РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015Справа №910/24828/15
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване виробничо-

наукове підприємство "Київпроменерго"

про визнання правочину недійсним

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явились

від відповідача Грунський Г.У. (за дов.)

16.11.2015р. в судовому засіданні у відповідності до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом про визнання недійсною додаткової угоди № 5 укладеної 1 червня 2013 року між ФОП ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване виробничо-наукове підприємство «Київпроменерго» (надалі ТОВ «СВНП «Київпроменерго», відповідач) до договору суборенди від 16 лютого 2004 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ініціюючи і підписуючи додаткову угоду № 5 від 01.06.2013р. директор ТОВ «СВНП «Київпроменерго» умисно ввів ФОП ОСОБА_1 в оману щодо правової природи цього правочину, а також стосовно своїх прав і обов'язків щодо укладання подібних угод, оскільки під час підписання додаткової угоди № 5 директор ТОВ «СВНП «Київпроменерго» не повідомив ФОП ОСОБА_1 про існування письмової згоди Департаменту комунальної власності міста Києва на продовження дії договору, а отже про існування обмежень в своїх повноваженнях щодо продовження дії договору від 16.02.2004р..

Оспорювану угоду до договору суборенди, позивач вважає недійсною з підстав передбачених ст. 230 ЦК України; факт обману, за твердженням позивача, полягає в тому, що директор ТОВ «СВНП «Київпроменерго» свідомо замовчав існування обставин, які перешкоджали укладенню додаткової угоди № 5.

Ухвалою суду від 11.09.2015 порушено провадження у справі № 910/24828/15, розгляд останньої призначено на 05.10.2015.

Позивач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, ухвали суду від 21.09.2015 не отримав, що підтверджено конвертом з поштовою відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" № 1 2.

В зв'язку з неявкою представника позивача та необхідністю витребування доказів суд відклав розгляд справи на 04.11.2015.

В судовому засіданні 04.11.2015 позивачем подано документи на виконання ухвали суду та оригінали для огляду.

Відповідачем подано документи на виконання ухвали суду з додатками.

Суд, заслухавши сторін, ухвалив оголосити перерву по справі до 16.11.2015 та зобов'язати відповідача надати суду рішення Київради від 14.06.2007 № 789/1450 про продовження терміну договорів оренди та надано дозвіл на укладення договорів суборенди, лист Департаменту комунальної власності м. Києва від 16.10.2013 № 962/7/13.

16.11.2015 через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва відповідачем подано документи на виконання вимог ухвали суду.

Позивач в судове засідання не з'явився, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, про день та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідачем позову не визнано, заперечення викладені письмово у відзиві на позов в якому стверджується, що повноваження на укладання договору суборенди надається власником майна при первинному укладанні договору, надалі йде його пролонгація, що і записано в п. 11.7 договору, а при підписанні додаткової угоди № 5 відповідач діяв на користь позивача і його права не були ущемлені.

Дослідивши наявні у справі докази, встановивши обставини справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2004р. між ТОВ «СВНП «Київпроменерго», як орендодавцем та суб'єктом підприємницької діяльності в особі ОСОБА_1, як орендаря було укладено договір, за змістом п. 1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в орендне користування нежитлове приміщення по АДРЕСА_1. За змістом п.п.1.1, 1.3. Договору об'єкт, що орендується, являє собою прибудову до бойлерної по АДРЕСА_1, яка розташована на земельній ділянці площею 493,9 кв.м; площа прибудови - 96,34 кв.м.

Договір вступає в силу з моменту підписання сторонами 16.02.2004р. та діє до 31.12.2004р., в разі відсутності заяв однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця до закінчення його строку, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (п.п.11.1, 11.7 договору).

Вказане майно належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Києва та передане в оренду товариству на підставі договорів оренди майна комунальної власності територіальної громади міста Києва від 08.08.2003р. зазначені обставини встановлені рішеннями суду у справах № 910/6479/14, № 910/16138/14, які розглядались Господарським судом міста Києва та в силу положень ч. 3 ст. 35 ГПК України не доказуються при розгляді даної справи.

Договір укладений між сторонами є договором суборенди, правове регулювання якого визначено положеннями Цивільного кодексу України щодо відносин найму (оренди) - глава 58 ЦК України (ст. 774, 759, 761 ЦК України).

Згідно з п. 11.1 договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами 16.02.2004р. та діє до 31.12.2004р., внесення плати за користування приміщенням проводиться до повного виконання обов'язків та до моменту підписання акта приймання-передавання приміщення, яке повертається орендодавцеві.

