ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р.Справа № 923/909/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бєляновського В.В.,

Суддів: Величко Т.А.,

Філінюк І.Г.

Склад колегії суддів сформовано згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.10.2015р.

при секретарі - Альошиній Г.М.

за участю представників:

Від позивача: Глущенко А.П.

Від відповідача: Оніщенко В.І., Мотрюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні

на рішення господарського суду Херсонської області

від 16 липня 2015р.

у справі № 923/909/15

за позовом: Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні

до Херсонського національного технічного університету

про стягнення 21515,15 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Херсонського національного технічного університету завданої шкоди у сумі 21 515,15 грн., яка являє собою суми пенсії надміру нараховані та виплачені гр. Молчанову А.О. за період з 01.01.2009р. по 31.08.2014р., гр. Якимчуку Г.С. за період з 28.02.2011р. по 31.07.2014р. та гр. Бондареву В.Т. за період з 12.10.2009р. по 31.08.2014р. внаслідок подання відповідачем некоректної звітності.

Херсонський національний технічний університет позов не визнав посилаючись на те, що позивачем у позовній заяві не наведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для притягнення до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, а також на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, у зв'язку з цим просив застосувати її до даного спору.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 16 липня 2015 року (суддя - Соловйов К.В.) у задоволенні позову відмовлено з мотивів недоведеності позовних вимог, а також у зв'язку з пропуском загального строку позовної давності.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апеляційна скарга з урахуванням її змісту обґрунтована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Херсонський національний технічний університет заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачаться з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Херсоні перебувають та отримують пенсію за віком пенсіонери гр. Молчанов А.О. з 01.07.2000р., гр. Якимчук Г.С. з 02.12.1995р. та гр. Бондарев В.Т. з 06.04.1998р., які на момент призначення пенсії працювали у Херсонському державному технічному університеті, правонаступником якого є Херсонський національний технічний університет.

При перерахунку пенсії Молчанову А.О. згідно з його заявою від 08.11.2004р. відповідачем було складено та подано позивачеві Індивідуальну відомість про застраховану особу за період з 01.01.2004р. по 31.10.2004р. з позначками «Призначення пенсії» та типом ставки страхового збору « 1» без ознаки пільги.

Після закінчення 2004 року відповідачем згідно з чинним законодавством 02.03.2005 року було складено та подано позивачеві Індивідуальну відомість про застраховану особу за період з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. з позначками «Початкова» та типом ставки страхового збору « 1» з ознакою пільги.

У вересні 2014 року позивачем було проведено позапланову перевірку Херсонського національного технічного університету щодо правильності відомостей поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного страхування за 2004, 2005, 2008 та 2009 роки, за результатами якої складено відповідний акт від 18.09.2014р. № 201. Вказаним актом встановлено, що відповідачем було двічі подано Індивідуальні відомості про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за 2004 рік по Молчанову А.О., а саме: - платником подано Індивідуальну відомість по працівнику з типом форми «Призначення пенсії» з кодом типу ставки « 1» за період з 01.01.2004р. по 31.10.2004р. без ознаки пільги; - платником подано Індивідуальну відомість по працівнику з типом форми «Початкова» з кодом типу ставки « 1» за період з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. з ознакою пільги.

При цьому, відповідачем в Індивідуальній відомості про застраховану особу з типом форми «Призначення пенсії» зазначено, що дані про спецстаж відсутні, а у відомості з типом форми «Початкова» заповнено відомості про спецстаж. Внаслідок подання відповідачем такої звітності при призначенні пенсії Молчанову А.О. відбулося подвійне відображення фонду заробітної плати в Індивідуальних відомостях за період з 01.01.2004р. по 31.10.2004р., у зв'язку з чим встановлено факт переплати пенсії в сумі 5 671,06 грн. за період з 01.01.2009р. по 31.08.2014р.

При перерахунку пенсії Якимчуку Г.С. відповідачем було складено та подано позивачеві Індивідуальну відомість про застраховану особу за період з 01.01.2004р. по 30.09.2004р. з позначками «Призначення пенсії» та типом ставки страхового збору « 1» без ознаки пільги.

Після закінчення 2004 року відповідачем згідно з чинним законодавством було складено та подано позивачеві Індивідуальну відомість про застраховану особу за період з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. з позначками «Початкова» та типом ставки страхового збору « 1» з ознакою пільги.

При переведенні з одного виду пенсії на інший згідно з поданою Якимчуком Г.С. заявою від 28.02.2001р. було враховано його заробітну плату за період з 01.07.95р. по 31.01.2011р. за даними, що містилися в Центральному сховищі бази даних персоніфікованого обліку відомостей ПФУ.

