УХВАЛА

16.11.2015Справа № 910/23366/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та публічного акціонерного товариства «АТ «СВІТАНОК» про визнання договору недійсним, за участю представників учасників судового процесу:

прокурор у справі: Дергун Д.С. (службове посвідчення від 20.09.2012 № 004715);

від позивача: Безносик А.О. (довіреність від 13.10.2015 № 225-КР-3813);

від відповідача 1: Горбачевська О.О. (довіреність від 06.10.2015 № 062/01/10-11176);

від відповідача 2: Геращенко І.В. (довіреність від 05.10.2015 № 127),

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2015 року до Господарського суду міста Києва звернувся заступник прокурора міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та публічного акціонерного товариства «АТ «СВІТАНОК», яким заявлено вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 15.07.2010, укладеного між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та ВАТ «СВІТАНОК», посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого за № 4439 (далі - договір).

Прокурор позов мотивує таким. Рішенням Київської міської ради (II сесія VI скликання) від 28.08.2008 № 106/106 «Про внесення змін до рішення Київради від 08.02.2007 № 62/723 «Про Програму приватизації комунального майна територіальної громади міста Києва на 2007-2010 роки» включено до переліку об'єктів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва та підлягають приватизації шляхом викупу на аукціоні Головним управлінням комунальної власності м. Києва, нежилі приміщення, зокрема, на вул. Б. Хмельницького, 3, літ. «А» у м. Києві.

На підставі вказаного рішення КМР наказом Головного управління комунальної власності м. Києва (назва якого змінена на Департамент комунальної власності м. Києва) від 29.03.2010 № 200-ПР визначено, зокрема, провести приватизацію нежитлового приміщення шляхом продажу на аукціоні та забезпечити проведення оцінки приміщень.

Згідно з висновком про вартість майна, складеного суб'єктом оціночної діяльності - TОB «МЕДІА КОНСАЛТИНГ ГРУП ЛТД» та затвердженого наказом Головного управління комунальної власності м. Києва від 13.04.2010 № 206-ПР, вартість нежитлового приміщення станом на дату оцінки - 31 березня 2010 року складає 9840000,00 грн.

Наказом Головного управління комунальної власності м. Києва від 03.06.2010 № 457-ПР вирішено провести повторний продаж на аукціоні нежитлового приміщення, знизити на 30 % початкову ціну продажу вказаного об'єкта та встановити його початкову вартість у сумі 6888000,00 грн.

Інформацію (оголошення) про продаж нежитлового приміщення було опубліковано у випуску від 04.06.2010 № 4 газети «Дивіденди-Інформ».

Відповідно до протоколу від 06.07.2010 № 4 про хід торгів на аукціоні, за результатами проведеного аукціону з продажу нежитлового приміщення, затвердженого наказом Головного управління комунальної власності м. Києва від 09.07.2010 № 509-ПР, переможцем визнано ВАТ «СВІТАНОК».

15 липня 2010 року між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та ВАТ «СВІТАНОК» укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого за № 4439.

Відповідно до предмета оспорюваного правочину відповідач 1 продав, а відповідач 2 купив нежилі приміщення (в літ. А) загальною площею 1231,50 м2 з № 1 по № 5 (групи приміщень № 10), з № 1 по № 32 (групи приміщень № 11), з № 1 по № 29 (групи приміщень № 12) площею 1019,80 м2, місця спільного користування площею 211,70 м2, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 3 (далі - нежитлове приміщення/ об'єкт приватизації) (п. 1 спірного правочину).

Як вбачається з пунктів 1.7 та 2.1 спірного договору, нежитлове приміщення продано і придбано за 6888000,00 грн.

Однак, прокурор стверджує, що договір купівлі-продажу від 15.07.2010 підлягає визнанню недійсним у зв'язку із таким.

По-перше, прокурор вважає, що було порушено імперативну норму Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», а саме ч. 2 ст. 8 названого Закону, тобто порушено двомісячний строк підготовки об'єкта приватизації до продажу.

По-друге, на думку прокурора, така дія, як опублікування оголошення про проведення аукціону з продажу нежитлового приміщення в газеті «Дивіденди-Інформ» є порушенням правил, передбачених абз. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», оскільки вказане видання не було визначене органом приватизації, що в результаті звузило коло потенційних покупців у аукціоні щодо продажу об'єкта приватизації.