Відповідно до п. 11.7 договору у разі відсутності заяви від однієї із сторін про припинення або зміну договору протягом одного місяця до закінчення його строку, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За умовами додаткової угоди № 4 від 29.11.2011р. дія договору про оренду приміщення (прибудова до бойлерні) АДРЕСА_1, продовжується до моменту переукладання договору між Головним управлінням комунальної власності м. Києва (КМДА) та ТОВ СВНП «Київпроменерго». Додаткова угода є невід'ємною частиною договору від 16.02.2004 року.

01.06.2013р. між сторонами укладено додаткову угоду № 5 до договору оренди від 16.02.2004р. за умовами п. 4 якої, додаткова угода вважається укладеною з дня її підписання, діє до дня прийняття рішення по договору суборенди, є невід'ємною частиною договору від 16 лютого 2004 року. Додатковою угодою №5 сторони дійшли згоди щодо перерахунку орендної плати починаючи з 01.06.2013 року та змінили розмір орендної плати.

Стверджуючи, що на вказану дату - 01.06.2013р. між Товариством та Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, позивач вважає наявними підстави щодо визнання недійсною додаткової угоди № 5, оскільки згідно п. 8.1 договору №1204 від 01.06.2013 року про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, укладеного між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради та ТОВ СВНП «Київпроменерго» останнє не мало права передавати орендоване майно в користування третім особам без належного письмового погодження Департаменту комунальної власності міста Києва.

Укладенням договору № 1204 від 01.06.2013р. про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду 01 червня 2013 року Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та ТОВ «СВНП «Київпроменерго» вирішили продовжити термін дії договору оренди комунальної власності територіальної громади міста Києва від 08 вересня 2003 року на наступний термін і викласти його в новій редакції. Договір є укладеним з моменту підписання і діє з 01.06.2013 року до 01.01.2014 року. З моменту укладання цього договору припиняє свою дію Договір від 08.08.2003 року (п.9.1. договору).

Згідно з п. 8.1 договору № 1204 від 01.06.2013р.:

- орендар не має права передавати свої зобов'язання за договором та передавати об'єкт оренди повністю або частково в користування іншій особі без письмової згоди орендодавця;

- орендар не має права укладати договори (контракти, угоди), у тому числі про спільну діяльність, пов'язані з будь-яким використанням об'єкта оренди іншою юридичною чи фізичною особою, без дозволу орендодавця;

- порушення цієї умови договору є підставою для дострокового розірвання цього договору в установленому порядку.

Наведені обмеження передбачають отримання письмової згоди орендодавця в разі передачі об'єкту оренди в користування іншій особі, а також при укладанні договорів, пов'язаних з будь-яким використанням об'єкта оренди іншою юридичною чи фізичною особою. Наслідком порушення цієї умови договору визначено - дострокове розірвання договору в установленому порядку.

Позивачем не доведено обставин укладення спірної угоди 01.06.2013р. вже після підписання відповідачем тією ж датою - 01.06.2013р. договору оренди № 1204 від 01.06.2013р., а предметом спірної угоди (додаткової угоди № 5 від 01.06.2013р.) не було питання щодо передачі приміщення в орендне користування позивача, за вказаною угодою приміщення не передавалось в суборенду та не продовжувалась дія договору від 16.02.2004р., у зв'язку з чим доводи позивача про обмеження повноважень відповідача щодо продовження дії договору при підписанні додаткової угоди № 5 від 01.06.2013р. не впливають на дійсність укладеної додаткової угоди.

Умова щодо продовження дії договору про оренду приміщення від 16.02.2004р. до моменту переукладання договору між Головним управлінням комунальної власності м. Києва (КМДА) та ТОВ СВНП «Київпроменерго» погоджена додатковою угодою № 4 від 29.11.2011р.

Додатковою угодою № 5 від 01.06.2013р. узгоджувались умови щодо розміру орендної плати згідно з методикою, затвердженою рішенням Київради від 22 вересня 2011 року № 34/6250 у відношенні приміщення, яке було передане в суборенду позивачу згідно договору за актом прийомки-передачі нежитлового приміщення в орендне користування від 16.02.2004р. та на дату підписання угоди знаходилось у його користуванні.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним.

Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Правові підстави для застосування до спірних відносин наведених положень закону відсутні, жодних доказів наявності умислу з боку відповідача порушити якимось чином права позивача, шляхом укладення додаткової угоди № 5 від 01.06.2013р., суду не представлено.

Посилання позивача на зміст листа відповідача № 197/10 від 04.10.2013р. не свідчить про умисел останнього щодо обставин, які б впливали на укладення оспорюваної угоди № 5 від 01.06.2013р., тобто доводи позивача про те, що повідомлення про відмову у продовженні суборендних відносин підтверджує наявність усвідомленого обману є виключно припущеннями позивача, які не можуть розглядатись як належні докази в розумінні положень ст. 34 ГПК України.

Рішенням господарського суду міста Києва №910/16138/14 від 29.09.2014 р. задоволені позовні вимоги ТОВ «СВНП «Київпроменерго» до ФОП ОСОБА_1, зобов'язано останнього повернути на користь ТОВ «СВНП «Київпроменерго» нерухоме майно загальною площею 86,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 шляхом звільнення такого приміщення. Вказане рішення суду залишено без змін Постановою Вищого господарського суду України від 25.03.2015 року.

Рішенням суду №910/16138/14 від 29.09.2014 р. встановлено факт надсилання відповідачем на адресу позивача листа №197/10 від 18.10.2013 р., в якому ТОВ «СВНП «Київпроменерго» вказувало позивачу про відсутність договірних відносин між ними та необхідність оплати по факту користування приміщенням, та відмовився від подальшого укладання з відповідачем договору суборенди та вимагав повернути нежитлове приміщення протягом 30 календарних днів з моменту отримання листа. Зазначеним листом №197/10 та листом №062/13-10018 від 16.10.2013 р. Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повідомили відповідача про відмову у переданні спірного приміщення йому в суборенду. Рішенням суду встановлено ті обставини, що строк дії договору оренди віл 16.02.2004р. встановлений додатковою угодою №4 від 29.11.2011 р. до Договору. Додатковою угодою №5 від 01.06.2013 р. до Договору сторонами було погоджено зміну розміру орендної плати, а також встановлено обов'язок орендаря сплачувати орендну плату до дня прийняття рішення по договору суборенди.

Рішенням встановлено, що за змістом п.11.1 Договору від 16.02.2004 року та Додаткової угоди №4 від 29.11.2011 р., з моменту укладання між Товариством та Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду 01.06.2014., термін дії договору закінчився. В силу положень ч. 3 ст. 35 ГПК України зазначені обставини не доказуються при розгляді даної справи.

Таким чином рішенням суду встановлено, що строк дії договору встановлений додатковою угодою №4 від 29.11.2011 року, а не оспорюванню додатковою угодою №5. Припинення дії договору оренди та відмови від його продовження тягне за собою обов'язок повернення орендованого приміщення орендодавцеві.

Рішення господарського суду міста Києва №910/16138/14 від 29.09.2014 р. залишено без змін Постановою Вищого господарського суду України від 25.03.2015 року, в якій визначено, що в порушення приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України орендоване приміщення не повернуто орендодавцеві, про що свідчить відсутність складання акта приймання-передавання, складеного на підставі інвентаризації, що проводиться комісією призначеною орендодавцем, як це передбачено п.2.7. договору оренди від 16.02.2004 року.

Згідно з п. 11.1 договору від 16.02.2004р., внесення плати за користування приміщенням проводиться до повного виконання обов'язків та до моменту підписання акта приймання-передавання приміщення, яке повертається орендодавцеві.

Згідно із ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. За приписами ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення дії договору оренди та відмови від його продовження, відповідач втрачає статус орендаря і, у нього виникає зобов'язання передати орендоване приміщення орендодавцеві.

Таким чином є необґрунтованими посилання позивача на ті обставини, що в листі №197/10 від 04.10.13 року відповідач визначив інший порядок повернення майна ніж той, що був передбачений договором суборенди від 16.02.2004р. і зазначені обставини є підтвердженням наявності умислу у відповідача на укладення оспорюваної угоди №5.

При врахуванні наведеного, відсутні підстави вважати, що позивач був введений в оману відповідачем при укладенні додаткової угоди № 5 від 01.06.2013р. до договору суборенди від 16.02.2004р., оскільки доводи позивача не узгоджуються з положеннями чинного законодавства, матеріалами справи не підтверджуються факти умисного обману або замовчування обставин, які мають істотне значення і наявність їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням позивача укласти додаткову угоду до договору суборенди.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, встановленню підлягають наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням встановлених обставин справи, судом визнається, що підстави на які посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог не свідчать про недійсність укладеної додаткової угоди № 5 від 01.06.2013р., у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

дата складення повного тексту рішення 17.11.2015

Суддя І.В.Усатенко