номер провадження справи 35/133/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015 Справа № 908/5559/15

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Коцар А.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 14-138 від 13.05.2014р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, м. Запоріжжя

про стягнення 13694625,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

03.11.2015р. до господарського суду Запорізької області з позовною заявою звернулося Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Відкритого акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь про стягнення 13694625,27 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 28 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Національна піонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - продавець) та Відкритим акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі покупець) був укладений договір №30/15-ПР/20/2014/2047 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році імпортований природний газ, виключно для власних потреб (покупець є кінцевим споживачем), а покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах договору. На виконання умов договору позивач поставив протягом січня, лютого та квітня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 45 848,736 тис. куб. м. на загальну суму 357 312 892,10 грн., проте свої зобовязання щодо своєчасної оплати за отриманий газ відповідач виконував з порушенням умов п. 1.1, 6.1 договору, а тому , відповідно до п. 7.2 договору та ст. 625 ЦК України нарахував 2740374,71 грн. пені, 160644,25 грн. 3 % річних та 10793606,32 грн. інфляційних витрат.

03.11.2015р. автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено позовну заяву до розгляду судді Топчій О.А.

Ухвалою від 04.11.2015р. судом порушено провадження у справі № 908/5559/15 та присвоєно вищевказаній справі номер провадження 35/133/15. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті, судове засідання призначено на 19.11.2015 о/об 11 год. 00 хв.

11.11.2015р. через канцелярію господарського суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній заперечує проти позову в повному обсязі, вважає, що оскільки станом на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, у відповідача був відсутній борг, інфляційні втрати нараховані відповідачем безпідставно. Крім того, відповідач зазначає, що при нарахуванні пені позивачем включено до суми заборгованості день фактичної оплати, що є порушенням норм чинного законодавства України.

Також, відповідачем в відзиві зазначено, що Відкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» привело у відповідність тип акціонерного товариства, замість Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» стало Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», що підтверджується новою редакцією статуту, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців

Судом зясовано, що на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» привело у відповідність тип акціонерного товариства, замість Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» стало Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», що підтверджується новою редакцією статуту, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Як зазначено у пункті 1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарсько процесуального кодексу України судами першої інстанції», за приписом статті 25 ГПК у разі, зокрема, реорганізації суб'єкта господарювання у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника. Господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем по справі слід вважати Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» .

Також 11.11.2015р. через канцелярію господарського суду від ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» надійшло клопотання про зменшення розміру пені, в якому зазначено, що допущене порушення зобовязання, яке стало предметом заявленого позову має виключний характер, сталося не з вини відповідача та було виправлено безпосередньо в місяці, коли зобовязання мало бути виконане, що позивач є державною компанією, а відповідач не міг виконати зобовязання, внаслідок того, що за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. сума невідшкодованого державою ПДВ безпосередньо ВАТ «Запоріжсталь» складає 434801 млн. грн., а за період з 01.01.2015р. по 30.06.2015р. сума невідшкодованого ПДВ перед ВАТ «Запоріжсталь складає 734142 млн. грн., в звязку з чим, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 80 %.

В судовому засіданні 19.11.2015р. позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав надані раніше заперечення та клопотання про зменшення розміру пені на 80 %.

За заявою представників сторін справа розглядалася без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 19.11.2015 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

28 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Національна піонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - продавець) та Відкритим піонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі - покупець) був укладений договір №30/15-ПР/20/2014/2047 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір) (далі договір)

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році імпортований природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтобаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00, ввезеного на митну територію України Продавцем (надалі - газ)виключно для власних потреб (покупець є кінцевим споживачем), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору.

Згідно з п. 1.2 Договору, газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив протягом січня, лютого та квітня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 45 848,736 тис. куб. м. на загальну суму 357 312 892,10 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.01.2015р. за січень 2015р. на суму 157 524 009,89 грн.;

- від 28.02.2015р. за лютий 2015р. на суму 146 027 448,21 грн.;

- від 31.03.2015р. за квітень 2015р. на суму 53 761 344,00 грн.;

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у такому порядку:

оплата в розмірі 30% (тридцять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться на пізніше ніж за (п'ять) банківських днів до початку місяця поставки газу;

оплата в розмірі 35% (тридцять п'ять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки;

