ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2015 р. Справа № 914/1719/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П. Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання: Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» б/н і дати

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.09.2015 року

у справі № 914/1719/15

за позовом: Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м. Львів

до відповідача: Львівської обласної організації Української Спілки ветеранів Афганістану (воїнів-інтернаціоналістів), м. Львів

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівського комунального підприємства № 503, м. Львів

про визнання договору укладеним.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 36 від 18.08.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 15 від 06.10.2015 року;

від третьої особи-1: ОСОБА_3- довіреність № 2302-вих-2279 від 12.10.2015 року;

від третьої сооби-2: ОСОБА_4 довіреність № 323 від 01.09.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Львівське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Львівської обласної організації Української Спілки ветеранів Афганістану (воїнів-інтернаціоналістів) за участю третіх осіб Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та Львівського комунального підприємства № 503 про визнання укладеним договору №1655/Г від 11 грудня 2014р. про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.09.2015 року у справі № 914/1719/15 (головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді Ділай У.І., Петрашко М.М.) в позові Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» подало апеляційну скаргу б/н і дати, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області скасувати прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та упередженим. А саме скаржник стверджує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до ст. 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідач та третя особа відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 року було змінено склад колегії суддів.

У судовому засіданні представник відповідача надав суду копію акта б/н від 11.11.2015 року складеного за участі ст. майстра ОСОБА_5, техніка ГРТМ ОСОБА_6, голови ЛОО УС Ветеранів Афганістану ОСОБА_7 та начальника ГРТМ ОСОБА_8 В даному акті зазначено, що в приміщенні відповідача по вулиці Ш.Руставелі, 1 демонтовані прилади опалення.

Колегією суддів встановлено, що зазначений документ датований після дати винесення оскаржуваного рішення За таких обставин даний документ не може бути доказом при перегляді апеляційної скарги, оскільки є новим доказом, який виник після розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.09.1993 року між Фондом комунального майна м. Львова (орендодавець) та Львівською обласною організацією ветеранів Афганістану (орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень: за адресою м. Львів, вул. Ш.Руставелі, 1-45.

Третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, у поясненнях за №2302-вих- від 30.06.2015 (вх.№27338/15 від 01.07.15) повідомляє, що зазначений вище договір на даний час є чинним. Нежитлові приміщення по вул.Шота Руставелі, 1 у м.Львові перебувають на балансі Львівського комунального підприємства «№503» Личаківського району.

Позивач при зверненні до суду першої інстанції стверджує, що Львівська обласна організація Української Спілки ветеранів Афганістану (воїнів-інтернаціоналістів) використовує нежитлове приміщення у житловому будинку за адресою м.Львів, вул.Шота Руставелі,буд.1,а теплова енергія до вказаного приміщення фактично постачається ЛМКП «Львівтеплоенерго» та використовується даним споживачем. Позивачем скеровано відповідачу підписаний проект договору №1655/Г від 11.12.2014 року про постачання теплової енергії в гарячій воді для підписання. Однак, договір Львівською обласною організацією Української Спілки ветеранів Афганістану (воїнів-інтернаціоналістів) не підписано та не повернуто позивачу, що й обумовило звернення позивача з позовом до суду.

Згідно норми ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на обєктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Законом України «Про теплопостачання» також передбачено, що Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу (п. 4 ст. 19 Закону).

Згідно Правил користування тепловою енергією затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (надалі - Правила) - правила користування тепловою енергією визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (п. 1 Правил).

Відповідно до п.п.3,4,14 зазначених Правил, споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією. Споживач зобовязаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» серед основних обовязків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Позивач вважає, що на відповідача в силу вказаних норм покладено обовязок укласти з теплопостачальною організацією договір про постачання теплової енергії в гарячій воді на умовах, викладених позивачем в проекті договору №1655/Г від 11 грудня 2014 року.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Згідно із ч.ч. 3, 6 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Субєкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, звязком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші субєкти зобовязані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обовязкові умови таких договорів.

За змістом ч.1 ст.187 ГК України спори, що виникають при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обовязковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхніх прав та обовязків.

Статтею 19 цього Закону визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч.3 ст. 20 цього ж Закону передбачений обовязок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обовязок відповідає зустрічному обовязку виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання у мов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 180 ГК України при укладанні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому випадку узгодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 2 статті 179 Господарського кодексу України, Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати субєктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 ГК України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Виходячи з аналізу вказаних норм права, слід дійти висновку, що проект договору повинен бути розроблений та відповідати типовому договору, який затверджений Кабінетом Міністрів України. Сторони наділені правом тільки конкретизувати його умови.

21 липня 2005 року Постановою Кабінету Міністрів України №630 «Про правила надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» (надалі Правила) було затверджено Типовий договір про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення.

В п. 8 Правил зазначено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

В типовому договорі у розділі «Предмет договору» повинні бути визначені субєкти користування послугами, характеристика об'єкта надання послуг,характеристика засобів обліку води і теплової енергії, тарифи на послуги та їх загальна вартість, розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання на момент укладення цього договору, у тому числі за: централізоване постачання гарячої води в грн. за куб.метр, централізоване опалення в грн. за кв. метр (куб. метр).

