РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015Справа №910/24555/15

За позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про виселення з орендованого майна
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Загоровська Н.В. (дов. № 134 від 02.11.2015 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 12 листопада 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" (надалі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі по тексту - відповідач) про виселення з орендованого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 203-І (ОР)-11 від 15.10.2011 року припинився, в зв'язку із закінченням строку дії договору. Позивач листом від 17.10.2014 року № 15 повідомив відповідача про відмову від продовження дії договору оренди та просив звільнити об'єкт оренди в строк до 12.11.2014 року, однак відповідач продовжує користуватись об'єктом оренди. В зв'язку з тим, що відповідач орендоване майно не повернув позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2015 порушено провадження у справі № 910/24555/15 та призначено справу до розгляду на 08.10.2015 року.

25.09.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

08.10.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи по справі та заява про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 08.10.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 18.09.2015 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Подана позивачем заява про уточнення позовних вимог приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахуванням заяви поданої 08.10.2015 року.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 08.10.2015 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 12.11.2015 року.

У судовому засіданні 12.11.2015 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання 12.11.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 08.10.2015 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 02222, АДРЕСА_1 на яку було відправлено ухвали суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та вказана в позові.

У відповідності з положеннями пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається за повідомленою сторонами господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

15.10.2011 року між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (надалі - орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - відповідач, орендар) укладено договір №2 03-І (ОР)-11 (надалі - договір), за умовами якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 29.04.2010 року № 590/4028 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю, визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрометротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), далі - об'єкт оренди, що знаходиться за адресою: станція метро "Лук'янівська" для торгівлі непродовольчими товарами (пункт 1.1. Договору).

Об'єктом оренди є частина вестибюлю, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрометротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 13,8 кв.м., згідно з викопіюванням схем тимчасового розташування малих архітектурних форм, що складає невід'ємну частину цього договору (пункт 2.1. Договору).

Відповідно до пункту 2.3. Договору опис технічного стану об'єкта оренди та дату його передачі орендарю, його склад зазначаються в акті приймання-передачі об'єкта оренди, що є невід'ємною частиною Договору (Додаток № 1).

За користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київської міської ради від 29.04.2010 року № 590/4028 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 28.09.2006 № 34/91 та на дату підписання договору, місячний розмір якої, згідно з розрахунком орендної плати (Додаток № 2), що є невід'ємною частиною договору, становить 144,12 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому за об'єкт оренди станом на липень 2011 року складає 1 988,83 грн. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць (пункти 3.1., 3.2. Договору).

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що орендодавець зобов'язаний протягом 30-ти календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди.

Згідно з пунктом 9.1. Договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і, відповідно до рішення Київської міської ради від 29.04.2010 №590/4028 діє з 15.10.2011 року до 13.10.2014 року (2 роки 364 дні).

На виконання умов договору позивачем було передано відповідачу в оренду частину частина переходу станції метро "Лук'янівська", загальною площею 13,8 кв.м, що засвідчується актом приймання передачі майна в оренду від 01.11.2011 року.

17.10.2014 позивач склав на ім'я відповідача повідомлення № 15, в якому, посилаючись на припинення дії договору, вказував, що договір не буде продовжуватися на новий термін, вимагав до 12.11.2014 року звільнити об'єкт оренди і повернути його за актом приймання-передачі, повідомити про дату звільнення за п'ять днів.

Додатковою угодою № 1 від 15.10.2011 до договору сторони доповнили договір пунктом 8.5.6 згідно з яким, у разі припинення дії цього договору орендар звільняє орендовану частину приміщення вестибюлю станції метро "Лук`янівська" в термін, визначений пунктом 4.14. цього договору від своїх огороджуючих конструкцій. При невиконанні орендарем зазначених в цьому пункті договору умов, орендодавець, самостійно на свій розсуд розпоряджається огороджуючими конструкціями (кіосками).

