ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.11.2015 Справа № 905/2375/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Бова О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»

до відповідача: Державного підприємства «Донецька залізниця»

про стягнення 17 246,88 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Суть спору: ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ДП «Донецька залізниця» вартості нестачі вантажу у розмірі 17 246,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору №687/14-Ф від 19.12.2014р., який укладений між ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та ТОВ «Метінвест-ресурс», на адресу ПАТ «МК «Азовсталь» за накладною №47096763 від 14.03.2015р. відправлено вантаж у вагоні № 67674077, але на ст. Сартана Донецької залізниці залізницею виявлено недостачу вантажу, про що був складений комерційний акт AQ 654443/16/105 від 22.03.2015р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.10.2015р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі та її призначено до розгляду у судовому засіданні на 27.10.2015р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.10.2015р. розгляд справи відкладений на 19.11.2015р.

Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, вимоги суду щодо надання витребуваних доказів не виконав, зокрема, відповідач не скористався правом, наданим йому статтею 59 ГПК України, і не надав господарському суду відзив на позовну заяву та документи, що підтверджують заперечення проти позову, хоча з огляду на інформаційний лист ВГСУ від 12.09.2014р. № 01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням АТО» (із змінами та доповненнями) про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать акти господарського суду Донецької області про неможливість надсилання поштової кореспонденції на адресу відповідача, що зазначена позивачем у позові та у Спеціальному витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 05.10.2015р., 29.10.2015р., телефонограми, витяги з журналу обліку вихідної електронної пошти та розміщення оголошень про час та місце розгляду справи на електронній сторінці господарського суду Донецької області, яка міститься на офіційному веб-порталі «Судова влада в Україні».

Отже, з огляду на зазначене, а також виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

19 грудня 2014 року між ТОВ «Метінвест-ресурс» (покупець) та ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (позивач, постачальник) укладено договір поставки №687/14-Ф, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити покупцю брухт і відходи чорних металів (згідно ДСТУ 4121-2002 «Метали чорні вторинні. Загальні технічні умови»), в подальшому іменується «металобрухт», а покупець зобовязаний прийняти металобрухт і оплатити його вартість (п.1.1 Договору).

Кількість, номенклатура (види, асортимент) металобрухту вказуються сторонами в специфікаціях до даного договору, які являються його невідємною частиною (п.2.1 Договору).

Так, у специфікації № 4 від 02.03.2015р. до вказаного договору сторони дійшли згоди щодо найменування і виду металолому, кількості та ціни за 1 тонну товару, умов та строку поставки. У п. 6 вказаної специфікації також зазначено, що вантожоодержувачем є ПАТ «МК Азовсталь».

07.12.2011р. зі станції відправлення Інгулець Придніпровської залізниці ПАТ «Ігулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (вантажовідправник) відправлений на адресу ПАТ «МК «Азовсталь» (вантажоодержувач) вантаж - брухт чорних металів, не поіменований в алфавіті, в т.ч. у вагоні №67674077 у кількості 30300кг, що підтверджується залізничною накладною № 47096763.

Відповідні відмітки у вказаній залізничній накладній свідчать, що вантаж навантажений навалом, маркований білим розчином вапна по всій площі піввагону. Вантаж розміщено й закріплено згідно з п.17.3 гл.3 Додатка 14 до СМГС.

Під час прибуття вагону на станцію призначення Сартана Донецької залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, була виявлена невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, на вказаній станції, з посиланням на складений станцією Волноваха Донецької залізниці акт загальної форми №30339 від 21.03.2015р., було здійснено комісійне переважування спірного вагону, за результатами якого складений комерційний акт AQ 654443/16/105 від 22.03.2015р., відповідно до якого за наслідками комісійного переважування вагону №67674077 виявилось: брутто 49500 кг, тара 23600 кг, нетто 25900 кг, що менше документа на 4400 кг.