У вересні 2014 року позивачем було проведено позапланову перевірку Херсонського національного технічного університету щодо правильності відомостей поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного страхування за 2004, 2005, 2008 та 2009 роки, за результатами якої складено відповідний акт від 18.09.2014р. № 201. Вказаним актом встановлено, що відповідачем було двічі подано Індивідуальні відомості про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за 2004 рік по Якимчуку Г.С., а саме: - платником подано Індивідуальну відомість по працівнику з типом форми «Призначення пенсії» з кодом типу ставки « 1» за період з 01.01.2004р. по 30.09.2004р. без ознаки пільги; - платником подано Індивідуальну відомість по працівнику з типом форми «Початкова» з кодом типу ставки « 1» за період з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. з ознакою пільги.

При цьому, відповідачем в Індивідуальній відомості про застраховану особу з типом форми «Призначення пенсії» зазначено, що дані про спецстаж відсутні, а у відомості з типом форми «Початкова» заповнено відомості про спецстаж.

Внаслідок подання відповідачем такої звітності при призначенні пенсії Якимчуку Г.С. відбулося подвійне відображення фонду заробітної плати в Індивідуальних відомостях за період з 01.01.2004р. по 30.09.2004р., у зв'язку з чим встановлено факт переплати пенсії в сумі 14018,60 грн. за період з 28.02.2011р. по 31.07.2014р.

При перерахунку пенсії Бондареву В.Т. відповідачем було складено та подано позивачеві Індивідуальну відомість про застраховану особу за період з 01.01.2004р. по 30.06.2004р. з позначками «Призначення пенсії» та типом ставки страхового збору « 1» без ознаки пільги.

Після закінчення 2004 року відповідачем згідно з чинним законодавством було складено та подано позивачеві Індивідуальну відомість про застраховану особу за період з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. з позначками «Початкова» та типом ставки страхового збору « 1» з ознакою пільги.

При переведенні з одного виду пенсії на інший згідно з поданою Бондаревим В.Т. заявою від 12.10.2009р. було враховано його заробітну плату за період з 01.01.1983р. по 30.09.2008р. за даними, що містилися в Центральному сховищі бази даних персоніфікованого обліку відомостей ПФУ.

У вересні 2014 року позивачем було проведено позапланову перевірку Херсонського національного технічного університету щодо правильності відомостей поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного страхування за 2004, 2005, 2008 та 2009 роки, за результатами якої складено відповідний акт від 18.09.2014р. № 201. Вказаним актом встановлено, що відповідачем було двічі подано Індивідуальні відомості про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за 2004 рік по Бондареву В.Т., а саме: - платником подано Індивідуальну відомість по працівнику з типом форми «Призначення пенсії» з кодом типу ставки « 1» за період з 01.01.2004р. по 30.06.2004р. без ознаки пільги; - платником подано Індивідуальну відомість по працівнику з типом форми «Початкова» з кодом типу ставки « 1» за період з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. з ознакою пільги.

При цьому, відповідачем в Індивідуальній відомості про застраховану особу з типом форми «Призначення пенсії» зазначено, що дані про спецстаж відсутні, а у відомості з типом форми «Початкова» заповнено відомості про спецстаж.

Внаслідок подання відповідачем такої звітності при призначенні пенсії Бондареву В.Т. відбулося подвійне відображення фонду заробітної плати в Індивідуальних відомостях за період з 01.01.2004р. по 30.06.2004р., у зв'язку з чим встановлено факт переплати пенсії в сумі 1825,49 грн. за період з 12.10.2009р. по 31.08.2014р.

Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні звернулося до Херсонського національного технічного університету з листом від 14.01.2015р. № 973/05, в якому на підставі положень ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виклало вимогу про повернення вказаних коштів пенсійному органу. Проте, відповідач залишив цю вимогу без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову господарський суд першої інстанції на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що позивачем не доведено протиправності поведінки та вини колишніх посадових осіб Херсонського державного технічного університету, правонаступником якого є відповідач, та, як наслідок, не доведено факту завдання будь - якої за розміром матеріальної шкоди, зокрема у сумі 21 515,15 грн. А також, з вимогами про відшкодування завданої шкоди позивач звернувся до суду поза межами загального строку позовної давності.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду з огляду на таке.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014р. № 280, органи Пенсійного фонду України є органами виконавчої влади, що призначають пенсії та здійснюють облік коштів на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування для забезпечення фінансування витрат на виплату пенсій. Одним з основних завдань органів Пенсійного фонду України є ефективне та цільове використання коштів, удосконалення методів фінансового планування, звітності та системи контролю за витраченими коштами.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підприємства, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, є страхувальниками відповідно до цього Закону.

Статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що в Україні здійснюється облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Персоніфікований облік у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять в тому числі від роботодавців. На кожну застраховану особу відкривається персональна облікова картка.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 03.12.2013р. № 25-2 «Про визнання такою, що втратила чинність, постанови Правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року №22-2» встановлено, що облік застрахованих осіб, звіти щодо сум нарахованих внесків та сум нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за періоди до 01 січня 2011 року ведуться відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10 червня 2004 року № 7-6 «Про затвердження Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2004 року за №1000/9599 та постанови правління Пенсійного фонду України від 05 листопада 2009 року № 26-1 «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2009 року за № 1136/17152.

Згідно з п.1.3 Порядку затвердженого постановою № 7-6 страхувальник один раз на рік до 1 квітня поточного року згідно із затвердженим графіком повинен подати до територіального органу Пенсійного фонду за місцем реєстрації комплект документів первинної звітності до системи персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб за попередній рік.

Водночас, якщо застрахована особа зверталась за призначенням (перерахунком) пенсії протягом поточного року (до терміну подання річної звітності) для додаткового обліку даних про застраховану особу за період, що минув після останнього звіту, в комплекті документів, необхідних для призначення пенсії, страхувальник повинен надати територіальному органу Пенсійного фонду за місцем реєстрації усі відсутні у СПОВ відомості про застраховану особу-заявника за період роботи у страхувальника до дати формування заяви на призначення пенсії.

У разі виявлення недостовірних відомостей, які подані та/або накопичені в електронних базах даних персоніфікованого обліку, страхувальник подає до відповідного територіального органу Пенсійного фонду необхідні коригуючі або скасовуючі документи щодо виявлених недостовірних звітів про застраховану особу.

Отже, заміна відомості «Призначення пенсії» відбувається, якщо підприємством подано «Початкову» відомість з такими ж реквізитами, що і в «Призначення пенсії».

Враховуючи, що реквізити відомостей надані підприємством не співпадали, було залишено актуальним обидва документи.

На підставі поданого документа з позначкою «Коригуюча» у системі персоніфікованого обліку відбувається технологічна заміна попередньо накопичених відомостей в обліковій картці особи на актуальні відомості, що подані страхувальником у документі з позначкою «Коригуюча».

На підставі поданого документа з позначкою «Скасовуюча» недостовірні відомості облікової картки вилучаються із переліку актуальних для використання, але залишаються у електронному архіві для збереження історії звітування. Скасування відомостей здійснюється, якщо некоректними виявились такі ключові реквізити первинного звіту, як код страхувальника, звітний рік, номер облікової картки застрахованої особи, код категорії застрахованої особи, код підстави для спеціального стажу.

Коригування або скасовування відомостей облікової картки застрахованої особи здійснюється за будь-які роки функціонування системи персоніфікованого обліку тільки на підставі наданих у встановленому порядку документів страхувальника. Графіки подання первинної звітності та коригувальних документів до системи персоніфікованого обліку визначаються та надаються страхувальникам територіальними органами Пенсійного фонду за місцем їх реєстрації. Відомості до системи персоніфікованого обліку надаються на електронних та паперових носіях. Електронні носії з первинною звітністю до системи персоніфікованого обліку формуються страхувальником з використанням спеціального комплексу програм «АРМ-Р».

У відповідності до п. 2 Порядку до переліку документів первинної звітності віднесено Індивідуальні відомості про застраховану особу.

Всі дані про заробітну плату застрахованих осіб, поданих страхувальниками зберігаються у Центральному сховищі Пенсійного фонду України. За умови співпадання основних реквізитів індивідуальних відомостей на застраховану особу у системі персоніфікованого обліку відбувається технологічна заміна попередньо накопичених відомостей в обліковій картці особи на актуальні відомості. Така заміна відбувається тільки на центральному рівні. У випадку, коли основні реквізити індивідуальних відомостей на застраховану особу не співпадають, у Центральному сховищі Пенсійного фонду України залишаються актуальними обидва документи, що призводить до недостовірного відображення розміру заробітної плати застрахованої особи, а саме подвоєнню заробітної плати за період співпадання по обох звітах з позначками "Призначення пенсії" та "Початкова".

