,72 грн., в іншій частині стягнення інфляційних втрат в сумі 164 165,89 грн. слід відмовити.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані сторонами докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 1 заборгованості за договором на відпуск електричної енергії №2 від 01.07.2004р. підлягають задоволенню частково в сумі 54 886 357,86 грн., з них 29 936 373,11 грн. основного боргу за активну електроенергію, 401 911,99 грн. - основного боргу за реактивну електроенергію, 7 218 953,98 грн. пені; 488 152.40 грн. 3% річних; 8 128 450,49 грн. інфляційних втрат, 509 448,17 грн. 3% річних та 8 203 067,72 грн . - інфляційних (за невиконання рішення господарського суду Волинської області у справі №903/106/14).

Твердження відповідача щодо передачі частини боргу в розмірі 10 163 577,75 грн. відповідачу 2 - ДП "Шахта №1"Нововолинська" по передавальному балансу не приймається судом, оскільки згідно даного акту не вбачається за якими саме зобов`язаннями (договори, тощо) відповідача 1 передано кредиторську заборгованість. В даному акті наявна також інша кредиторська заборгованість перед позивачем (ряд. 25), а заборгованість в сумі 10 163 577,75 грн. не співпадає з кредиторською заборгованістю зазначеною у рядку 2 вказаного акту (вказано 10 163 тис.) (а.с.78-80).

Оскільки спір в частині задоволених вимог до суду доведений з вини відповідача 1, витрати по сплаті судового збору в сумі 72 537,39 грн. (пропорційно сумі задоволених позовних вимог) слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 174, 202 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 599, 901 Цивільного кодексу України, ст.ст. 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. У позовних вимогах Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" до відповідача 2 - Державного підприємства "Шахта №1"Нововолинська" відмовити.

3. Стягнути з Державного підприємства Волиньвугілля (45400, м.Нововолинськ, вул.. Луцька, 1, ) на користь Державного підприємства Регіональні електричні мережі (07300, Київська обл., м. Вишгород, ідентифікаційний код 32402870) 54 886 357,86 грн., з них 29 936 373,11 грн. основного боргу за активну електроенергію, 401 911,99 грн. - основного боргу за реактивну електроенергію, 7 218 953,98 грн. пені; 488 152,40 грн. 3% річних; 8 128 450,49 грн. інфляційних втрат, 509 448,17 грн. 3% річних та 8 203 067,72 грн . - інфляційних втрат (за невиконання рішення господарського суду Волинської області у справі №903/106/14) та 72 537,39 грн. судових витрат по справі.

4. В стягненні 246 403,97 грн. - інфляційних втрат та 164 165,89грн. - інфляційних втрат (за невиконання рішення господарського суду Волинської області від 08.04.2014р. у справі №903/106/14)- відмовити.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено

23.11.2015

Суддя В. О. Кравчук