ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2015 р. Справа № 907/460/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

Суддів Матущака О.І.

Скрипчук О.С.

при секретарі судового засідання Довгополові А.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Свалявської міської ради, вих. № 1015/02-9 від 03.07.15 (вх. № 01-05/3109/15 від 09.07.2015 року)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.06.15 р.

у справі № 907/460/15 (суддя Мокану В.В.)

за позовом Свалявської міської ради, м. Свалява

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, м. Ужгород

до Комунального унітарного підприємства „Свалявське районне бюро технічної інвентаризації", м. Свалява

з участю у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Прокуратури Закарпатської області, м. Ужгород та Реєстраційної служби Свалявського районного управління юстиції, м. Свалява

про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.05.2009 року серії ПАЗ № 638849

за участю представників сторін:

від позивача: Бомбушкар Є.С., представнк (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача 1: Карвацька О.Р., представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача 2: не з'явився (належно повідомлений);

від третьої особи 1: Мельничук Ю.І. - прокурор відділу прокуратури Львівської області (посвідчення № 006924 від 01.10.2012р.);

від третьої особи 2: не з'явився (належно повідомлене);

Причини зміни складу колегії викладені у відповідних розпорядженнях голови Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2015р. та від 08.09.2015р., що наявні у справі.

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 28, 29 Господарського процесуального кодексу України (надалі -ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст. 20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило у зв'язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Причини відкладення розгляду справи викладені у відповідних ухвалах Львівського апеляційного господарського суду, які містяться у матеріалах справи.

Комунальне унітарне підприємство „Свалявське районне бюро технічної інвентаризації" та Реєстраційна служба Свалявського РУЮ участі уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, причин неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового рекомендованого відправлення (а. с. 174, 176) та копіями списків згрупованих рекомендованих відправлень від 11.09.2015р. та від 12.10.2015р. (а. с. 222, 231).

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області на адресу суду надіслав клопотання про розгляд даної справи без його участі.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 18.06.2015 р. у даній справі суд в задоволенні позовних вимог Свалявської міської ради до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області та Комунального унітарного підприємства „Свалявське районне бюро технічної інвентаризації" за участю у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Прокуратури Закарпатської області та Реєстраційної служби Свалявського районного управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.05.2009р. серії ПАЗ № 638849 відмовлено.

Місцевим господарським судом зроблено висновок про порушення процедури передачі майна з комунальної у державну власність, відповідно порушення прав позивача, однак за заявою сторони застосовано позовну давність, початок перебігу якої для Свалявської міської ради є момент прийняття виконкомом Свалявської міської ради від 21.05.2009р.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Свалявська міська рада оскаржила його в апеляційному порядку. Апелянт стверджує, що новообраний голова Свалявської міської ради приступив до виконання своїх повноважень 18.11.2010р., про попередньо прийняті рішення міської ради, головою якої він став йому не було відомо. На думку позивача, строки позовної давності у даних правовідносинах слід відраховувати з 23.10.2014р., тобто з дати коли було створено комісію для проведення обстежень існуючих будівель Дошкільних навчальних закладів та прилеглих до них приміщень, якою власне і були виявлені порушення при передачі приміщень дитячого садочку з комунальної у державну власність.

У відзиві на апеляційну скаргу Прокуратура Закарпатської області доводи апеляційної скарги заперечує, зазначаючи при цьому, що підставою для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.05.2009р. серії ПАЗ № 638849 було рішення виконавчого комітету Свалявської міської ради № 128 від 21.05.2009р «Про видачу свідоцтва про право власності», яке є чинним. Також прокурор зазначає, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача, яким, вважає прокурор, має бути Верховна рада України.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що прийняте рішення виконавчого комітету ради № 128 від 21.05.2009р. свідчить про визнання права державної власності приміщення, що знаходиться по вул. Духновича (вул. Жовтнева), буд. 8 у м. Свалява Закарпатської області. Підписання цього рішення міським головою Свалявської міської ради свідчить про необгрунтованість тверджень апелянта щодо необізнаності голови Свалявської міської ради про таке.

Інші учасники процесу правом, визначеним ст. 96 ГПК України, не скористалися, відзиву на апеляційну скаргу Свалявської міської ради не подали.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивами на неї, заслухавши в судовому засіданні думку представників сторін, оцінивши зібрані по справі докази та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. При прийнятті рішення судова колегія Львівського апеляційного господарського суду виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і вірно встановлено судом і не оспорюється учасниками процесу наступні обставини справи: станом на 1968 рік приміщення дитячого дошкільного закладу по вул. Жовтневій, 8 у м. Свалява складалось, зокрема, з основної частини під літерою "А" площею 267,30 кв. м, рік будівництва 1930; з основної частини під літерою „Б" площею 450,80 кв. м, рік будівництва 1962.