Згідно з п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання теплової енергії відноситься до комунальних послуг.

В Законі України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг.

Так, статтею 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені істотні умови договору між виконавцем/виробником та споживачем.

Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов'язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору.

Дослідивши умови запропонованого позивачем проекту договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №1655/Г від 11 грудня 2014р., суд встановив, що даний проект не містить ряд істотних умов договору, зокрема, характеристики субєкта користування послугами (власник, наймач, орендар); характеристики обєкта надання послуг (опалювальна площа); характеристики засобів обліку води і теплової енергії (порядковий номер, вид засобу обліку води і теплової енергії, заводський номер, місце встановлення тощо); визначені тарифи на послуги та їх загальна вартість, розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання на момент укладення цього договору, у тому числі за: централізоване постачання гарячої води в грн. за куб.метр, централізоване опалення в грн. за кв. метр (куб. метр).

Проект договору (в розділі предмет договору) не містить відомостей про наявність пільг з оплати послуг (назву законодавчого акта, відсотків). Адже, як вбачається, споживачем у проекту договору вказано Львівську обласну організацію Української Спілки ветеранів Афганістану (воїнів-інтернаціоналістів). Відповідно до ч.2 ст.20 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ( із наступними змінами) ветеранські організації звільняються від плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) в межах середніх норм споживання (надання), телефоном у приміщеннях та будинках, які вони займають.

Також, колегія суддів зазначає, що в типовому договорі зазначено, що виконавець зобов'язаний: утримувати внутрішньо будинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати заходів до ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень кількісних і якісних показників, надання послуг у строки, встановлені згідно із законодавством; звільняти від сплати за послуги у разі їх ненадання та виплачувати компенсацію за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт; своєчасно проводити за власний рахунок роботи з усунення виявлених несправностей, повязаних з отримання послуг, що виникли з його вини.

В проекті договору вищенаведені обов'язки теплопостачальної організації не передбачені.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що проект договору від 11 грудня 2014 року не містить ряд істотних умов договору на надання житлово-комунальних послуг, які встановлені ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». А також умови вказаного проекту договору не відповідають Типовому договору Про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджений 21 липня 2005 року Постановою Кабінету Міністрів України № 630 «Про правила надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води».

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В даному випадку, невідповідність запропонованого позивачем проекту договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №1655/Г від 11 грудня 2014 року вимогам закону, а також відсутність істотних умов, які є необхідними для даного виду договору, свідчить про неукладеність договору та не породжує наслідків його примусового укладення в судовому порядку.

Крім цього колегія суддів зазначає, що 22.07.2015 року комісією в складі працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго», ЛКП «№503» та відповідача (Львівської обласної організації Української Спілки ветеранів Афганістану) було проведено обстеження приміщення, яким користується відповідач за адресою вул.Шота Руставелі буд.№1 за результатами якого встановлено, що приміщення складається з коридору, санвузла і 4-х кімнат, та що в даному приміщенні прилади опалення ліквідовані, через 3-и кімнати проходить зворотня магістраль будинкової системи центрального опалення діаметром 50мм, довжиною 11 метрів. Через 4-у кімнату проходить зворотня магістраль діаметром 25 мм і довжиною 3,5 метра.

Факт відсутності у приміщенні відповідача приладів опалення (демонтовані радіатори опалення) не заперечується позивачем.

В проекті договору від 11.12.2014 року не міститься інформація щодо відсутності приладів опалення та наявності зворотніх магістралей будинкової системи центрального опалення у приміщенні по вул. Ш. Руставелі, 1.

Позивач у судовому засіданні 25.11.2015 року зазначив, що станом на момент подання позову у даній справі у приміщенні відповідача по вул. Ш. Руставелі 1 була відсутня подача гарячої води.

Враховуючи те, що станом на момент подання позову у даній справі у приміщення відповідача були відсутні прилади опалення та відсутня подача гарячої води позовні вимоги Львівського комунального підприємства «Львівтепллоенерго» до Львівської обласної організації Української Спілки ветеранів Афганістану (воїнів-інтернаціоналістів) про визнання укладеним договору №1655/Г від 11 грудня 2014 року про постачання теплової енергії в гарячій воді, є неправомірними та необґрунтованими.

Також, колегія суддів зазначає, що в пункті 10.1. проекту договору зазначено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2015 року. У відповідності до ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони дійшли згоди, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01 вересня 2011 року.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно з ч. 2 ст. 187 ГК України день набрання чинності рішення суду, яким вирішене питання про переддоговірний спір, вважається днем укладення господарського договору.

Дія договору на відносини, які виникли до його укладення, може бути поширена лише за згодою сторін. Проте, відповідач не надавав згоди на поширення дії договору з 01.09.2011 року, а позивач був не позбавлений права та можливості звернутись з відповідним позовом починаючи з вересня 2011 року.

Враховуючи вищенаведе, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив Львівському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» в задоволенні позову.

Таким чином, рішення Господарського суду Львівської області від 02.09.2015 року є законне і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 02.09.2015 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено та підписано 26.11.2015 року.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Юрченко Я.О.