ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року Справа № 915/1509/15

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Васильєвої Л.І. при секретарі судового засідання Матвеєвої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Інгул, 54028, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 8

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго, 54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40

третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, 54030, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 41

про стягнення 1236682,70 грн. шкоди, 488846,10 грн. інфляційних втрат, 78395,30 грн. 3 % річних.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №609 від 15.09.2015р.,

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 01/53-366 від 18.02.2015р., ОСОБА_3, дов. № 01/53-576 від 28.10.2015р.

від 3-ї особи: представник не зявився

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Інгул звернулося до суду з позовом (з врахуванням заяви від 12.102015р. № 678) про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 1236682,70 грн., інфляційних в сумі 488846,10 грн., 3% річних в сумі 78395,30 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.08.2015р. було прийнято позовну заяву та порушено провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

16 січня 2012 року між ПАТ «Миколаївобленерго» та ПАТ «Інгул» укладений договір про постачання електричної енергії № 44/23, якій є діючим до цього часу( попередній договір № 44/23 від 26.09.2009 р.). Умовами договору встановлено, що ПАТ «Миколаївобленерго» продає електричну енергію позивачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 1800 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Споживач (позивач) зобов'язався здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника (відповідача) та електроустановками споживача згідно з додатком № 5 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

30 вересня 2014 року адміністративна колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимопопольного комітету України розглянувши матеріали справи № 1-26.213/13-2014 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» прийняла рішення № 56-р, пунктами 1-3 якого вирішила:

- визнати, що публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго» в 2008-2013 роках та І півріччі 2014 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку постачання електричної енергії споживачам за регульованим тарифом на території Миколаївської області в межах належних ПАТ «Миколаївобленерго» електричних мереж з часткою 100 відсотків, як таке, що не мало на ньому ринку жодного конкурента

- визнати, що дії публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» які полягають у необґрунтованому встановленні та стягненні протягом 2008-2010 років підвищеної оплати за перетікання реактивної електроенергії ПАТ «Інгул» шляхом встановлення завищеного значення економічного еквіваленту реактивної потужності, що потягнуло за собою оплату споживачем надлишкових коштів, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме: зловживання монопольним становищем на ринку шляхом вчинення дій, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку

- за вчинення порушення, визначеного у пункті 2 цього рішення, накладено штраф на публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго» у відповідності до абзацу другого частини першої, абзацу другого частини другої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у розмірі 5000 гривень.

Позивач зазначає, що при розгляді справи територіальним відділенням АМК було встановлено, що ПАТ «Миколаївобленерго», проводячи невірний розрахунок та штучне завищення ЕЕРП для ПАТ «Інгул», одночасно неправомірно встановлювало для його субспоживачів - - інший, ще більше завищений показник ЕЕРП. Враховуючи, що показник ЕЕРП є складовою розміру плати за перетікання реактивної електроенергії, його неправомірне завищення ПАТ «Миколаївобленерго» призвело до сплати ПАТ «Інгул» протягом 2008-2014 років, рахунків за перетікання реактивної електроенергії в підвищеному розмірі та виникненню надлишково сплачених коштів на користь відповідача.

За результатами здійсненного відповідачем перерахунку за перетікання реактивної електроенергії із урахуванням ЕЕРП, визначеного у вищевказаному висновку НТУУ «Київський політехнічний інститут», позивачу були надані рахунки № 44/23/7/2 від 31 липня 2014 року та 44/23/9/2 від 25 вересня 2014 року, із яких вбачається, що відповідачем за 5 років неправомірно отримано від позивача кошти на загальну суму 646115,54 грн.

В подальшому, відповідач листом від 14 жовтня 2014 року №01/30-5811 повідомив позивача про розрахунки за перетікання реактивної електроенергії та надав розшифровки до вищевказаних рахунків. Згідно із вказаним листом відповідача, перерахунок для відповідача здійсненний на загальну суму 515284 грн. 46 коп.. яка з ПДВ складає 618341 гри. 35 коп.

Позивач зазначає, що був неправомірно позбавлений відповідачем можливості використовувати вказані кошти за іншим господарським призначенням та відповідно ним були понесені збитки на суму 618341,35 грн.

Статтею 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.

Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктами 1, 2, 5. 10, 12, 18, 19 статті 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.

Враховуючи вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача шкоду в подвійному розмірі - 1236682,70 грн.

Крім того, у звязку з несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору, позивач просить стягнути з останнього 488846,10 грн. інфляційних та 78395,30 грн. 3% річних.

