ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2015 р. Справа № 914/2683/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Бойко С.М.,

суддів Бонк Т. Б.,

ОСОБА_1

при секретарі Фіна Н.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність від 26.05.2015 року)

від відповідача (скаржника) не зявився

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЛНАФТА

на рішення господарського суду Львівської області від 22.09.2015 року

у справі № 914/2683/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства Укртранснафта, м.Київ.

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЛНАФТА, м.Дрогобич, Львівська область.

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 22.09.2015 року в справі №914/2683/15 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЛНАФТА на користь Публічного акціонерного товариства Укртранснафта 600 013,83 грн. пені, 333721,98 грн. інфляційних втрат, 72 001,66 грн. 3% річних та 20 114,75 грн. судового збору.

Судом першої інстанції позовні вимоги задоволені, оскільки відповідач не здійснив оплату отриманого товару в строки передбачені договором, позивач нарахував йому на суму простроченого платежу - 600 013,83 грн. пені, 333721,98 грн. інфляційних втрат та 72 001,66 грн. 3% річних.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішенням господарського суду Львівської області від 22.09.2015 року в справі №914/2683/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. При цьому відповідач вказує, що господарським судом Львівської області не враховано положення ст. 233 ГК України, відповідно до якого, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Відповідач вважає, що позивач не довів, що порушення зобовязання завдало йому будь-яких збитків.

У відзиві на дану апеляційну скаргу, позивач заперечив проти її задоволення просив рішення господарського суду Львівської області від 22.09.2015 року в справі №914/2683/15 залишити без змін. При цьому вказав, що відповідач, належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, двічі не зявився в судове засідання, відзив на позовну заяву не подавав, вимог щодо зменшення штрафних санкцій не заявляв, жодних поважних причин порушення зобовязання за договором та доказів на їх підтвердження не надав. Відтак суд першої інстанції правомірно не застосував положення ст. 233 ГК України.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому його неявку суд розцінює як без поважних причин і вважає розглянути спір за наявних в справі доказів про права і обовязки сторін.

Представник позивача, в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ГАЛНАФТА - без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами, 19 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Укртранснафта (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ГАЛНАФТА (покупець) укладено договір купівлі-продажу палива дизельного підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ (ДСТУ 4840:2007) від 19.03.2014р. №23-00/16-14-ЕР.

Відповідно до розділу 1 договору, продавець передає а покупець купує паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ (ДСТУ 4840:2007), виробництва ПАТ Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта, що є власністю продавця.

Покупець зобовязався оплатити та прийняти паливо дизельне на умовах даного договору, а продавець зобовязався передати покупцю паливо дизельне на умовах даного договору. Загальна кількість палива дизельного: 3 650,000 тонн.

Відповідно до розділу 2 договору, ціна дизельного палива, що поставляється за договором становить 11 800,00 грн. за тону. Загальна вартість договору становить 43 070 000,00 грн.

Відповідно до п. 3.1 договору сторони погодили, що продавець передає паливо покупцю за кількістю та якістю на умовах EXW (франко-резервуар ПАТ Укртатнафта, м.Кременчук, вул. Свіштовська,3) в березні-квітні місяці 2014 року.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

На виконання умов договору, позивач передав відповідачу 3 650,000 тонн палива дизельного підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ (ДСТУ 4840:2007) на загальну суму 43 070 000,00 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі №1 від 20.03.2014р. (а.с. 17).

Відповідно до п.п 4.2.1 договору покупець зобовязався сплатити вартість палива дизельного відповідно до п. 5.2 розділу 5 даного договору.

Як передбачено п.5.2 розділу 5 даного договору, покупець здійснює оплату за паливо дизельне впродовж 90 банківських днів з моменту укладення даного договору.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, відповідач повинен був провести оплату в повному обсязі не пізніше 30.07.2014р.

Судами встановлено, що відповідач виконав частково зобовязання та 29.07.2014 р. оплатив 1 354 752,59 грн. боргу. Решту вартості поставленого палива в сумі 41 715 247,41 грн. відповідач оплатив 21.08.2014р., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 18-22 ).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із положеннями ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідач прострочив термін розрахунків, а саме частина товару на суму 41 715 247,41 грн. була оплачена ним з простроченням на 21 календарний день.

Відповідно до п.6.1 договору у випадку прострочення покупцем термінів перерахування грошових коштів за дизельне паливо, відповідно до п.5.2 розділу 5 договору, продавець має право стягнути з покупця пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаної частини зобовязання за кожний календарний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не здійснив оплату отриманого товару у строки передбачені договором, позивач нарахував йому на суму простроченого платежу - 600 013,83 грн. пені, 333721,98 грн. інфляційних втрат та 72 001,66 грн. 3% річних.

Судом здійснено перевірку правильності проведених позивачем розрахунків (а.с.7-8).

Щодо обставин зазначених в апеляційній скарзі, а саме, що судом першої інстанції не враховано положення ст. 233 ГК України. Колегія суддів приходить до висновку, що такі твердження апелянта є безпідставними, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, двічі не зявився в судове засідання, відзив на позовну заяву не подавав, вимог щодо зменшення штрафних санкцій не заявляв, жодних поважних причин порушення зобовязання за договором та доказів на їх підтвердження не надав. Також в апеляційній скарзі не зазначив жодних причин прострочення виконання договору.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЛНАФТА - відмовити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 22.09.2015 року в справі №914/2683/15 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського

суду.

Повний текст постанови виготовлений 23.11.2015 р.

Головуючий суддя Бойко С. М.

Суддя Бонк Т Б.

Суддя Якімець Г. Г.