Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" листопада 2015 р. Справа № 906/39/14.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

Розглянувши скаргу боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Адонікс" (м. Баранівка, Житомирської обл.) на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Житомирській області за вих.№20 від 06.11.2015 у справі

За позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Трейдинг" (м.Київ)

До: 1. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарського товариства "Адонікс" (м. Баранівка, Житомирської обл.)

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро"(м. Київ)

про стягнення 5 660 321,25 грн. (відповідно до заяви від 13.02.2014р. про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення неустойки - 5 660 130, 43 грн.)

за участю представників сторін:

від стягувача: не прибув,

від боржника -1: ОСОБА_3 дов. №б/н від 23.11.2015р.

від боржника -2: не прибув,

від ДВС: не прибув.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 13.02.2014 р. у справі №906/39/14 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Адонікс" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Трейдинг" 4975000,00грн. основного боргу, 71449,18грн неустойки, 600000,00грн. штрафу, 72900,90грн судового збору.

На виконання рішення від 13.02.2014 р. у справі господарським судом видано наказ від 05.03.2014 р. № 906/39/14.

09 листопада 2015р. до Господарського суду Житомирської області надійшла скарга ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Адонікс" (м. Баранівка, Житомирської обл.) на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Житомирській області за вих.№20 від 06.11.2015., згідно з якою останній просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Житомирській області щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №42412590 боржником у якому виступає ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Адонікс";

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Житомирській області винести постанову про скасування арештів та закінчення виконавчого провадження №42412590 по стягненню заборгованості з ТОВ "СП "Адонікс".

В обґрунтування поданої скарги боржник ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Адонікс" посилається, зокрема на те, що загальними зборами учасників ТОВ "СП "Адонікс" ( протокол №11 від 26.11.2014) прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності товариства шляхом його ліквідації; після звернення із заявою від 26.10.2015 за №19 до ВДВС Баранівського РУЮ та Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Житомирській області про закінчення будь-яких виконавчих проваджень та зняття арештів з майна останнього, станом на 06.11.15 виконавчі провадження боржника не закінчені, арешти на майно боржника не зняті.

Ухвалою від 12.11.15р. господарський суд, серед іншого , прийняв до розгляду скаргу (заяву) боржника, вжив відповідні заходи , призначив засідання суду на 15.10.15р.

До початку розгляду скарги по суті судом встановлено, що всі учасники судового процесу належним чином повідомлені про засідання суду. Відповідно, неявка представника стягувача, боржника -2 та державного виконавця не перешкоджає розгляду скарги по суті.

23.11.2015 на адресу суду від представника Управління ДВС ГТУЮ у Житомирській області надійшов відзив, згідно якого останній просить в задоволенні скарги відмовити, посилаючись серед іншого , на те, що скарга боржника -1 підвідомча суду адміністративної юрисдикції.

Також, 23.11.2015 на адресу суду від боржника-2 надійшов відзив на скаргу, згідно якого останній просить задовольнити скаргу боржника-1.

В засіданні суду представник боржника -1 підтримав доводи скарги за №№20 від 06.11.2015р. з підстав, у ній наведених. Посилається на те, що голова ліквідаційної комісії подав до господарського суду скаргу на дії ДВС за результатами якої, господарським судом було винесено ухвалу від 15.10.2015р. про визнання недійсною постанову відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Житомирській області від 01.09.2015р. про зупинення виконавчого провадження. Крім того, зауважив, що в описовій та мотивувальній частині вказаної ухвали судом зазначено, що при переході до процедури самоліквідації виконавчі провадження підлягають закінченню. Боржник -1 звертався із заявою від 26.10.2015р. до ВДВС Баранівського РУЮ та відділу примусового виконання рішень про закінчення будь-яких виконавчих проваджень боржником у яких виступає ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарського товариство "Адонікс" та зняття арештів з майна останнього, проте станом на 06.11.2015р. виконавчі провадження не закінчені та арешти з майна не зняті. Вважає, що вищевикладене свідчить про бездіяльність Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ та порушує права та законні інтереси боржника1.

Господарський суд, заслухавши представника боржника -1, розглянувши скаргу по суті та матеріали виконавчого провадження ВП №42412590, прийшов до висновку відмовити в задоволенні скарги з таких мотивів.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи, в тому числі накази господарських судів.

Законом України "Про виконавче провадження" визначено основні стадії виконавчого провадження, а саме: 1.відкриття виконавчого провадження; 2.підготовка до примусового виконання; 3.вжиття заходів примусового виконання рішення; 4.закінчення виконавчого провадження.

Відкриття виконавчого провадження - це стадія, яка полягає у діях державного виконавця, що спрямовані на визначення підстав для відкриття виконавчого провадження.

Питання про порушення виконання (відкриття провадження) вирішує державний виконавець у триденний строк із моменту звернення із заявою про виконання або надходження виконавчого документу від суду. У такому разі державний виконавець відкриває провадження не пізніше наступного дня після одержання виконавчого документа і в той самий день проводить виконавчі дії. При винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання боржником рішення суду; попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних із провадженням виконавчих дій; за заявою стягувача державний виконавець має право накласти арешт на майно боржника та оголосити заборону на його відчуження, одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника.