В процесі розмежування державної та комунальної власності на підставі рішення одинадцятої сесії Закарпатської обласної Ради народних депутатів двадцять першого скликання від 23 грудня 1992 року „Про комунальну власність області та програму її приватизації" рішенням Свалявської районної Ради народних депутатів від 27.01.1993 року „Про комунальну власність району та програму її приватизації" затверджено перелік об'єктів комунальної власності району, переданих рішенням обласної Ради народних депутатів від 23 грудня 1992 року, та перелік підприємств, організацій та установ, майно яких віднесено до комунальної власності міста Свалява, в якому значаться, зокрема, дитсадки. Рішенням Свалявської міської Ради народних депутатів від 09.02.1993 року „Про комунальну власність міста та програму її приватизації" затверджено перелік об'єктів комунальної власності міста, переданих рішенням районної Ради народних депутатів від 27 січня 1993 року, який у розділі „народна освіта" включає дитсадки у кількості 7.

Рішенням Свалявської міської Ради народних депутатів від 18.08.1994 року „Про ліквідацію фонду комунального майна м. Свалява та передачу об'єктів комунальної власності міста фонду державного майна України по Свалявському району" визначено перелік майна підприємств, організацій та установ міста, майно яких віднесено до комунальної власності міста Свалява та у зв'язку з ліквідацією фонду комунального майна м. Свалява передається в управління фонду державного майна України по Свалявському району; в ньому у розділі „народна освіта" зазначено, зокрема, дитсадок № 1 по вул. Жовтневій.

Рішенням виконавчого комітету Свалявської міської Ради від 21.05.1996 року № 31 надано згоду на передачу частини приміщень дитячого садка № 1 в м. Свалява по вул. Жовтневій, 8 (окремо побудований будинок старої будови) Свалявській районній прокуратурі, яка знаходилася в цьому будинку у період з квітня 1950 року до 1961 року, потім була переміщена у будівлю виконкому. Це рішення затверджено рішенням Свалявської міської Ради від 08.05.1996 року.

Розпорядженням голови Свалявської районної державної адміністрації № 440 від 17.12.1996р. будинок дитсадка № 1 по вул. Духновича, 8 в м. Свалява передано у комунальну власність.

21 березня 1996р. виконавчий комітет Свалявської міської ради прийняв рішення № 31 «Про згоду виконкому міської ради на передачу частини приміщення дитячого садика № 1 в м. Сваляві районній прокуратурі».

24 грудня 1996р. рішенням Свалявської міської ради прийнято на баланс міської ради окремо побудований будинок дитячого садика № 1 по вул. Духновича, 8 в м. Сваляві балансовою вартістю 14 438 грн. 66 коп. площею 256, 4 кв. м. та передано цю будівлю на баланс обласної прокуратури.

Рішенням Свалявської міської Ради від 30.04.1998 року „Про втрату чинності рішенням другої сесії міської ради від 18.08.94 року „Про ліквідацію фонду комунального майна м. Свалява та передачу об'єктів комунальної власності міста фонду держмайна України по Свалявському району" затверджено перелік майна, яке відноситься до власності територіальної громади міста Сваляви та с. Драчино, де у розділі „народна освіта" значиться дитсадок № 1 по вул. Жовтневій.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 30.04.1998р., дитячий садик № 1 в м. Свалява по вул. Духновича, 8 на праві комунальної власності належав Свалявській міській раді.

16 лютого 2009р. Прокуратура Свалявського району звернулась до Свалявської міської ради з клопотанням про видачу свідоцтва на право власності на нерухоме майно будівлю прокуратури Свалявського району, яка знаходиться в м. Свалява, вул. Духновича, 8, власником якого є прокуратура Закарпатської області.

21 травня 2009р. виконавчим комітетом Свалявської міської ради за результатами розгляду клопотання прокуратури Свалявського району, прийнято рішення № 128 «Про видачу свідоцтва про право власності». Даним рішенням вирішено оформити право державної власності за державою в особі Верховної Ради України (балансоутримувач - прокуратура Закарпатської області) на нерухоме майно - будівлю прокуратури Свалявського району по вул. Духновича, 8 в м. Свалява (літ. А) та видати свідоцтво про право власності.