У комерційному акті також відображено, що навантаження у вагоні навалом, вантаж дрібної та середньої фракції, по ходу потягу з 1 по 2 люки завантаження нижче рівня бортів на 100-120 см, з 3 по 7 люки навантаження нижче рівня бортів на 50-60 см. В документі вказане маркування вапном, фактично маркування відсутнє. В документі стоїть штамп «охорона», прибув без охорони. Вагон технічно справний, бездверний, люки закриті на запірний механізм, укручені дротом. Переважування вантажу здійснено комерційним агентом ОСОБА_1 21.03.2015р. З моменту прибуття та до відправлення вагон знаходився в парку «Сушилка» під охороною стрільців ОСОБА_2

Також, у комерційному акті зазначено, що після надходження вагону з вантажем на станцію призначення Сартана Донецької залізниці, різниці між комерційним актом, складеним на станції Волноваха Донецької залізниці і фактичною наявністю вантажу не виявлено, про що свідчить відповідна відмітка станції Сартана Донецької залізниці на комерційному акті і вантаж виданий одержувачу, який, в свою чергу передав право на предявлення претензії та позову до залізниці вантажовідправнику, що підтверджується відповідним переуступним написом на залізничній накладній № 47096763 та відповідає вимогам ст.133 Статуту залізниць України. Вантажовідправником поданий позов до суду про відшкодування вартості недостачі вантажу з перевізника.

Згідно з розрахунком позивача, вартість недостачі розрахована останнім з урахуванням норми природної втрати маси вантажу 0,5% від маси, зазначеної у перевізному документі, та заявлена у розмірі 17246, 88 грн., виходячи із вартості 1 тони брухту сталевого легковагового 4060 грн. без ПДВ, яка встановлена у рахунку-фактурі вантажовідправника від 14.03.2015р. № 90158627.

Проаналізувавши наявні у справі докази, та надавши їм правову оцінку, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

В силу вимог ч.3 ст.909 ЦК України, ч.2 ст.307 ГК України ст.6 Статуту залізниць України наявна у матеріалах справи залізнична накладна свідчить про укладення між позивачем і відповідачем договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача, який в свою чергу передав право на предявлення претензії та позову до залізниці вантажовідправнику (позивач).

Також вказана залізнична накладна свідчить, що завантаження вантажу у вагон здійснювалося відправником, а відповідно до вимог ч.3 ст.308 ГПК України, які кореспондуються з вимогами ч.2 ст.917 ЦК України, вантажовідправник зобовязаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення. Аналогічні вимоги щодо обовязку вантажовідправника підготувати вантаж до перевезення містяться і у п.4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082. При цьому в силу вимог ч.1 ст.918 ЦК України завантаження вантажу здійснюється відправником у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Із залізничної накладної випливає, що вантаж розміщувався і закріплювався вантажовідправником відповідно п.17.3 гл.3 Додатка 14 до СМГС, та відправником вжиті заходи щодо маркування вантажу.

Отже, встановлені обставини справи свідчать, що при завантаженні вантажу у вагон вантажовідправником вжиті заходи щодо забезпечення транспортабельності та схоронності вантажу в процесі його перевезення і вантаж переданий до перевезення відповідачу. Водночас, жодних зауважень щодо неправильностей завантаження і кріплення вантажу позивачем, а тим більш щодо відсутності його маркування, відповідачем не висловлено і вантаж прийнятий до перевезення.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу. Разом з тим у ст.111 Статуту залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності, зокрема, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час його перевезення.

Між тим, як свідчать матеріали справи, при перевезенні вантажу залізницею складений комерційний акт, в якому встановлені сліди доступу до вантажу у спірному вагоні, обставини щодо недостачі вантажу у кількості 4400 кг, обставини щодо відсутності маркування вантажу.

Господарський суд вважає, що такі обставини є підставою для покладення відповідальності за недостачу вантажу на перевізника, з огляду також на те, що відповідачем не надано жодних доказів, що підтверджують, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Поряд з цим, частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто встановлені п.27 Правил видачі вантажу. Недостача у вагоні №67674077 згідно вищезазначеного комерційного акту складає 4400кг.

Відповідно до наявного в матеріалах справи рахунку-фактури ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» №90158627 від 14.03.2015р. вартість брухту сталевого за 1 тону складає 4060,00 грн. без ПДВ.

Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу 0,5% від маси, зазначеної у перевізному документі, та заявлена у розмірі 17246,88грн.

Суд, перевіривши розрахунок позовних вимог встановив, що розрахунок є арифметично вірним.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення з Донецької залізниці вартості недостачі вантажу в сумі 17 246,88 грн. задовольняються господарським судом.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44- 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Донецька залізниця» (83062, м. Донецьк, вул. Артема, 68, , р/р 508 в «Укрексімбанк» м. Донецька, МФО 334817) на користь Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (50064, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ; п/р 4942, ПАТ «ПУМБ», код банку 334851) вартість недостачі вантажу у розмірі 17 246 (сімнадцять тисяч двісті сорок шість) грн. 88 коп., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Рішення господарського суду може бути оскаржене через господарський суд Донецької області до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене 23 листопада 2015р.

Суддя Л.В. Ніколаєва