Відповідач у відзиві позовні вимоги не визнає. В обґрунтування заперечень зазначає, що позивачем неправомірно застосовані норми матеріального права та тлумачення ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Доказів порушення відповідачем економічних прав та обґрунтованого розрахунку шкоди позивач не надав, позов мотивував лише наявністю рішення та базуючись на сумі переплати. Зазначає, що сума переплати не може вважатись шкодою в розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідач зазначає, що станом на 01.07.2014р. заборгованість позивача перед відповідачем складала 87186,28 грн. Після здійснення відповідачем відповідного перерахунку сума кредиторської заборгованості відповідача перед позивачем склала 475380,45 грн., з урахуванням фактичних нарахувань за липень-вересень 2014р. у сумі 55774,66 грн. Станом на 01.10.2015р. кредиторська заборгованість відповідача склала 362381,39 грн. Посилаючись на наведене, відповідач зазначає, що позивач безпідставно вимагає до стягнення 1236682,70 грн., оскільки розмір подвійної шкоди становить 724762,78 грн. Доказів на вищенаведене не надав.

Вважає вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних безпідставними, оскільки відшкодування шкоди не є грошовим зобовязанням.

28.10.2015р. від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності у 5 років до стягнення основної суми. Зазначає, що різниця між фактичною шкодою та її подвійним розміром є штрафною санкцією (неустойкою), що передбачена ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а не договором про постачання електроенергії № 44/23 від 26.09.2009 р. Таким чином, строк позовної давності у пять років, передбачений сторонами у договорі про постачання електроенергії № 44/23 від 26.09.2009 р., до неї не може бути застосований. Зазначає, що позивач має право вимагати у судовому порядку стягнення лише тієї частини різниці між фактично завданою шкодою та її подвійним розміром, яка визначена за 1 рік до подання позову, тобто з вересня 2014р.

Третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України було належним чином повідомлено про дату, місце та час судового розгляду справи. Своїм правом щодо надання пояснень, присутності в судовому засіданні не скористалась. Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними документами у відсутності її представника.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд

встановив:

взаємовідносини між сторонами у справі регулюються умовами договору про постачання електричної енергії № 44/23 від 16 січня 2012 року, якій є діючим до цього часу( попередній договір № 44/23 від 26.09.2009 р.).

За вказаним договором позивач зобов'язується здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника (відповідача) та електроустановками споживача згідно з додатком № 5 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Пунктом 3.2.2 договору передбачено, що споживач має право відшкодування збитків, завданих йому внаслідок порушення постачальником умов договору.

Рішенням № 56-р адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 1-26.213/13-2014 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», яке прийняте 30 вересня 2014р. встановлено, що

- публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго» в 2008-2013 роках та І півріччі 2014 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку постачання електричної енергії споживачам за регульованим тарифом на території Миколаївської області в межах належних ПАТ «Миколаївобленерго» електричних мереж з часткою 100 відсотків, як таке, що не мало на ньому ринку жодного конкурента.

- дії публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго», які полягають у необґрунтованому встановленні та стягненні протягом 2008-2010 років підвищеної оплати за перетікання реактивної електроенергії ПАТ «Інгул» шляхом встановлення завищеного значення економічного еквіваленту реактивної потужності, що потягнуло за собою оплату споживачем надлишкових коштів, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме: зловживання монопольним становищем на ринку шляхом вчинення дій, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку

Територіальним відділенням АМК України при розгляді справи встановило, що ПАТ «Миколаївобленерго» проводячи невірний розрахунок та штучне завищення економічного еквіваленту реактивної потужності для ПАТ «Інгул», одночасно неправомірно встановлювало для його субспоживачів інший, ще більше завищений показник економічного еквіваленту реактивної потужності.

Вищевказаним рішенням АМК було встановлено, що оскільки показник ЕЕРП є складовою розміру плати за перетікання реактивної електроенергії, його неправомірне завищення ПАТ «Миколаївобленерго» призвело до сплати ПАТ «Інгул» та його споживачами протягом 2008-2014 років, рахунків за перетікання реактивної електроенергії в підвищеному розмірі та виникненню надлишково сплачених коштів на користь відповідача.

Враховуючи вищенаведене, відповідач протягом 5 років порушував умови договору, господарські зобов'язання та допустив порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

За результатами здійсненного відповідачем перерахунку за перетікання реактивної електроенергії із урахуванням економічного еквіваленту реактивної потужності, визначеного у вищевказаному висновку НТУУ «Київський політехнічний інститут», позивачу були надані рахунки № 44/23/7/2 від 31 липня 2014 року та 44/23/9/2 від 25 вересня 2.014 року, з яких вбачається, що відповідачем за 5 років неправомірно отримано від позивача кошти на загальну суму 646115, 54 грн.