По-третє, прокурор, посилаючись на приписи ст. 13 та ч. 4 ст. 17 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», стверджує, що аукціон з продажу нежитлового приміщення фактично не відбувся, оскільки майно продано за початковою ціною та жодним з покупців не запропоновано вищої ціни.

Водночас прокурор зазначає, що пропозицій від товариства з обмеженою відповідальністю «МАТІС-С» на не надходило.

Як вбачається з наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 09.07.2010 № 509-ПР, вирішено повернути ТОВ «МАТІС-С» грошові кошти в сумі 688800,00 грн, перерахованих ним для участі в аукціоні.

Крім того, як зазначає прокурор, згідно із виписками Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу КМР (КМДА) грошові кошти, які надійшли від ВАТ «СВІТАНОК» як оплата за договором купівлі-продажу, повернуто на розрахункові рахунки вказаного підприємства 19.08.2010 в сумі 688 800 грн, 19.08.2010 - 3100000 грн, 20.08.2014 - 3099 200 грн, як помилково перераховані та у зв'язку з відсутністю договору купівлі-продажу в управлінні.

Таким чином, прокурор зазначає, що у даному випадку порушення інтересів держави пов'язано з тим, що за наслідками укладення спірного договору відбулося незаконне відчуження майна територіальної громади міста Києва та порушені майнові інтереси держави, а відтак наявні правові підстави для звернення прокурора до суду з позовом.

Як стверджує прокурор, прокуратурі м. Києва стало відомо про обставини незаконної приватизації приміщень під час проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000160 від 10.02.2015, що підтверджується відповідями на запити прокуратури. У зв'язку із цим, строк позовної давності прокурором не пропущено. Крім того, Київська міська рада, приймаючи рішення щодо приватизації комунального майна, розраховувала на те, що майно буде приватизовано відповідно до встановленого законодавством порядку. Разом з цим, Київрада не будучи стороною договору купівлі-продажу приміщень не могла знати про допущені Департаментом порушення законодавства, а відтак строк позовної давності Київрадою також не пропущено.

Таким чином, прокурор просить суд позов задовольнити та визнати договір недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2015 прийнято позов до розгляду та порушено провадження у справі № 910/23366/15, а її розгляд призначено на 07 жовтня 2015 року.

Відповідач 2, скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, подав до суду відзив, яким позовну вимогу прокурора відхилив повністю у зв'язку із таким. Відповідач 2 вважає, що прокурором визначено позивача, оскільки прокурор не наділений повноваженнями подавати позов в інтересах КМР, як органу місцевого самоврядування. Також на думку відповідача 2, перевищення строків підготовки приватизації до продажу відбулося у зв'язку із великою кількістю об'єктів малої приватизації, що, у свою чергу, не є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, відповідач 2 зазначає, що публікація оголошення про проведення аукціону з продажу об'єкта приватизації в газеті «Дивіденди-Інформ» здійснена без порушень вимог абз. 3 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», оскільки відповідно до умов договору, орган приватизації - Головне управління комунальної власності м. Києва уповноважило Українську універсальну товарну біржу на організацію та проведення аукціону з продажу нежитлового приміщення, зокрема, і на публікацію відомостей про об'єкти приватизації без конкретизації друкованих засобів масової інформації. Відповідач 2 водночас стверджує, що аукціон з продажу об'єкта приватизації проведено у відповідності до вимог, встановлених статтями 13, 17 ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», а саме: відповідач 2 запропонував найвищу ціну за об'єкт приватизації і, відповідно, отримав право на його приватизацію. При цьому відповідач 2 вказує на те, що ні орган приватизації, ні учасники аукціону спірний договір не оспорювали. Поряд із цим у відзиві зазначено, що ті обставини, як повернення грошових коштів відповідачеві 2 як помилково перераховані, та відсутність договору в Головному управлінні комунальної власності м. Києва виконавчого органу КМР (КМДА), не є підставами для визнання договору недійсним. Також відповідач 2 у своєму відзиві просить суд застосувати строки позовної давності, оскільки вважає, що прокурор і позивач були обізнані про спірні обставини у даній справі у 2010 році.

У судовому засіданні 07 жовтня 2015 року представником відповідача 1 надано суду відзив, з якого вбачається, що вказана сторона спору проти позову прокурора не заперечує через відсутність в Департаменті комунальної власності міста Києва спірного договору, результатів аукціону та акту приймання-передачі приватизаційних справ, а також у зв'язку із поверненням відповідачеві 2 грошових коштів.

