ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р.Справа № 922/5148/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Інститут тваринництва Національної академії аграрних наук України, с. Кулиничі
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 26 912,74 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - Лазарєва А.В., довіреність від 29.07.2015 р.;

відповідача - ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_2.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Інститут тваринництва Національної академії аграрних наук України, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, в якій, з урахуванням уточнень (вх. №44612 від 05.11.2015 р.), просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 26912,74 грн., яка включає: сума боргу за договором №ОР-3/13 від 15.09.2013 року - 18460,84 грн., сума боргу за договором №В-3/13 від 15.09.13 р. - 8 452,74 грн., а також суму судового збору.

Позов мотивовано порушенням відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної та повної сплати орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №ОР-3/13 від 15.09.2013 р. та платежів за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №В-3/13 від 15.09.2013 р.

Ухвалою господарського суду від 07.09.2015 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 29 вересня 2015 року.

Ухвалою господарського суду від 29.10.2015 р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів до 18 листопада 2015 року, на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України.

12 листопад 2015 року через канцелярію суду представником позивача було надано доповнення до предмету позову (вх. №45721), в якому просить суд розірвати договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №ОР-3/13 від 15.09.2013 року та договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №В-3/13 від 15.09.2013 року, які були укладені між Інститутом тваринництва Національної академії аграрних наук України та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Щодо зазначеного доповнення предмету позову, суд зазначає наступне.

У пункті 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Дослідивши доповнення предмету позову, виходячи з його змісту, а також зі змісту раніше поданої позовної заяви, суд розцінює її як заяву про зміну предмету позову.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Однак, суд перейшов до розгляду справи по суті ще 05.11.2015 р., про що зазначено в протоколі судового засідання. Також суд зазначає, що доповнення предмету позову не відповідає вимогам статті 57 ГПК України, а саме: не надано доказів відправлення відповідачеві копії доповнення і доданих до нього документів та доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

З огляду на викладене суд залишає вказану заяву без розгляду.

В судовому засіданні 16.11.2015 р. представник позивача позовні вимоги, з урахуванням уточнень до позовної заяви, підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Присутній у судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, просив суд у задоволені позовної заяви відмовити повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні судом було поставлене питання щодо призначення по справі судової електротехнічної експертизи. Однак, відповідач проти призначення експертизи заперечував з підстав відсутності грошових коштів для її проведення.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Між Інститутом тваринництва Національної академії аграрних наук України (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №ОР-3/13 від 15.09.2015 р. (надалі - Договір оренди), відповідно до предмету якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення площею 180,6 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_2 в будівлі фізіологічного корпусу НААН, що перебуває на балансі Орендодавця, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 20 серпня 2013 року і становить за незалежною оцінкою 67 300,00 грн.

Пунктом 3.1. Договору оренди сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 04.10.1995р. № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - (серпень 2013 р.) - 841,25 грн.

Відповідно п. 3.2. Договору оренди нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку визначеному законодавством.

Пунктом 3.3. Договору оренди врегульовано, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно п. 3.6. Договору оренди - орендна плата перераховується Орендодавцю щомісячно не пізніше 15 числа місяця.

У відповідності до п. 5.3. Договору оренди орендар зобов'язався своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 15 вересня 2013 року до 14 серпня 2016 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за актом прийому-передачі в оренду майна від 15.09.2013 р., підписаний між сторонами (т. 1, а.с. 16), передав відповідачеві майно за Договором оренди та протягом всього терміну його дії належним чином виконував взяті на себе зобов'язання, однак, в порушення умов спірного договору, відповідач не сплачував своєчасно та в повному обсязі орендну плату, в зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість з орендної плати в розмірі 18 460,84 грн.

Окрім того, між Інститутом тваринництва Національної академії аграрних наук України (Балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №В-3/13 від 15.09.2013 р. (надалі - Договір відшкодування витрат), за умовами якого Балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі фізіологічного корпусу ІТ НААН, загальною площею 2 791,9 кв. м., - що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, що складає 91,82 грн., якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Балансоутримувачкем за цим Договором.

Відповідно до п. 2.2.3. Договору відшкодування витрат орендар зобов'язується не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок Балансоутримувача будівлі, або організації, що обслуговує будівлю, за санітарне обслуговування при будинкової території та допоміжних приміщень Будівлі, технічне обслуговування Будівлі відповідно до загальної площі Приміщення, на ремонт відповідно до відновної вартості Приміщення, а також за комунальні послуги.

Проте, відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов'язання з відшкодування позивачу витрат на утримання орендованого майна, внаслідок чого заборгованість за Договором складає 8 452,74 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Окрім того, суд відзначає, що на вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до ч. 1 ст. 2 якого, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України, орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлені частиною 3 статті 285 цього кодексу та частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" .

Таким чином, правомірність нарахування відповідачеві суми заборгованості з орендної плати в розмірі 18 460,84 грн. підтверджена матеріалами справи та законодавчо обґрунтована.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що на час розгляду справи Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, №ОР-3/13 від 15.09.2015 р. та Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №В-3/13 від 15.09.2013 р. є дійсними.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідачем в установленому порядку не спростовано обставини, на які посилається позивач стосовно неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №ОР-3/13 від 15.09.2015 р., в тому числі і про погашення заборгованості згідно Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №В-3/13 від 15.09.2013 р., господарський суд, враховуючи вищевказані норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу у розмірі 26 912,74 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в розмірі 1 218,00 грн. по даній справі на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, положеннями Закону України "Про оренду державного і комунального майна", статтями 11, 509, 525, 526, 530, 612, 629, 759, 762 Цивільного кодексу України, статтями 174, 193, 283-286, 286 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61118, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України (62404, Харківська обл., Харківський район, с. Кулиничі, вул. 7-ї Гвардійської Армії, буд. 3, ) суму боргу за договором №ОЗ-3/13 від 15.09.2013 року - 18 460 (вісімнадцять тисяч чотириста шістдесят) грн. 84 коп., суму боргу за договором №В-3/13 від 15.09.13 р. - 8 452 (вісім тисяч чотириста п'ятдесят дві) грн. 74 коп. та суму судового збору в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.11.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа №922/5148/15