ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015р. Справа № 914/3053/15

За позовом:Виконувача обов'язків прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах держави в особі Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів
про:розірвання договору про використання земельної ділянки, спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів №262П/Т від 31.05.2011р., зобов'язання звільнити земельну ділянку та привести її у попередній стан
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Айзенбарт А.І.
Представники сторін: від прокуратури: Труш О.Б. - прокурор (посвідчення № 011184);
від позивача: Ваверчак Б.П. - представник (довіреність № 4-25-1884 від 30.12.2014);
від відповідача: ОСОБА_4 - представник (довіреність б/н від 22.10.2015р.).

Прокурору та представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

01.09.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява виконувача обов'язків прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах держави в особі Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (надалі - Позивач) до ФОП ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) про розірвання договору про використання земельної ділянки, спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів №262П/Т від 31.05.2011р., зобов'язання звільнити земельну ділянку та привести її у попередній стан.

Ухвалою суду від 02.09.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 17.09.2015р. Розгляд справи відкладався на 05.10.2015р., 26.10.2015р. та 16.11.2015р. Ухвалою від 26.10.2015р. суд продовжив строк розгляду справи на п'ятнадцять днів. В судовому засіданні 16.11.2015р. оголошено перерву до 18.11.2015р.

Прокурор в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю, з підстав, викладених у позовній заяві. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 31.05.2011р. між позивачем та відповідачем укладено договір про використання земельної ділянки, спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів №262 П/Т, на виконання якого відповідачу було передано земельну ділянку площею 425,5 кв.м. по АДРЕСА_1 для забезпечення паркування транспортних засобів. За умовами договору відповідач зобов'язувався обладнати майданчик для паркування дорожніми знаками, розміткою, тощо і утримувати його у належному технічному та санітарному стані, облаштувати на майданчику для паркування не менше 1 місця для паркування автомобілів осіб з обмеженими фізичними можливостями. Загальна кількість парко-місць погоджена відповідачу, згідно паспорта майданчика для паркування транспортних засобів, дорівнює 37 (в т.ч. 4 для інвалідів). Однак, в результаті проведеної працівниками Управління транспорту та зв'язку Департаменту житлового господарства та інфраструктури перевірки було встановлено, що всупереч положенням договору, паспорту майданчика для паркування відповідачем збільшено кількість парко-місць з 37 до 168 (після проведення повторної перевірки до 171) та надану площу земельної ділянки, разом з тим, не забезпечено жодного парко-місця для інвалідів. В позасудовому порядку позивач звертався до відповідача з вимогою усунути виявлені порушення, однак такі усунуті не були. На думку прокурора, вказані порушення умов договору свідчать про невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором, а тому є підставою для його розірвання та повернення земельної ділянки, на якій розташований майданчик для паркування.

Представник позивача в судове засідання з'явився, заявлені прокуратурою позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити. Крім цього додав, що згідно додаткового договору №1/93 П/Т від 31.12.2013р., строк дії спірного договору було продовжено до 31.12.2016р.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечив, просив суд в його задоволенні відмовити. Письмового відзиву на позовну заяву не подав.

Заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.05.2011р. між позивачем та відповідачем укладено Договір про використання земельної ділянки, спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів №262 П/Т (надалі - Договір), на виконання якого відповідачу було передано у користування спеціально визначену земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 425,5 кв.м. для забезпечення паркування транспортних засобів, згідно з планом майданчика для паркування.

За змістом пп. 2.1.1. п. 2.1. Договору позивач зобов'язувався надати відповідачу вказану вище земельну ділянку на 37 парко-місць.

Термін дії Договору з 01.06.2011р. до 31.12.2013р. (п. 5.1. Договору). В подальшому сторонами підписано Додатковий договір №1/93 П/Т від 31.12.2013р. до Договору, яким погодили продовжити термін його дії до 31.12.2016р.

За умовами пп. 2.2.2. та 2.2.4 п. 2.1. Договору, відповідач взяв на себе зобов'язання обладнати майданчик для паркування дорожніми знаками, розміткою, тощо і утримувати його у належному технічному та санітарному стані. Облаштувати на майданчику для паркування місяця (в обсязі 10 відсотків від загальної кількості, але не менше як одне місце, передбаченого стандартами розміру для паркування автомобілів осіб з обмеженими можливостями з позначенням цих місць відповідними дорожніми знаками та розміткою.

Як вбачається з матеріалів справи, ЛКП «Архітектурно-будівельний нагляд» видано відповідачу паспорт майданчика для паркування транспортних засобів на АДРЕСА_1, відповідно до якого кількість парко-місць становить 37, в тому числі для інвалідів - 4, площа парко-місць - 425,5 м.кв., в тому числі для інвалідів - 46,0 м.кв.

