ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р. Справа № 914/1626/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Марка Р.І.

суддів Желік М.Б.

Костів Т.С.

при секретарі судового засідання Мазепа Н.В.

за участю представників:

від позивача: Ремський Є.В.;

від відповідача: не з"явився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролайф корми" б/н від 10.07.2015 року (вх. № 01-05/3388/15 від 28.07.2015р.).

на рішення господарського суду Львівської області від 23.06.2015р.

у справі № 914/1626/15, суддя Яворський Б.І.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Соя Агро-Транс", с.Сухий Ташлик Вільшанського району Кіровоградської області;

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролайф корми", c.Давидів Пустомитівського району Львівської області;

про стягнення 107293, 76 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 23.06.2015 р. (суддя Яворський Б.І.) позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Агролайф корми" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Соя Агро - Транс" 100 000,00грн. основного боргу, 7 293, 76 грн. 3% річних та 2 145, 88 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та відмовити у задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Відповідач зазначає, що накладні, які прийняті судом, є не належними та не допустимими доказами, оскільки не ідентифікують кому саме даний товар був переданий і не відповідають своїм змістом чинному закону. Також скаржник вказує на те, що згідно з наданих позивачем документів, неможливо встановити факт отримання товару відповідачем, а також дату отримання.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Щодо посилань скаржника на порушення судом норм матеріального та процесуального права, то такі є недоведеними відповідачем та суперечать матеріалам справи.

Згідно автоматичного розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 14.07.2015р. справу за № 914/1322/15 розподілено до розгляду судді - доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Желік М.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою суду від 31.07.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 31.08.2015р.

В порядку ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено до 12.10.2015р. до 02.11.2015р., та до 16.11.2015р. з підстав викладених в ухвалі суду від 31.08.2015р., від 12.10.2015р., та від 02.11.2015р..

В судове засідання 16.11.2015 року прибули представник позивача.

Відповідач участі свого уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 16.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 10.05.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Соя Агро-Транс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агролайф корми" у спрощений спосіб укладено договір купівлі-продажу товару , відповідно до умов якого продавець (позивач у справі) зобов'язується поставити і передати у власність покупця (відповідача у справі) сільськогосподарську продукцію (макуху соєву) у кількості 66,6 тон, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар у порядку і на умовах, визначених договором.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання зобов'язань за договором, позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 358 703, 02 грн., а саме - макуху соєву в кількості 31,22 т., на загальну суму 162344,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи накладною №4 від 04.06.2013р., товарно - транспортною накладною від 04.06.2013р., податковою накладною від 04.06.2013р.; а також - макуху соєву в кількості 35,38 т., на загальну суму 196359,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи накладною №6 від 10.06.2013р., товарно - транспортною накладною від 10.06.2013р., податковою накладною від 10.06.2013р.Видаткові накладні підписана представниками сторін договору та скріплена їх печатками.

Відповідачем частково оплачено вартість поставленої продукції на суму 258' 703,02 грн., що підтверджується виписками по рахунку, які знаходяться у матеріалах справи.

23.01.2015р. позивач звернувся до відповідача з претензією про необхідність погашення заборгованості за поставлену продукцію, однак така залишена відповідачем без належного реагування.

Станом на дату прийняття рішення непогашеною залишається заборгованість в сумі 100' 000,00 грн.. Докази сплати відповідачем зазначеної суми у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, заборгованість в сумі 100 000, 00 грн. відповідачем оплачена не була, що і стало підставою звернення позивача до суду.

Крім цього, у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання, позивачем нараховано відповідачу 3 % річних та судові витрати.

У відповідності до вимог ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Така правова позиція викладена в Оглядовому листів ВГСУ № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, а згідно ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692, 693, 530 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, місцевий господарський суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за поставлений товар у сумі 100 000, 00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст.625 ЦК України позивач правомірно просить стягнути з відповідача 3% річних. А отже, судова колегія погоджується з позицією місцевого господарського суду, щодо стягнення з позивача 3% річних, в сумі 7' 293,76 грн..

Судова колегія також звертає увагу на те, що посилання скаржника що накладні, які прийняті судом, є не належними та не допустимими доказами, оскільки не ідентифікують кому саме даний товар був переданий і не відповідають своїм змістом чинному закону, не відповідає дійсності, є безпідставними, з огляду на таке.

На кожну партію товару двосторонньому підписанню підлягали два документа : видаткова накладна та товарно-транспортна накладна. Підписи та печатки відповідача у вказаних документах свідчать про отримання ним, зазначеного в накладних товару, що сторони не мають претензій один до одного щодо вартості, кількості та якості отриманої продукції. Крім цього, такі твердження відповідача взагалі не можуть мати правового значення, оскільки відповідачем частково здійснено оплату за договором, що свідчить про визнання відповідачем вказаного правочину.

Щодо тверджень скаржника про відсутність довіреності у матеріалах справи слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 13 Інструкції про порядок реєстрації видаткових, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, при централізовано-кільцевих перевезеннях відпуск цінностей може здійснюватися без довіреностей. Проте для цього потрібно, щоб одержувач цінностей повідомив постачальника про зразок печатки (штампа), якою матеріально відповідальна особа, що прийматиме цінності, завіряє на супровідних документах (накладні, акти, ордери тощо) свій підпис про одержання цінностей.

Як вбачається з видаткових накладних та товаро-транспортних накладних, то у них підпис відповідальної за отримання товару особи завірений печаткою відповідача, що підтверджує факт отримання відповідачем вказаного в накладних товару.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 23.06.2015 р. в справі за номером 914/1626/15 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролайф корми" б/н від 10.07.2015 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 18.11.2015 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Костів Т.С.