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплата за поставлений в січні газ відповідач в повному обсязі здійснив 27.02.2015р., за отриманий в лютому газ повна оплата здійснена 20.03.2015р., та за газ, отриманий у квітні 2015р. відповідач повністю розрахувався 29.05.2015р.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що в звязку з порушенням відповідачем строків оплати поставленого газу за січень, лютий та квітень 2015 р., позивачем нараховано до стягнення суми 3 % річних, збитків від інфляції та пені.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до положень ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалося вище, пунктом 6.1. договору сторони обумовили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Проте, відповідач, в порушення умов договору, оплату за отриманий газ здійснював несвоєчасно, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями представників сторін в судовому засіданні.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач виконував свої зобовязання щодо своєчасної оплати за отриманий газ з порушенням строку, позивачем нараховано 160644,25 грн. 3 % річних, інфляційні витрати в розмірі 10793606,32 грн.

Перевіривши нарахування 3 % річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» судом визначено, що розрахунки позивачем зроблені вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення 160644,25 грн. 3 % річних є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується нарахованих позивачем інфляційних витрат, то суд відмовляє в їхньому задоволенні, виходячи з наступного.

Частиною 3 п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» зазначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Листом Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97. передбачено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивачем був повністю сплачений судовий борг, станом на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, то у позивача були відсутні підстави для нарахування інфляційних витрат.

На підставі викладеного, суд відмовляє в стягненні інфляційних витрат.

Крім того, позивачем, заявлені вимоги про стягнення 2740374,71 грн. пені.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що в разі невиконання покупцем умов п. 6.1 умов цього договору, він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Перевіривши розрахунок пені, зроблений позивачем, судом встановлено, що позивачем невірно визначена кількість днів прострочення при нарахуванні пені за прострочені платежі за газ, отриманий у січні та лютому 2015р., так як позивач помилково зазначив день здійснення оплати відповідачем, днем прострочки виконання грошового зобовязання у повному обсязі без врахування оплаченої суми.

Здійснивши перерахування пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» судом визначено, що за прострочення платежу за газ, отриманий в січні 2015р. розмір пені становить 741421,93 грн., за прострочення платежу за газ, отриманий в лютому 2015р. , розмір пені дорівнює 447694,61 грн. Розрахунок пені за прострочений платіж за газ, отриманий в квітні 2015р. позивачем зроблено вірно. Таким чином, загальна сума пені, що підлягає стягненню дорівнює 2514738,72 грн. В іншій частині стягнення пені суд відмовляє.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором № 30/15-ПР/20/2014/2047 на постачання природного газу від 28.11.2014р. щодо своєчасної оплати за отриманий газ здійснював з простроченням, а тому позовні вимоги щодо стягнення 160644,25 грн. 3 % річних, та пені в розмірі 2514738,72 грн. є законними, обґрунтованими та документально підтвердженими.

Разом з тим, згідно із п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню з боку сторони, що порушила зобов'язання. Господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У відповідності зі ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як зазначено в п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що господарські правовідносини між позивачем та відповідачем носять тривалий, взаємовигідний, конструктивний характер, прострочка відповідача по розрахункам з позивачем виникла із-за того, що відповідач не міг виконати зобовязання, внаслідок невідшкодованого державою ПДВ безпосередньо ВАТ «Запоріжсталь», а також приймаючи до уваги, що відповідач повністю сплатив суму боргу, а порушення строків було незначним та виправлено безпосередньо в місяць, коли зобовязання мало бути виконано, а також враховуючи те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд вважає за можливе скористатися своїм правом та зменшити розмір пені на 50%, в звязку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума пені в розмірі 1257369,36 грн.

На підставі викладеного, в позові відмовляється частково. Стягненню підлягає 160644,25 грн. 3 % річних та пеня в розмірі 1257369,36 грн.

Відповідно до вимог ст. 44, 49 ГПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 49, 82, п. 3 ч. 1 ст. 83, ст. ст. 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 72, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 3 % річних в розмірі 160644 (сто шістдесят тисяч шістсот сорок чотири) грн. 25 коп., 1257369 (один мільйон двісті пятдесят сім тисяч триста шістдесят девять) грн. 36 коп. пені та 182 700 (сто вісімдесят дві тисячі сімсот) грн. судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги з моменту оформлення та підписання повного тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 24.11.2015 р.

Суддя О.А. Топчій