Підготовка до примусового виконання - це дії державного виконавця, спрямовані на встановлення місця знаходження (проживання) боржника, наявності рухомого або нерухомого майна, грошових коштів в установах банків, пропозиції виконати рішення добровільно, створення умов для подальшого виконання виконавчого документу. Мета цієї стадії - створити належні умови для своєчасного й ефективного виконання документів, що надійшли до державного виконавця, а також забезпечити умови для добровільного виконання рішення боржником.

Примусове виконання (застосування заходів примусового виконання рішення) - це вжиття державним виконавцем заходів щодо реалізації припису юрисдикційного акта способами, які визначено законом, із покладанням на боржника виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних із виконанням. Як правило, обов'язковою ознакою стадії (етапу) примусового виконання рішення є його оплата, що її покладено на боржника як особу, що зобов'язана за виконавчим документом вчинити певну дію або утриматися від її вчинення.

Закінчення виконавчого провадження - це дія державного виконавця, що полягає у завершенні проведення виконавчих дій у певному виконавчому провадженні, за певними виконавчим документом. Підстави закінчення виконавчого провадження визначено у ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Тобто виконання державним виконавцем обов'язків, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім всіх необхідних (можливих) заходів для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки.

Закон України "Про виконавче провадження" зобов'язує державного виконавця вчиняти виконавчі дії у певній послідовності для задоволення вимог стягувача та дотримання прав боржника, тобто, виконавче провадження має послідовні стадії виконання виконавчого документу, а тому порушення цього порядку не буде відповідати вимогам чинного законодавства.

Вимоги скарги в частині неправомірної бездіяльності Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Житомирській області щодо невинесення постанови про скасування арештів та закінчення виконавчого провадження № 42412590, задоволенню не підлягають , оскільки станом на 06.11.15р. відсутні для цього підстави, і зокрема.

Так, за приписами статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті ліквідації.

Припинення юридичної особи шляхом ліквідації унормовано , насамперед, приписами ст. 110 ЦК України про те, що юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами.

Згідно з ч. 3 цієї статті якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, встановлені законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом.

У ч.3 ст. 104 ЦК України передбачено, що порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Так, у статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( далі - Закон про банкрутство) передбачені особливості застосування процедури банкрутства до боржника, що ліквідується власником.

Згідно з ч.1 цієї статті якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин л і к в і д а т о р (ліквідаційна комісія) з о б о в я з а н и й звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

Згідно з ч. 5 цієї статті невиконання вимог, передбачених частиною першою цієї статті, є підставою для відмови у внесенні запису про ліквідацію юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У ч. 6 цієї статті передбачено, що власник майна боржника (уповноважена ним особа), керівник боржника, голова ліквідаційної комісії (л і к в і д а т о р), я к і д о п у с т и л и п о р у ш е н н я вимог частини першої цієї статті, н е с у т ь с о л і д а р н у в і д п о в і д а л ь н і с т ь за незадоволення вимог кредиторів.

П и т а н н я п о р у ш е н н я власником майна боржника (уповноваженою ним особою), керівником боржника, головою ліквідаційної комісії (л і к в і д а т о р о м ) вимог частини першої цієї статті п і д л я г а є р о з г л я д у г о с п о д а р с ь к и м с у д о м при проведенні ліквідаційної процедури відповідно до цього Закону. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду про затвердження ліквідаційного балансу та звіту ліквідатора банкрута, що є підставою для подальшого звернення кредиторів до власника майна боржника (уповноваженої ним особи), керівника боржника, голови ліквідаційної комісії (ліквідатора).

У разі виконання ліквідатором вимог ч.1 ст. 95 Закону про банкрутство, господарський суд на підставі статті 37 цього Закону приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.

Одним із правових наслідків прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, є скасування арештів, накладених на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інших обмежень щодо розпорядження майном такого боржника ( ст. 38 Закону про банкрутство).

В свою чергою, обовязковою умовою звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство є дотримання боржником порядку ліквідації юридичної особи відповідно до законодавства України.

Згідно ч. 4 ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо інвентаризації майна юридичної особи, що припиняється, а також майна її філій та представництв, дочірніх підприємств, господарських товариств, а також майна, що підтверджує її корпоративні права в інших юридичних особах, виявляє та вживає заходів щодо повернення майна, яке перебуває у третіх осіб.

У випадках, установлених законом, ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує проведення незалежної оцінки майна юридичної особи, що припиняється.

Згідно частини 9 цієї статті у разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

Згідно частини 12 цієї статті майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, передається учасникам юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом.

Таким чином, для виконання вимог ст. ст. 111 та 112 ЦК України ліквідаційною комісією майно боржника - юридичної особи не може бути обтяжене публічним обтяженням ( постановою державного виконавця про арешт майна ), а державний виконавець, відповідно , не має права вчиняти щодо нього будь-які юридично значимі дії, як-то, оцінку, продаж, погашення вимог стягувачів за рахунок одержаних коштів від його продажу.