Ухвалою суду від 07.10.2015 розгляд справи відкладено на 19 жовтня 2015 року.

У судовому засіданні 19 жовтня 2015 року судом оголошено перерву до 02 листопада 2015 року.

Ухвалою суду від 02.11.2015 розгляд справи відкладено на 09 листопада 2015 року та за клопотанням представника позивача продовжено строк розгляду спору в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 09.11.2015 розгляд справи відкладено на 16 листопада 2015 року.

Суд відзначає, що ухвалою від 09.11.2015 було зобов'язано прокурора надати суду, зокрема:

- письмові пояснення щодо посилання прокурора у позові на порушення п. 4 ст. 34 Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 № 803, а саме прокуратура зазначає, що коли протягом трьох хвилин після оголошення початкової вартості майна жоден з учасників не запропонував ціну, вищу за оголошену ліцитатором, аукціон вважається таким, що не відбувся, проте в редакції вказаного Порядку від 02.03.2010 (чинній на момент проведення аукціону) зазначено: «аукціон вважається таким, що не відбувся, у разі коли після оголошення початкової вартості продажу учасники не висловлюють бажання придбати об'єкт за оголошеною початковою вартістю»;

- письмові пояснення щодо обґрунтування позову порушенням п. 5 ст. 17 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»;

- письмові пояснення з приводу обґрунтування прокурором позову шляхом посилання на те, що відбулося неналежне розміщення оголошення про проведення аукціону в друкованому виданні, враховуючи, що договір, у якому визначено таке друковане видання втрачено.

Тобто, ухвалою від 09.11.2015 суд зобов'язав прокурора надати суду пояснення щодо тих обставин, на яких ґрунтується його позов.

Крім того, суд останніми трьома ухвалами зобов'язував позивача та відповідача 1 надати суду необхідні для правильного вирішення спору документи.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що суд неодноразово попереджав ухвалами про наслідки, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Проте, незважаючи на викладені вище вимоги суду, у судовому засіданні 16 листопада 2015 року судом було з'ясовано, що прокурором, позивачем та відповідачем 1 вимог ухвали не виконано, обґрунтованих письмових пояснень по суті спору із відповідними доказами суду не надано.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали даної справи та беручи до уваги викладені вище обставини, дійшов висновку про залишення даного позову без розгляду в порядку, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, з огляду на таке.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

Згідно з положеннями ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії; оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Виходячи з приписів наведених вище норм процесуального права, прокурор був зобов'язаний викласти у позові ті обставини, на яких ґрунтується його вимога, підтвердити їх документально та обґрунтувати відповідними нормами матеріального права.

Однак, як вбачається з наведеного вище, прокурор вимог процесуального законодавства не виконав, позов належним чином не обґрунтував, відповідних доказів і норм права не навів у зв'язку із чим суд ухвалами вимагав, зокрема, від прокурора виконання вказаних приписів законодавства, що необхідно для правильного вирішення спору у даній справі. Проте, вимоги суду прокурором залишені без виконання і без відповідних обґрунтованих пояснень щодо такого невиконання.

При цьому, суд відзначає, що ні прокурор, ні позивач до суду не зверталися із відповідними клопотаннями про витребування відповідних доказів для підтвердження позовних вимог. Суд, у свою чергу, позбавлений можливості витребувати необхідні докази за власною ініціативою, оскільки, як зазначалося, доказів, які підтверджують обставини, у позові прокурором не зазначено.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Пленумом Вищого господарського суду України у постанові від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» надано такі роз'яснення.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання (п. 2.1). Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК (п. 2.3, п. 3.13).

Таким чином, підсумовуючи сукупність наведених вище обставин і норм права, суд залишає позов без розгляду в порядку, передбаченому п. 5 частини першої ст. 81 ГПК України, оскільки ненадання прокурором суду витребуваних пояснень по суті спору, доказів на підтвердження обставин справи та нормативно-правового обґрунтування перешкоджає всебічно та об'єктивно встановити обставини справи, повно дослідити обґрунтованість позовних вимог у справі, прийняти правильне та обґрунтоване рішення в межах встановлених процесуальних строків.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 81 ГПК України після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

Отже, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 81, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

У Х В А Л И В :

1. Позов залишити без розгляду.

Суддя Я.А. Карабань