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

За змістом ст. 1166 ЦК України матеріальна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України. Судом апеляційної інстанції установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що внаслідок подання відповідачем некоректної звітності при призначенні пенсії Молчанову А.О., Якимчуку Г.С. та Бондареву В.Т. відбулося подвійне відображення фонду заробітної плати в Індивідуальних відомостях, у зв'язку з чим пенсійним органом було надмірно нараховано та виплачено пенсійні кошти вказаним особам загальною сумою 21 515,15 грн.

Отже, подання відповідачем некоректної звітності до пенсійного органу свідчить про наявність з боку відповідача протиправної поведінки в даному питанні. Крім того, факт протиправної поведінки відповідача підтверджується також актом перевірки № 201 від 18.09.2014р., складеним посадовою особою Управління Пенсійного фонду України у місті Херсоні, який є документом - носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою полягає у тому, що саме неправомірне подання відповідачем некоректної звітності до пенсійного органу призвело до надмірного нарахування та виплати пенсійних коштів застрахованим особам на суму 21 515,15 грн., що є для органів Пенсійного фонду України шкодою, яка підлягає відшкодуванню.

При цьому, відповідачем не доведено за допомогою законодавчо встановлених засобів доказування відсутність своєї вини у завданні шкоди позивачеві.

Таким чином, позивачем доведено належними доказами наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення у діях відповідача, а протилежний висновок місцевого суду суперечать наявним у справі матеріалам та є помилковим, оскільки не зазначення в акті перевірки які пункти «Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування» порушені, не притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб відповідача за вчинення адміністративного правопорушення, не спростовують факт надання відповідачем некоректної звітності до пенсійного органу, відповідальність за повноту, достовірність та правильність зазначених в ній відомостей покладена саме на посадових осіб звітуючого суб'єкта.

Враховуючи все вищевикладене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності колегія суддів вважає, що у відповідача виник обов'язок по відшкодуванню позивачу шкоди, завданої внаслідок видачі недостовірних документів, у розмірі надмірно виплачених пенсійних коштів загальною сумою 21 515,15 грн.

Щодо застосування строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення судом рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, матеріалами справи підтверджено, що про факт завдання відповідачем майнової шкоди позивач дізнався під час проведення позапланової перевірки Херсонського національного технічного університету щодо правильності відомостей поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного страхування за 2004, 2005, 2008 та 2009 роки, за результатами якої було складено відповідний акт від 18.09.2014р. № 201, а звернуся позивач до господарського суду з даним позовом 11.06.2015р., що вбачається з відбитку штемпелю канцелярії суду на позовній заяві, тобто в межах загального строку позовної давності тривалістю у три роки, встановленого ст. 257 ЦК України. Отже, відсутні правові підстави вважати, що позов заявлено із пропуском строку позовної давності і тому доводи відповідача в цій частині не приймаються до уваги.

Помилковим є висновок суду місцевого суду про те, що право на подання до суду позову з вимогами про відшкодування відповідачем шкоди, завданої внаслідок переплати пенсії пенсіонеру Молчанову А.О. виникло у позивача після 02.02.2009р., а завданої внаслідок переплати пенсії пенсіонеру Якимчуку Г.С. - після 28.02.2011р., з посиланням на акти перевірки від 02.02.2009р. та від 28.07.2009р., оскільки з зазначених актів вбачається, що у даному випадку пенсійним органом проводилися лише перевірки достовірності довідок про заробітну плату, наданих відповідачем для призначення пенсій гр. Молчанову А.О. та гр. Якимчуку Г.С.

Окрім того, слід мати на увазі, що правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушене ніким, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

При винесенні рішення про відмову у задоволенні позову суд вимоги ст. 267 ЦК України не врахував, об'єднавши взаємовиключні поняття правил застосування позовної давності як за спливом строків, так і за недоведеністю самої вимоги.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову місцевий господарський суд надав невірну юридичну оцінку обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, оскільки станом на день подання позовної заяви та апеляційної скарги позивач був звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 18 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача до Державного бюджету України підлягає стягненню 2740,50 грн. судового збору, у тому числі 1827 грн. за розгляд справи судом першої інстанції та 913,50 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні задовольнити.

Рішення господарського суду Херсонської області від 16 липня 2015 року у справі № 923/909/15 скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути з Херсонського національного технічного університету () на користь Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні () завдану шкоду в сумі 21 515,15 грн.

Стягнути з Херсонського національного технічного університету () на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1827 грн. за розгляд справи судом першої інстанції (за платіжними реквізитами місцевого господарського суду) та 913,50 грн. за розгляд апеляційної скарги (за платіжними реквізитами суду апеляційної інстанції).

Доручити господарському суду Херсонської області видати відповідні накази з зазначенням правильних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

Філінюк І.Г.