27 травня 2009р. Свалявською міською радою видано свідоцтво серії ПАЗ № 638849 про право власності на нерухоме майно - будівлю прокуратури Свалявського району загальною площею 273,1 кв. м, за адресою: м. Свалява по вул. Духновича (вул. Жовтнева), буд. 8, власником якої зазначено державу в особі Верховної Ради України, балансоутримувачем - прокуратуру Закарпатської області, форма власності - державна. Свідоцтво підписано міським головою, скріплено печаткою міської ради.

В подальшому рішенням Свалявської міської ради від 16.12.2014 року № 1101 вищевказане рішення виконавчого комітету, а також рішення виконкому Свалявської міської ради від 21.03.1996 року № 31 № Про згоду виконкому міської ради на передачу частини приміщень дитячого садка № 1 в м. Свалява районній прокуратурі" скасовані.

У позовній заяві Свалявська міська рада зазначає, що оспорюване свідоцтво серії ПАЗ № 638849 від 27.05.2009р. про право власності на будинок дитячого садика № 1 по вул. Духновича (Жовтневій), 8 у м. Свалява видане із грубим порушенням норм чинного на момент його видачі законодавства.

Відповідно до правових висновків Верховного суду України, висловлених в аналізі практики застосування судами ст. 16 ЦК України питання недійсності (незаконності) свідоцтв про право власності на майно може вирішуватись із застосуванням способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, якщо це призводить до порушення, оспорення або невизнання цивільного права чи інтересу.

Відповідно до ст. 316 ЦК України (в редакції чинній на момент видачі свідоцтва) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1 та 3 ст. 326 ЦК України визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Стаття 327 ЦК України визначає, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно ч. 2 ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом .

Відповідно до п. п. 6.1, п.6.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року, № 7/5, в редакції, чинній на момент прийняття Свалявською міською радою рішення № 128 від 27.05.2009р. (далі - Положення № 7/5), оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності.

Свідоцтво про право власності містить таку інформацію: назву об'єкта нерухомого майна; місце видачі свідоцтва; дату видачі свідоцтва; назву органу, який видав свідоцтво; адресу (місцезнаходження) нерухомого майна; відомості про власника (власників); форму власності; вид і розмір часток спільної власності; дату прийняття рішення; прізвище, ім'я, по батькові керівника органу, який прийняв рішення; підпис керівника. Свідоцтво скріплюється печаткою органу, який видав зазначене свідоцтво.

Відповідно до п. 6 Додатку № 1 до вищевказаного Тимчасового положення свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями, входять до „Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна".

Отже, спірне свідоцтво про право власності на нерухоме майно є правовстановлюючим документом та підлягає оцінці як правовий акт органу місцевого самоврядування, в той же час, його видача здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, відтак, правомірність видачі та дії свідоцтва про право власності на нерухоме майно безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого таке свідоцтво видане.

Також, суд апеляційної інстанції бере до уваги положення ч. 2 ст. 4 ГПК України, згідно якого господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України..

Відповідно до ст. ст. 5, 6 Закону України „Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" від 03.03.1998р. N 147/98-ВР та постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 року № 1482 „Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" передача об'єктів з комунальної у державну власність здійснюється за рішенням сільських, селищних, міських, районних у містах рад щодо об'єктів права комунальної власності відповідних територіальних громад та за наявності згоди на передачу Кабінету Міністрів України; передача здійснюється комісією з питань передачі об'єктів, до складу якої входять представники виконавчих органів відповідних рад, місцевих органів виконавчої влади, органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій, фінансових органів, підприємств, трудових колективів підприємств, майно яких підлягає передачі; передача оформляється актом приймання - передачі; право власності на об'єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання - передачі.

Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Частинами 5 та 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р. N 280/97-ВР, в редакції чинній на момент винесення рішення виконавчого комітету Свалявської міської ради № 128 від 21.05.2009р. (далі Закон N 280/97-ВР) визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Представницькі органи місцевого самоврядування - сільські, селищні, міські ради - в праві приймати рішення про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення (ч. 31 ст. 26 Закону N 280/97-ВР). Зокрема, до відання виконавчих органів цих рад належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності.