Саме тому, у частині 2 ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку. У разі надходження виконавчого документа до ліквідаційної комісії ліквідатора) арешт з майна боржника знімається за постановою державного виконавця, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Згідно з ч. 3 цієї статті у разі якщо виконавчий документ надіслано ліквідаційній комісії (ліквідатору), виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, приписи ч.3 статті 67 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають застосуванню , коли боржник - юридична особа перебуває в стані припинення шляхом ліквідації.

Однак після 04.11.12 року приписи ст. ст. 111 та 112 ЦК України, а також ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження" застосовуються лише у разі припинення юридичної особи шляхом визнання боржника банкрутом на підставі Закону про банкрутство, а не шляхом самоліквідації.

Так, до 04.11.12року державний виконавець мав право закінчити виконавче провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" у разі передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи.

Після 04.11.12 року на підставі п.7 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" підлягає закінченню виконавче провадження лише у разі визнання боржника банкрутом, про що судом викладено вище.

Окрім того, за змістом ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури не є підставою для скасування арешту, накладеного на майно боржника та інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

Згідно з ч.4 цієї статті у разі закінчення виконавчого провадження внаслідок офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконавчі документи можуть бути повторно предявлені до виконання у визначені статтею 22 цього Закону строки, якщо у звязку із припиненням провадження у справі про банкрутство вимоги, підтверджені такими документами, не були задоволені повністю або частково та не вважаються погашеними (списаними, прощеними) відповідно до Закону про банкрутство.

Таким чином, припинення юридичної особи шляхом самоліквідації не є підставою як для закінчення виконавчого провадження , так і підставою для скасування арешту, накладеного на майно боржника та інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до п. 3 ч.1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Застосування п. 3 ч.1 статті 49 Закону має місце у випадку внесення до єдиного державного реєстру запису про припинення боржника як юридичної особи. Однак станом на 06.11.2015року такі обставини не існували.

Інші підстави для закінчення виконавчого провадження в порядку, встановленому цим Законом також не існували.

Відповідно до змісту статті 19 Конституції України державний виконавець діє в порядку та спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 9.13 Постанови №9 від 17.10.12 р. за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд, серед іншого, зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Тому, безпідставне ухилення державного виконавця від виконання своїх обов'язків і є, власне, його бездіяльністю.

Однак з врахуванням вищевикладеного, судом не встановлено обставин безпідставного ухилення державного виконавця від здійснення виконавчої дії із закінчення виконавчого провадження № 42412590 та скасування арештів, накладених на майно боржника та інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду у цій справі станом на 06.11.15р.

Окрім вищевикладеного, господарський суд відхиляє доводи ВПВР УДВС ГУЮ про юрисдикційну непідвідомчість господарському суду скарги боржника -1 на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №42412590, яке входить до складу зведеного виконавчого провадження № 42424076 з таких підстав.

Згідно п. 10 Постанови ВГСУ від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" розгляд господарськими судами скарг у порядку статті 121-2 ГПК України є однією з форм судового контролю щодо виконання рішень, ухвал, постанов, а виконання рішення, ухвали постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу.

Отже, зазначені скарги щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів підлягають розгляду господарським судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим господарським судом, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу). Розгляд таких скарг здійснюється господарськими судами за правилами ГПК України.

Якщо у відповідній скарзі йдеться про оскарження дій (бездіяльності) органу Державної виконавчої служби у зведеному виконавчому провадженні, то вона підлягає розглядові господарським судом у тій частині, яка стосується виконання рішення (ухвали, постанови) господарського суду, але не загального суду чи іншого органу, який видав виконавчий документ.

Аналогічні висновки щодо застосування господарським судом статті 121-2 ГПК України викладені у п.п. 9.1 та 9.2 Постанови ВГСУ від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

Однак визначальним у питанні юрисдикції господарського та адміністративного судів щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби є наступний висновок Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладений у постанові від 30.06.15р. в адміністративній справі 825/2566/14 ( № в реєстрі 46701986):

- частиною першою статті 181 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб;

- тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ;

- за правилами статті 121 -2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена;

- скарги на дії органів державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги;

- за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку;

- таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Ухвали господарських судів набирають законної сили в день їх винесення, якщо інше не передбачено законом (зокрема, частинами п'ятою та шостою статті 122-11 ГПК України) (п. 12. Постанови ВГСУ від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення".

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 121-2 , п. 21 ч. 1 ст. 106 ГПК України ухвала про розгляд скарги на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби підлягає апеляційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 86 та 121-2 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Адонікс" (м. Баранівка, Житомирської обл.) за вих.№20 від 06.11.2015р. на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Житомирській області у виконавчому провадженні №42412590.

Ухвала вступила в законну силу 23.11.15р. , однак підлягає апеляційному оскарженню.

Суддя ОСОБА_4

Друк:

1 - в справу

2 - стягувачеві (рек. з повід);

3- боржнику ТОВ "СП"Адонікс" ( простогдю);

4- боржнику ТОВ "Лотуре-Агро" (рек. з повід) на адресу: 03022, м. Київ, провулок Василя Жуковського, 13/16 ;

5- Відділу примус. вик. рішень УДВС ГУЮ в Житом. обл. (рек. з повід).