Листом від 14 жовтня 2014 року № 01/30-5811 відповідач повідомив позивача про розрахунки за перетікання реактивної електроенергії та надав розшифровки до вищевказаних рахунків. Згідно із вказаним листом відповідача, перерахунок для відповідача здійсненний на загальну суму 515284,46 грн., яка з ПДВ (20 %) складає 618341,35 грн.

Правомірність визначення суми збитків в розмірі 618341,35 грн. підтверджується наданим розрахунком позивача, здійсненим на підставі наданих відповідачем рахунків(а.с.27-33, 74-75).

Приписом ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Зі змісту статей 614, 623 Цивільного кодексу України та статті 226 Господарського кодексу України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів підстави для цивільної відповідальності відсутні.

Надані позивачем докази свідчать про наявність всіх елементів господарського правопорушення з боку відповідача: є збитки в сумі 618341,35 грн.; порушення зобовязання за договором від 26.09.2019р. та від 16.01.2012р., встановлене п. 2.1. в частині дотримання чинного законодавства при реалізації прав та виконанні зобовязань; причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками, який полягає в у необґрунтованому встановленні та стягненні протягом 2008-2010 років підвищеної оплати за перетікання реактивної електроенергії ПАТ «Інгул» шляхом встановлення завищеного значення економічного еквіваленту реактивної потужності, що потягнуло за собою оплату споживачем надлишкових коштів, вини відповідача в скоєнні правопорушення.

У пункті 4.1.6. договору визначено, що постачальник електричної енергії за регульованим тарифом несе відповідальність у порядку, передбаченому законодавством України, за завдані споживачу збитки внаслідок порушення ним умов договору постачання електричної енергії та Правил користування електричною енергією.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

У статті 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Як зазначено в рішенні від 30.09.2014р. (а.с.20-26) збитки виникли в результаті дій відповідача, які полягають у необґрунтованому встановленні та стягненні підвищеної оплати за перетікання реактивної електроенергії з позивача шляхом встановлення завищеного значення економічного еквіваленту реактивної потужності, що потягнуло за собою оплату споживачем надлишкових коштів і є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме: зловживання монопольним становищем на ринку шляхом вчинення дій, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції па ринку.

Стаття 255 Господарського кодексу України передбачає, що збитки, заподіяні зловживанням монопольним становищем підлягають відшкодуванню за позовами заінтересованих осіб у порядку, встановленому законом.

Статтею 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.

Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктами 1, 2, 5. 10, 12, 18, 19 статті 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.

Виходячи з наведеного, позивачем цілком обґрунтовано нараховано шкоду в подвійному розмірі, що становить 1236682,70грн.

Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення шкоди задоволенню підлягають частково виходячи з такого.

Нормами ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 259 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

28.10.2015р. від відповідача надійшла заява, в якій він просить суд застосувати строк позовної давності, передбачений ст. 238 Цивільного кодексу України.

Суд не погоджується з відповідачем стосовно застосування строку позовної давності в один рік, оскільки передбачений ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» подвійний розмір шкоди не є штрафною санкцією (неустойка, штраф, пеня) в розумінні ст. 230 Господарського кодексу України.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами ст. 261 Цивільного кодексу України, відповідно до якої строк позовної давності починає сплавати з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Умовами п. 9.8 договору № 44/23 від 26.09.2009 року сторони встановили тривалість позовної давності за цим договором - пять років.

Позивач звернувся із позовом 20.08.2015р., тобто поза межами строку позовної давності по рахунках, виставлених в період з вересня 2009р. по серпень 2010 року включно, що відповідно до вимог пункту 4 статті 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови у позові в цій частині.

Враховуючи вищенаведене, з відповідача підлягає стягненню подвійний розмір шкоди за період з вересня 2010р. по жовтень 2012р. в сумі 955372,38 грн.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних в сумі 488846,10 грн. та 3% річних в сумі 78395,30 грн. задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Нормою п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», обовязок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції не виникає у випадку, зокрема, відшкодування збитків та шкоди, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судові витрати згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго, 54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40, / на користь Публічного акціонерного товариства Інгул /54028, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 8, / 955372,38 грн., 19107,45 грн. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.11. 2015р.

Суддя Л.I. Васильєва