Наведене свідчить про те, що рішення виконавчого комітету Свалявської міської ради від 21.05.2009 року № 128 „Про видачу свідоцтва про право власності", яким визначено оформити право державної власності за державою в особі Верховної Ради України (балансоутримувач - прокуратура Закарпатської області) на нерухоме майно - будівлю прокуратури Свалявського району по вул. Духновича, 8 в м. Свалява (літ. А) та видати свідоцтво про право власності, прийнято без дотримання встановленої законодавством процедури передачі майна з комунальної власності до державної, є незаконним. Отже, є незаконним і видане на підставі вказаного рішення свідоцтво серії ПАЗ № 638849 про право власності на нерухоме майно від 27.05.2009р., яким порушено права позивача.

Що стосується скасування міською радою рішення виконкому Свалявської міської ради від 21.05.2009р. № 128, то суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) визначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Ні стаття 26, ні стаття 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", не містять прямого дозволу органу місцевого самоврядування скасовувати власні рішення. При цьому, Конституційний суд у розглядуваному рішенні зазначив, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити в них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що Регіональне відділення Фонду державного майна в Україні по Закарпатській області у своєму поясненні № 10-11-01459 від 20.05.2015р. заявляє про пропуск позивачем позовної давності при зверненні до суду з позовом.

Саме застосування позовної давності за заявою сторони стало підставою для відмови судом першої інстанції у позові Свалявській міській раді.

Позивач в апеляційній скарзі заперечує факт пропуску позовної давності і це послужило підставою для подання апеляційної скарги.

На думку суду апеляційної інстанції, місцевий господарський суд на підставі норм законодавства та встановивши обставини справи зробив правильний висновок про поінформованість позивача щодо видачі оспорюваного свідоцтва ще на момент його видачі, і застосував позовну давність, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. п. 2.2., 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами ст. 261 ЦК України.

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що підставою для видачі спірного свідоцтва ПАЗ № 638849 від 27.05.2009р., стало саме рішення виконавчого комітету Свалявської міської ради № 128 від 21.05.2009р.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004р. N 1952-IV, в редакції чинній на момент видачі спірного свідоцтва, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно із ч. 4 ст. 3 цього ж Закону державна реєстрація прав є публічною, здійснюється місцевим органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані речові права та їх обмеження в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 1.3. зазначеного вище Положення № 7/5 державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Вказане свідчить, що БТІ на основі законодавства (чинного на момент видачі спірного свідоцтва) делеговані владні повноваження у сфері суспільних правовідносин, пов'язаних зі здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно і відношення до видачі спірного свідоцтва про право власності не має.

Частини 1, 3 ст. 12 Закону № 280/97-ВР визначають, що міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідного міста. Міський голова очолює виконавчий комітет відповідної міської ради, головує на її засіданнях.

Згідно ч. ч. 1, 3, 5, 8 ст. 51 цього ж Закону виконавчим органом міської ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно селищного голови. Очолює виконавчий комітет міської ради відповідно міський голова. Виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила.

Прийняття рішення № 128 від 21.05.2009р. „Про видачу свідоцтва про право власності" здійснювалось виконавчим комітетом Свалявської міської ради, що з вказаних вище норм Закону № 280/97-ВР свідчить про обізнаність міської ради, що таке приймалось.

Згідно із ч. 1 ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Отже не голова як посадова особа, а представницький орган територіальної громади виступає в господарському процесі як сторона у справі.

У зв'язку із викладеним, Львівський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області слід залишити без змін.

Враховуючи положення ст. 49 ГПК України, що витрати за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. N 3674-VI за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1 мінімальної заробітної плати. За подання апеляційної скарги на рішення суду сплаті підлягає 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви.

З квитанції № 481 від 16.04.2015р. вбачається, що позивачем за розгляд позовної заяви сплачено 1827 грн. судового збору, з квитанції 924 від 02.07.2015р. вбачається, що таким за перегляд справи в суді апеляційної інстанції сплачено 913, 50 грн., відтак Свалявській міській раді з державного бюджету України слід повернути 913,50 грн. зайво сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 103, 105 ГПК України, П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.06.2015р. у даній справі залишити без змін.

2. Повернути Свалявській міській раді (89300, Закарпатська обл., Свалявський район, місто Свалява, вул. Духновича, буд. №2, ):

- з Державного бюджету України (банк: ГУДКCУ у Львівській області; МФО: 825014; отримувач: УДК Личаківського району м. Львова; ; рахунок: 3006) 609 грн. зайво сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції;

- з Державного бюджету України (Банк: ГУДКСУ у Львівській області; МФО 825014; отримувач: УДКСУ у Личаківському районі м. Львова; ; рахунок 2006) 304, 50 грн. зайво сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.11.2015р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Судді Матущак О.І.

Скрипчук О.С.