За твердженням позивача спір виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем обов'язку щодо повернення об'єкту оренди після закінчення терміну дії договору.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 203-І (ОР)-11 від 15.10.2011 року за своєю правовою природою є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно статтей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі приміщень в оренду та користування ними відповідачем (акт приймання-передачі майна в оренду від 15.10.2011 року).

У відповідності до статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції станом на час укладення договору) визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін. Умови договору оренди на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо умов договору переважне право орендаря на укладення договору припиняється.

Статтею 26 цього ж Закону визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Листом від 17.10.2014 року № 15 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про закінчення терміну дії договору та вимогою звільнити орендоване майно за актом прийому-передачі у строк до 12.11.2014 року.

З наведених вище норм законодавства випливає, що можливість продовження дії договору оренди на той же термін і на тих же умовах законодавець поставив у залежність, зокрема, від відсутності волевиявлення однієї із сторін про припинення цього договору у зв'язку із закінченням терміну його дії, та зазначив про те, що таке волевиявлення має відбуватись у відповідні строки. Тому, будь-яке документальне підтвердження факту здійснення такої заяви на адресу контрагента припиняє договір оренди, без урахування того, чи отримано іншою стороною цю заяву, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку орендодавців доводити факт отримання орендарями листів (заяв, повідомлень тощо) про припинення дії договорів оренди або ж пересвідчуватися в тому, чи отримував орендар повідомлення (заяви тощо) про припинення дії договору, які надсилаються, зокрема, в порядку частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а передбачений лише обов'язок довести факт належного направлення такого повідомлення-заяви орендарю, яке буде свідчити про відсутність волевиявлення на продовження орендних правовідносин.

В даному випадку, орендодавець висловив заперечення щодо продовження терміну дії договору, у зв'язку з чим спірний договір припинив свою дію.

Суд також відзначає, що відповідно до умов пункту 9.3. укладеного між сторонами Договору продовження строку дії цього договору може бути продовжено на підставі рішення Київської міської ради. Станом на день вирішення спору, рішення щодо продовження дії спірного договору Київською міською радою не приймалися.

Оскільки орендодавець заперечив проти продовження терміну дії договору, про що повідомив орендаря у встановлені законом строки, а також враховуючи, що рішення про продовження строку дії спірного договору Київською міською радою не приймалось, правові підстави для продовження користування відповідачем комунальним майном згідно спірного договору оренди відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Таким чином, поняття переважного права орендаря означає надання йому переваги орендодавцем у разі наявності пропозицій інших господарюючих суб'єктів, що містять умови, рівні з умовами особи, яка наділена переважним правом. При цьому набуття переважного права на укладення договору на новий термін не є беззаперечним в разі виконання орендарем належним чином своїх обов'язків та, не в останню чергу, залежить також від досягнення сторонами домовленості щодо умов договору.

Разом з тим, із матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено досягнення домовленості щодо умов договору в частині строку його дії як підстави для набуття орендарем переважного права на укладення договору на новий термін, у зв'язку з чим, таке право слід вважати припиненим.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 785 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За статтею 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Згідно статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Судом встановлено, що на час звернення позивача з позовом до суду договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 203-І (ОР)-11 від 15.10.2011 року припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку.

Приймаючи до уваги вищевикладене, та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку звільнення орендованого майна, вимоги позивача про виселення орендаря із займаного приміщення підлягають задоволенню. Як наслідок, задоволенню також підлягає вимога про зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції, що знаходиться за адресою: м. Київ, станція метро "Лук'янівська", загальною площею 13,8 кв.м.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в розмірі, визначеному чинним законодавством.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Виселити Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (02222, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) з орендованого майна а саме: частини вестибюлю загальною площею 13,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, станція метро "Лук'янівська".

3.Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (02222, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції загальною площею 13,8 кв.м., що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та знаходиться за адресою м. Київ, станція метро "Лук'янівська".

4.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02222, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 35, ідентифікаційний код 03328913) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.11.2015

Суддя С.В. Стасюк