РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа №910/21981/15

За позовом приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Вуглегірська"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія"

про стягнення 1 797 167,01 грн.

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача: Сєргєєва Л.О., представник за довіреністю

від відповідача: Вага Ю.В., представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Вуглегірська" до товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" про стягнення 1 797 167,01 грн., з яких 1 030 903, 91 грн - заборгованість за поставлене вугілля, 286 001,73 грн - пеня, 11 753,49 грн - 3 % річних, 362 933,35 грн - інфляційні втрати, 105 574,53 грн - відсотки за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.08.15 року порушено провадження у справі №910/21981/15.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов'язань за договором на поставку вугілля кам'яного № 01/15 від 01.01.2015р.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи, що розпорядженням КМУ від 18 лютого 2015 р. N 128-р м.Вуглегірськ, в якому зареєстровано позивача було внесене до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 р. N 1085-р. Згідно вимог Указу Президента України №875/2014 від 14.11.14р. Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях" та Постанови Правління НБУ від 6.08.14 року N 466 Про призупинення здійснення фінансових операцій було заборонено обслуговування рахунків та здійснення платежів суб'єктам господарювання всіх форм власності на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях.

В судовому засіданні 13.10.2015 року оголошувалася перерва до 23.10.2015 року.

У судовому засіданні 17.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2015р. між приватним акціонерним товариством «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська» (далі - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» (далі - покупець) укладено Договір поставки № 01/15 від 01.01.2015р. (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору постачальник взяв на себе зобов'язання поставляти покупцю вугілля марок А (антрацит), П (пісний) (надалі - Вугілля), а покупець зобов»язався приймати зазначене Вугілля та оплачувати його вартість згідно з умовами Договору за ціною та на умовах, обумовлених Договором та специфікаціями до нього.

01.01.2015 року сторонами було складено Специфікацію № 1 від 01.01.2015р. до договору на поставку вугілля.

Згідно п.3.1. Договору покупець оплачує поставлену партію вугілля у розмірі 100 % її вартості, вказаної в Акті прийому-передачі партії вугілля, протягом 15 календарних днів з моменту постачання.

Відповідно до п.4.3. Договору поставка вугілля за рахунок постачальника у подальшому компенсується покупцем разом зі сплатою за вугілля.

Судом встановлено, що позивачем поставлено відповідачу за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015р. вугілля загальною вартістю 989 556 гривень, що підтверджується видатковими накладними №РН-0000006 від 12.01.2015 року та №РН-0000001 від 09.01.2015 року.

Поставка позивачем відповідачу вугілля підтверджується залізничними накладними, з врахування листа №13/01 від 13.01.2015р. щодо наявності помилки в залізничних накладних та необхідністю зазначення договору №01/15 від 01.01.2015 року. Як вбачається з наданих залізничних накладних одержувачем вантажу (вугілля) вказано відповідача, станція призначення - Чугуїв, яка зазначена сторонами в п.4.4. Договору.

Позивачем також було надано послуги по відправленню вантажу на суму 41 347,91 грн, що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим їх печатками актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000001 від 31.01.2015 року.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що відповідач не сплатив за поставлене вугілля та не відшкодував вартість сплачених позивачем послуг перевезення вугілля, в зв'язку з чим заборгованість склала 1 030 903,91 грн.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п.3.1. Договору покупець оплачує поставлену партію вугілля у розмірі 100 % її вартості, вказаної в Акті прийому-передачі партії вугілля, протягом 15 календарних днів з моменту постачання.

Доказів оплати отриманого вугілля позивачем суду не надано, не надано доказів сплати вартості послуг перевезення, наявність заборгованості не спростовано, в зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 030 903,91 грн. підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на розпорядженням КМУ від 18 лютого 2015 р. N 128-р та на Постанову Правління НБУ від 6.08.14 року N 466, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог не беруться судом до уваги, оскільки їх положення не передбачають умови для звільнення покупця від оплати отриманого товару. При цьому, матеріали справи свідчать про наявність у позивача відкритих рахунків в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та реєстрації його як платника податків в Артемівській об'єднаній ДПІ на підконтрольній Україні території, що підтверджується Довідкою про взяття на облік платника податків від 20.04.2015 року №9.

