РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2015Справа №910/19409/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група морепродуктів"

до Компанії Maxipexus Sp.zo.o

про стягнення 53 540, 00 Євро, що еквівалентно 898 401, 20 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Кострець Є.В.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна група морепродуктів» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії Maxipexus Sp.zo.o про стягнення заборгованості за договором № 070414 від 07.04.2014 р. у розмірі 53 540, 00 Євро. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань відповідно до умов вищевказаного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2014 р. порушено провадження у справі № 910/19409/14, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.03.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи та зупинено провадження у справі № 910/19409/14 до 16.03.2015 р.

Розгляд справи переносився у зв'язку з необхідністю повідомлення відповідача про час та місце судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 р. поновлено провадження у справі № 910/19409/14.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, вимог суду не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив.

При цьому, суд відзначає, що Компанія Maxipexus Sp.zo.o про час та місце розгляду справи № 910/19409/14 була повідомлена у відповідності до вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р.

Відповідно до ст. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р. кожна договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної держави.

Відповідно до п. 8 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» конвенцією також визначено, що судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що судовий документ було вручено або доставлено особисто відповідачеві і це було здійснено в належний строк, достатній для здійснення захисту. Разом з тим, пунктом 6 Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових і позасудових документів у цивільних або комерційних справах" встановлено, що якщо виконано всі умови, зазначені у частині другій статті 15 названої Конвенції, суддя, незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції, може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів. Таким чином, у випадку, передбаченому частиною другою статті 15 Конвенції, суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

Тож, приймаючи до уваги, що судом дотримано вищевказаних норм та відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від відповідача не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання його представника, не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 09.11.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.04.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група морепродуктів" та Компанією Maxipexus Sp.zo.o укладено контракт № 070414, за умовами якого позивач зобов'язався продати, а відповідач - купити свіжозаморожену та охолоджену риба різних видів, морепродукти та інші продукти харчування, вид, кількість та ціна якої фіксуються сторонами в інвойсі, що оформляється на кожну окрему поставку.

Відповідно до п. 3.1. контракту загальна вартість контракту складає еквівалент 50 000 000, 00 Євро.

Відповідно до п.п. 7.1., 7.2. контракту оплата за поставлений товар здійснюється в Євро або дол.. США на умовах, зафіксованих в інвойсах, які супроводжують кожну партію товару.

У відповідності до п. 11.1. контракту місцем вирішення спорів сторін є Господарський суд міста Києва.

Контракт, відповідно до п. 12.5., вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2018 р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов № 070414 від 07.04.2014 р. позивачем поставлено, а відповідачем - прийнято товар на загальну суму 125 540, 00 Євро, що підтверджується інвойсами № 1 від 08.04.2014 р. та № 2 від 27.05.2014 р., а також та вантажно-митною декларацією, засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Також наявними у справі меморіальними ордерами № 52683 від 11.07.2014 р., № 2292 від 24.07.2014 р. та № 2227 від 09.09.2014 р. підтверджується здійснення відповідачем оплати поставленого товару на суму 72 000, 00 Євро.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення умов договору № 070414 від 07.04.2014 р. щодо оплати поставленого за договором товару, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 53 540, 00 Євро, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач у процесі провадження у справі заявлені до нього вимоги не спростував, доказів виконання грошових зобов'язань за договором № 070414 від 07.04.2014 р. не надав, об'єктивних причин неможливості виконання договірних зобов'язань не навів.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено зобов'язання за договором № 070414 від 07.04.2014 р., а також положення 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про задоволення позові у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група морепродуктів" задовольнити.

2. Стягнути з Компанії Maxipexus Sp.zo.o (61-757, м. Познань, вул. Грабарі, 95, Польща 67-757, Poznan, ul. Garbary, 9587, Poland, KRS (номер за Польським судовим реєстром) ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група морепродуктів" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 11, ) заборгованість у розмірі 53 540, 00 (п'ятдесят три тисячі п'ятсот сорок) Євро та 22 535, 95 (двадцять дві тисячі п'ятсот тридцять п'ять грн. 95 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 16.11.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.