Судом встановлено, що 01.04.2015р. працівниками Управління транспорту та зв'язку департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради проведено перевірку роботи зони паркування у м. Львові за адресою: АДРЕСА_1, яку обслуговує ФОП ОСОБА_1 відповідно до договору про використання земельної ділянки, спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів №262 П/Т від 31.05.2011р. Як вбачається з Акту перевірки зон паркування (котрий був складений за результатами перевірки), перевіряючими встановлено збільшення відповідачем парко-місць до 168 та відсутність парко-місць для осіб з обмеженими фізичними можливостями.

Листом від 01.04.2015р. №2503-280 позивач зобов'язав відповідача до 10.04.2015р. усунути виявлені порушення та привести діяльність у відповідність до укладеного Договору.

14.04.2015р. на адресу Управління від відповідача надійшов лист від 10.04.2015р., яким ФОП ОСОБА_1 повідомив позивача, що діяльність зони паркування приведена у відповідність до умов договору.

З метою перевірки усунення відповідачем виявлених 01.04.2015р. порушень, працівниками Управління транспорту та зв'язку департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради проведено повторну перевірку, якою встановлено збільшення відповідачем парко-місць до 171 та збільшення площі займаної земельної ділянки. Результати перевірки оформлені актом перевірки зони паркування від 20.04.2015р.

В судовому засіданні прокурор та представник позивача зазначили, що всупереч вимогам Управління виявлені порушення відповідачем залишаються не усунуті.

Встановивши наведені обставини справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

03.12.2009р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1342 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів».

Згідно п. 2 Правил паркування транспортних засобів, дія цих Правил поширюється на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування (далі - користувачі), а також на суб'єктів господарювання, які утримують такі майданчики.

Пунктом 7 Правил передбачено, що майданчики для паркування є об'єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів.

Паспортом майданчика для паркування транспортних засобів по АДРЕСА_1 відповідачу було погоджено 37 парко-місць, в т.ч. 4 для інвалідів.

Однак, незважаючи на визначений паспортом майданчика для паркування транспортних засобів та пп. 2.1.1. п. 2.1. Договору максимум парко-місць, відповідач самовільно збільшив кількість парко-місць до 171 (та як встановлено Актом перевірки зон паркування від 20.04.2015р.), що призвело до зайняття більшої площі земельної ділянки, ніж така, котра зазначена в п. 1.2. Договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (положення ст. 610 ЦК України).

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

Суд зазначає, що порушення відповідачем встановленої Договором та паспортом майданчика кількості парко-місць та не усунення вказаного порушення на вимогу позивача є підставою для розірвання укладеного Договору в судовому порядку.

Згідно п. 2.2.3. Договору після закінчення термін дії договору або його дострокового розірвання будь - які споруди, конструкції чи пристрої, що розміщені виконавцем на майданчику для паркування, підлягають демонтажу, а у разі неможливості демонтажу - переходять у власність замовника.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про зобов'язання позивача звільнити земельну ділянку, привести її у попередній стан та повернути позивачу є підставними та такими, що підлягають задоволенню.

Беручи до уваги викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем жодним чином не спростовані, а тому підлягають до задоволення.

З приводу звернення з позовом до господарського суду прокурора, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 121 Конституції України, на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді у випадках визначених законом.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК країни господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99р. № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України передбачено, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Як зазначив прокурор у позовній заяві, Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради достовірно знаючи про наявність факту використання відповідачем земельної ділянки більшої площі, ніж передбачена договором, а відтак і не здійснення оплати за використання останньої та відповідно ненадходження до бюджету коштів, не вжив достатніх заходів для захисту інтересів держави.

Держава зацікавлена в належній поведінці суб'єктів цивільних правовідносин, які вона закріпила в законах та інших нормативно-правових актах. Натомість, в результаті використання відповідачем кількості парко-місць, яка в значній мірі перевищує кількості, встановленій в договорі, заняття площі земельної ділянки в більшому розмірі, ніж передбачений договором та сплати внесків у розмірі визначеному в договорі, зменшується фінансові надходження до бюджету, що в свою чергу веде до заподіяння шкоди інтересам держави, захист яких покладено на прокуратуру.

Оскільки позов був заявлений прокурором, судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 29, 33-35, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Розірвати Договір про використання земельної ділянки, спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів №262 П/Т від 31.05.2011р., укладений між Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

3. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) привести у попередній стан спеціально визначену земельну ділянку для забезпечення паркування транспортних засобів на АДРЕСА_1, площею 425,5 кв.м.

4. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) звільнити та повернути Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; код ЄДРОПУ 34814670) спеціально визначену земельну ділянку для забезпечення паркування транспортних засобів на АДРЕСА_1, площею 425,5 кв.м.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 3654,00 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

7. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 23.11.2015р.

Суддя Крупник Р.В.