Позивачем з суми боргу 498 120, 00 грн згідно накладної від 09.01.2015 року нараховано інфляційні втрати в розмірі 183 706,65 грн за період з 25.01.2015 р. по 19.06.2015р., 3 % річних в розмірі 5 977,44 грн, пені в розмірі 145 451,04 грн., відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 53 428,47 грн на підставі ст. 536 ЦК України, ст.231, 232 ГК України.

Позивачем з суми боргу 491 436, 00 грн згідно накладної від 12.01.2015 року нараховано інфляціні втрати в розмірі 179 226,70 грн за період з 28.01.2015 р. по 19.06.2015р., 3 % річних в розмірі 5 776,05 грн, пені в розмірі 140 550,69 грн., відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 52146,06 грн на підставі ст.536 ЦК України, ст.231, 232 ГК України.

Як свідчать залізничні накладні вугілля було поставлено відповідачу 09.01.2015 року та 12.01.2015 року.

Відповідно до ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

В зв'язку з чим прострочення, з врахуванням п.3.1. договору, мало місце з 27.01.2015 року, оскільки 24.01.2015 року є вихідним днем, за накладною РН-0000001 від 09.01.2015 року та з 28.01.2015 року за накладною РН-0000006 від 12.01.2015 року.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

Судом перевірено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, в зв'язку з чим вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат частково, а саме інфляційних втрат в розмірі 360 923,00 грн (179226,70 грн за накладною РН-0000006 від 12.01.2015 року, в межах розміру нарахованого позивачем, та 181 696,30 грн за накладною РН-0000001 від 09.01.2015 року); 3 % річних в розмірі 11 671,61 грн (5776,05 грн за накладною РН-0000006 від 12.01.2015 року та 5895,56 за накладною РН-0000001 від 09.01.2015 року).

Відповідно до п.7.4. Договору сторони за несвоєчасне виконання обов'язків за даним договором несуть відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,2 % від суми невиконаних зобов'язань за кожний день затримки, але не більше подвійної ставки НБУ, що діяла за період, за який нараховується пеня.

Судом перевірено розрахунок пені, в зв'язку з чим вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені частково в розмірі 210 384,88 грн ( а саме 106092,74 грн за період з 27.01.2015 року по 19.06.2015 року за накладною РН-0000001 від 09.01.2015 року та 104292,14 грн за період з 28.01.2015 року по 19.06.2015 року за накладною РН-0000006 від 12.01.2015 року).

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 105 574,53 грн задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами договору, укладеного між сторонами, розмір процентів за користування продавцем чужими грошовими коштами не встановлено, проте чинним законодавством не визначено, що такі проценти є штрафними санкціями, а отже необґрунтованим є посилання позивача на приписи ч.6 ст.231 ГК України, яка визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Так, проценти за користування чужими грошовими коштами не є штрафною санкцією, і їх віднесено до іншого способу захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи зазначене, у суду немає підстав для задоволення заявлених позовних вимог в цій частині.

За приписами ст. 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" (04119, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЗООЛОГІЧНА, будинок 4-А, офіс 139, ) на користь приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Вуглегірська" (86481, Донецька обл., Артемівський район, м.Вуглегірськ, вул.Тімірязєва, буд.20, корпус А, ) 1 030 903 (мільйон тридцять тисяч дев'ятсот три) грн 91 коп. - суми основного боргу, 11 671 (одинадцять тисяч шістсот сімдесят одну) грн 61 коп - 3 % річних, 360 923 (триста шістдесят тисяч дев'ятсот двадцять три) грн 00 коп - інфляційні втрати, 210 384 (двісті десять тисяч триста вісімдесят чотири) грн 88 коп - пені та 32 277 (тридцять дві тисячі двісті сімдесят сім) грн 67 коп - витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 19.11.2015.

Суддя Л.М. Шкурдова