КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. справа№ 910/19134/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Кукуруза Д.С.

відповідача - Скляр К.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Л.Авто»

на рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2015 р.

у справі № 910/19134/15 (суддя - Зеленіна Н.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Л.Авто»

про стягнення 12 060,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Л.Авто» (далі - відповідач) про стягнення з відповідача 12 060,00 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.09.2015 р. у справі № 910/19134/15 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 23.09.2015 р. у справі № 910/19134/15 Товариство з обмеженою відповідальністю «Т.Л.Авто» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що специфікація № 6 від 03.10.2014 р. до договору поставки не підписувалась генеральним директором ОСОБА_4, а тому у відповідача відсутні правові підстави для сплати штрафу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/19134/15 та призначено її до розгляду на 17.11.2015 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

03.02.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Л.Авто» (далі - постачальник) було укладено договір поставки № 221 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти й оплатити товар, у порядку й на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з п. 1.2 договору найменування, асортимент, кількість, комплектність товару узгоджуються сторонами у специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору.

Як передбачено п. 3.1 договору, базові умови поставки товару визначаються відповідно до умов Інкотермс (у редакції 2010 р.) і закріплюються в специфікаціях.

Товар за даним договором поставляється у строки, зазначені в специфікації (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору у випадку доставки товарів на склад покупця, поставка товару може здійснюватися за письмовою заявкою покупця. Письмова заявка повинна містити: номер і дату заявки; назву й адресу постачальника; номер і дату договору, специфікації, згідно з яким проводиться дана поставка; найменування кожної асортиментної позиції товару; кількість одиниць по кожній асортиментній позиції товару; ціна за одиницю асортиментної позиції товару; загальна вартість товару; пункт доставки товару, із вказівкою точної адреси.

Письмова заявка направляється покупцем за допомогою поштового зв'язку на адресу постачальника або за допомогою факсимільного зв'язку по номеру, зазначеному у реквізитах постачальника (п. 3.4 договору).

Згідно з п. 3.5 договору постачальник зобов'язаний не пізніше одного робочого дня з моменту одержання заявки покупця направити покупцеві письмове підтвердження одержання заявки за допомогою поштового зв'язку на адресу покупця або засобами факсимільного зв'язку по номеру, зазначеному у реквізитах покупця. У даному підтвердженні постачальник вказує дату й номер заявки покупця; дату одержання заявки; дату поставки товару.

Відповідно до п. 3.6 договору заявка також може бути подана покупцем через представника постачальника. При цьому, на підтвердження прийняття заявки, представник постачальника вказує свою посаду, прізвище, по-батькові й ставить свій підпис та скріплює печаткою постачальника на екземплярі заявки покупця.

Постачальник зобов'язаний поставити товар, упакований і затарений звичайним для таких товарів способом або способом, встановленим державним стандартом (п. 3.7 договору).

03.10.2014 р. сторони підписали специфікацію № 6 до договору, відповідно до якої постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти й оплатити товар на загальну суму 60 300,00 грн.

Вказаною Специфікацією сторони погодили, що товар поставляється на умовах: СРТ - склад покупця м. Кривий Ріг (Інкотермс - 2010). вантажоодержувач: ПАТ «Кривбасзалізрудком». Строк поставки товару: 3-4 квартал 2014 року, протягом 10 банківських днів з моменту направлення письмової заявки покупцем. Одноразова поставка.

29.10.2014 р. позивач направив на адресу відповідача заявку № 53-15/2027 з проханням здійснити поставку товару у листопаді 2014 р.

Вказана заявка була отримана відповідачем 03.11.2014 р., що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, ТОВ «Т.Л.Авто» станом на час звернення з даним позовом поставку товару, передбачену умовами укладеного договору, не здійснив.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідачем, на думку позивача, не було здійснено поставку товару, погодженого у специфікації, у зв'язку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача штраф за несвоєчасну поставку товару у сумі 12 060,00 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що за порушення погоджених строків поставки, а також за прострочення строку повернення внесеної покупцем передоплати, чи вартості товару, який не було поставлено, постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 20% від суми специфікації, при виконанні зобов'язань за якою відбулось таке порушення.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 12 060,00 грн штрафу є обґрунтованою, розмір перевірений судом, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору.

Доводи скаржника про те, що специфікація № 6 від 03.10.2014 р. не підписувалась генеральним директором ОСОБА_4, а тому у відповідача відсутні правові підстави для сплати штрафу, колегія вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Встановлено, що специфікація № 6 від 03.10.2014 р. до договору поставки була підписана з боку відповідача ОСОБА_4 та скріплена печаткою підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи те, що відповідачем не вчинялося жодних дій щодо визнання недійсними вказаної специфікації, зокрема, не було подано зустрічного позову чи відкриття кримінального провадження щодо підробки підпису, вказана специфікація до договору є дійсною та обов'язковою до виконання сторонами.

До того ж, крім підписів даний договір та специфікація містять відтиски печаток підприємства відповідача.

Підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує лише форму правочину, в якій його вчинено - письмову, а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, вчиненому в письмовій формі.

Наявність печаток на укладеному договорі та специфікації до нього є свідченням скріплення не підпису особи, а самого документу.

Відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності. У разі втрати печаток і штампів керівники підприємств зобов'язані негайно повідомити про це органи МВС України та вжити заходів для їх розшуку.

Відповідачем, в свою чергу, не надано суду доказів втрати, підробки печатки чи передачі штампу іншій особі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах від 01.11.2011 р. у справі № 21/235-09, від 21.08.2013 р. у справі № 5015/3143/12 та від 13.03.2013 р. у справі № 5028/7/17/2012.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Л.Авто» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Л.Авто» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2015 р. у справі № 910/19134/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/19134/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко