ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа № 911/4441/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»;

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроснабсервіс»;

про стягнення 3 177 468,47 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №427 від 02.06.2015 р.);

від відповідача: не зявився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроснабсервіс» про стягнення 3 177 468,47 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.10.2015 року порушено провадження у справі № 911/4441/15 та призначено справу до розгляду на 19.10.2015 року.

В судовому засіданні 19.10.2015 року представники сторін вимог ухвали від 01.10.2015 року не виконали. Розгляд справи відкладався до 17.11.2015 року. Також, ухвалою про відкладення розгляду справи суд зобовязав сторін провести звірку заборгованості по Договору поставки № ВИН013Я-С від 10.07.2014 року.

В судовому засіданні 17.11.2015 року позивач надав докази надіслання відповідачу ОСОБА_2 звірки взаєморозрахунків станом на 05.11.2015 року по Договору поставки № ВИН013Я-С від 10.07.2014 року та позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання 17.11.2015 року не зявився, про причини неявки господарський суд не повідомив, вимоги суду не виконав, витребувані документи та письмовий відзив на позов не надав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, судом

Встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроснабсервіс» (відповідач, Постачальник) було укладено Договір поставки від 10.07.2014 № ВИН013Я-С (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобовязується передати у власність Покупця зерно українського походження врожаю 2014 року (надалі - ОСОБА_3), а Покупець зобовязується прийняти та оплатити ОСОБА_3 відповідно до умов даного Договору.

Згідно з п. 3.3 Договору кількість, строк та місце поставки, ціна та загальна вартість ОСОБА_3 для кожної партії, що поставляється згідно Договору, визначаються в специфікаціях до цього Договору, які підписуються Сторонами щодо кожної партії ОСОБА_3 та є невідємними частинами (додатками) цього Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору датою поставки ОСОБА_3 вважається дата переоформлення ОСОБА_3 на імя Покупця за складським документом на зерновому складі (далі - Склад). Дата видаткової накладної співпадає з датою переоформлення ОСОБА_3 на імя Покупця за складським документом на складі.

Позивач зазначив, що відповідач, як Постачальник, виконав свої зобовязання за Договором частково, а саме здійснив поставку ОСОБА_3 на загальну суму 1 236 425,72 грн., що відбувалось протягом липня-серпня 2014 року та у вересні 2014 року, що підтверджується відповідними видатковими накладними.

На виконання п. 5.1. Договору позивачем, як Покупцем, було сплачено 12 606 848,45 грн., що підтверджується банківською випискою.

Як зазначає позивач, відповідачем, як Постачальником, не здійснено поставку ОСОБА_3 за Договором в повному обсязі, зокрема, не поставлено партію товару згідно Специфікації № 6 від 17.09.2014 року на загальну суму 1 090 000,00 грн.

Пунктом 8.4 Договору визначено, що у випадку непоставки або несвоєчасної поставки ОСОБА_3 згідно умов даного Договору, Постачальник сплачує Покупцеві на вимогу останнього пеню у розмірі 0,1 % загальної вартості непоставленої партії ОСОБА_3 за кожен день прострочення.

Пунктом 8.5 Договору визначено, що у випадку прострочення зобовязання по поставці ОСОБА_3 визначеного специфікацією більш як на 30 календарних днів, Постачальник сплачує Покупцю також штраф в розмірі 7% від загальної вартості непоставленого ОСОБА_3.

Згідно п. 8.10 Договору нарахування штрафних санкцій за прострочення поставки ОСОБА_3 припиняється через дванадцять місяців від дати коли ОСОБА_3 мав бути поставлений.

Також, позивач зазначив та надав докази того, що він є підприємством державної форми власності і відповідно до ч.2 ст. 22 Господарського кодексу України є субєктом господарювання державного сектора економіки, тому до правовідносин за участю позивача підлягають застосуванню штрафні санкції, визначені п. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

У звязку з чим, відповідно до п. п. 8.4, 8.5 Договору позивач просить стягнути з відповідача за період з 25.09.2014 року по 23.09.2015 року 0,1% пені в сумі 396760 грн. нараховану на 1 090 000,00 грн. та 76300 грн. штрафу в розмірі 7% від вартості непоставленого ОСОБА_3 на суму 1 090 000,00 грн. за Специфікацією № 6.

Також, позивач, просить стягнути з відповідача різницю між сумою здійсненої оплати та сумою фактично поставленого ОСОБА_3.

Зокрема, позивач зазначив, що п. 8.5 Договору встановлено, що у випадку прострочення зобовязання по поставці ОСОБА_3 визначеного специфікацією більш як на 30 календарних днів, Покупець може частково або в повному обсязі відмовитись від Договору і вимагати від Постачальника повернення оплачених коштів по даному Договору (у випадку їх здійснення). В цьому випадку Постачальник зобовязаний протягом 3 банківських днів з моменту отримання письмової та/або факсової вимоги Покупця про повернення коштів, повернути Покупцю всі оплачені кошти по даному Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено на користь відповідача 12 606 848,45 грн., однак відповідачем поставлено ОСОБА_3 лише на суму 1 236 425,72 грн. і про строчка поставки решти ОСОБА_3, строк поставки якого визначено в Специфікації № 6 в період з 17.09.2014 року по 24.09.2014 року, складає більше 30 днів, що з огляду на п. 8.5 Договору надає позивачу право відмовитись від подальшого виконання Договору та вимагати повернення сплачених сум, на які поставка не була здійснена.

Таким чином, позивачем сплачено і відповідачем не поставлено ОСОБА_3 на суму 11 370 422,73 грн.

Листом №130-2-12/4080 від 12.08.2015 року позивач звертався до відповідача з вимогою виконати зобовязання щодо поставки ОСОБА_3 по Договору на суму 11 370 422,73 грн., а у разі неможливості поставки ОСОБА_3 повернути кошти в сумі 11 370 422,73 грн. у строк до 14.08.2015 року. Однак, відповідні вимоги відповідачем не виконані.

В той же час, позивач повідомив, що частина вищевказаних вимог позивача до відповідача на суму 8 666 014,26 грн. припинена зарахуванням зустрічних однорідних вимог згідно заяви про зарахування від 24.09.2014 року № 130-2-12/5000 у відповідності до ст. 601 Цивільного кодексу України, тому фактично відповідач повинен повернути позивачу 2 704 408,47 грн., як заявлено в позові.

Відповідач в ході розгляду спору повідомив суду, що не має можливості визначити та довести фактичні обсяги поставок за Договором, оскільки первинні документи про господарські операції вилучені Слідчим відділом Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000555 від 22.06.2015 року і у відповідача відсутні копії відповідних документів.

У звязку з чим, з метою надання відповідачу можливості надати докази в обґрунтування своєї позиції, судом було відкладено розгляд справи на термін, достатній відповідачу для зібрання необхідних доказів.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2, ч.3. ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на норму ч. 2, ч.3. ст. 693 Цивільного кодексу України здійснена позивачем передплата в сумі 2 704 408,47 грн. підлягає поверненню позивачу, оскільки в порушення умов Договору, відповідач не здійснив поставку ОСОБА_3 на відповідну суму, що з огляду на п. 8.5 Договору надає позивачу право відмовитись від подальшого виконання Договору та вимагати повернення сплачених сум, на які поставка не була здійснена.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 2 704 408,47 грн. здійсненої передплати підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт прострочення поставки відповідачем ОСОБА_3 за Специфікацією № 6 в період з 25.09.2014 року по 23.09.2015 року, з огляду на умови п. п. 8.4, 8.5 Договору та ст. 231 Господарського кодексу України, вимоги позивача про стягнення пені та штрафу правомірні.

Однак, судом встановлено, що позивачем помилково при визначенні суми боргу за спірною Специфікацією № 6 не враховано поставку за видатковою накладною № РН-0000018 від 24.09.2014 року на суму 439400,80 грн., оскільки згідно Специфікації № 6 строк поставки ОСОБА_3 з 17.09.2014 року по 24.09.2014 року включно, а остання партія ОСОБА_3 на суму 439400,80 грн. була поставлена саме 24.09.2014 року згідно видаткової накладної № РН-0000018 від 24.09.2014 року на суму 439400,80 грн., у звязку з чим сума боргу згідно Специфікації № 6 складає 650599,20 грн., а не 1 090 000,00 грн., як зазначено позивачем (1 090 000,00 грн. - 439400,80 грн. = 650599,20 грн).

Відтак, судом здійснено правильний розрахунок пені за заявлений позивачем період та правильний розрахунок штрафу в розмірі 7% на правильну суму боргу згідно Специфікації № 6, яка складає 650599,20 грн., згідно з якими з відповідача підлягає стягненню 236818,11 грн. пені та 45541,95 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 2986768,53 грн. з яких: 2 704 408,47 грн. здійсненої передплати, 236818,11 грн. пені та 45541,95 грн. штрафу. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має відшкодувати позивачу витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовних вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроснабсервіс» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, Сквирське шосе, 194, код 22205369) на корить Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, код 37243279) 2 704 408 грн. (два мільйони сімсот чотири тисячі чотириста вісім гривень) 47 коп. здійсненої передплати, 236818 грн. (двісті тридцять шість тисяч вісімсот вісімнадцять гривень) 11 коп. пені, 45541 грн. (сорок пять тисяч пятсот сорок одна гривня) 95 коп. штрафу та 44801 грн. (сорок чотири тисячі вісімсот одна гривня) 53 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.11.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін