ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015 р. Справа №904/5276/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді Науменка І.М. (доповідача)

суддів: Вечірка І.О., Кузнецова В.О.,

при секретарі судового засідання: Петровська А.В.,

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №186 від 28.07.15р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №63 від 01.01.15р.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2015р. у справі №904/5276/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод", м.Дніпропетровськ

до Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ

про тлумачення пункту 8.2 договору від 08.07.2014р. №ПР/Л-14437/НЮ,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2015р. у справі №904/5276/15 (суддя Загинайко Т.В.) в позові відмовлено.

Мотивуючи прийняття зазначеного вище рішення, господарський суд першої інстанції зазначив про відсутність спору, коли сторони маяють різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину, а також, зауважив на відсутності в спірному пункті 8.2 договору від 08.07.2014р. №ПР/Л-14437/НЮ незрозумілих слів, понять, термінів, які не дають змоги зясувати дійсні наміри сторін при підписанні правочину, що є необхідною умовою для тлумачення останнього відповідно до ст.213 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з даним рішенням, ТОВ "Харківський вагонобудівний завод" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду від 04.08.2015р. скасувати, судові витрати у справі покласти на відповідача.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наполягає на наявності спору між сторонами щодо тлумачення пункту 8.2 договору від 08.07.2014р. №ПР/Л-14437/НЮ, який може бути вирішений лише в судовому порядку.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, колегією суддів встановлено наступне:

В червні 2015р. ТОВ "Харківський вагонобудівний завод" звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ДП "Придніпровська залізниця", в якому просив розтлумачити пункт 8.2 укладеного між сторонами договору від 08.07.2014р. №ПР/Л-14437/НЮ, визначивши в рішенні, що „у випадку несвоєчасного виконання виконавцем зобовязань, пеня і штраф не підлягають нарахуванню на вартість послуг і робіт (з виконання послуг), які були фактично виконані до 26.12.2014 року включно.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, 08.07.2014р. між сторонами було укладено договір №ПР/Л-14437/НЮ про надання послуг з капітально-відновлювального ремонту пасажирських вагонів та встановлено строк надання послуг 85 календарних днів з моменту передачі вагонів у ремонт. В подальшому, додатковою угодою сторони продовжили строк виконання послуг до 26.12.2014р.

Пунктом 8.2 договору, зокрема, передбачено, що за порушення строків надання послуг виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, крім того, за прострочення терміну надання послуг понад 30 календарних днів виконавець додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Як стверджує позивач в позовній заяві та апеляційній скарзі, під час укладення договору він розумів зміст пункту 8.2 наступним чином: у випадку несвоєчасного виконання відповідачем товарного зобовязання, відповідач має право нараховувати пеню в розмірі 0,1% та штраф в розмірі 7% саме від вартості послуг, з яких позивачем допущено прострочення виконання, а не з ціни договору і не з загальної вартості окремої частини зобовязання.

В свою чергу, відповідач проти позову повністю заперечує, зауважуючи, що часткове прийняття послуг умовами договору не передбачене, назва послуги чітко вказана в додатку №1 до договору, де відсутні етапи та вартість частин послуги, у відповідача фізично відсутня можливість прийняти послуги частинами, оскільки ремонт вагону виконується в комплексі.

Саме відсутність згоди щодо розуміння змісту пункту 8.2 договору від 08.07.2014р. №ПР/Л-14437/НЮ стало причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права.

Отже, вирішуючи питання щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги та, як наслідок, наявності правових підстав для задоволення позову, колегія суддів виходила з наступного:

Відповідно до п.1 ст.626, ст.627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, визначальною ознакою договору є мета його укладення.

В свою чергу, положеннями ст.213 ЦК України визначений інститут тлумачення правочину, яке може здійснюватися як сторонами, так і на вимогу однієї із сторін судом.

Проте, за результатами апеляційного перегляду колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції з приводу того, що тлумачення не може створювати, натомість - тільки розяснювати вже існуючі умови угоди. В той же час, ані зі змісту позовної заяви, ані з доводів позивача не встановдено обставин щодо наявності у пункті 8.2 договору незрозумілих слів, понять, термінів, які не дають змоги з'ясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України.

Більш того, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину. А тому тлумачення договору (правочину) можливе до початку виконання сторонами його умов.

Тобто, для вирішення даного спору важливим є той факт, що договір від 08.07.2014р. №ПР/Л-14437/НЮ вже тривалий час виконувався сторонами. Так, часткове виконання даного правочину сторонами підтверджене наявними у справі матеріалами, зокрема, змістом позовної заяви до господарського суду Харківської області про стягнення з ТОВ "Харківський вагонобудівний завод" на користь ДП "Придніпровська залізниця" заборгованості за неналежне виконання господарського зобовязання за договором від 08.07.2014р. №ПР/Л-14437/НЮ, саме тлумачення пункту 8.2 якого є предметом спору у даній справі №904/5276/15. (а.с.22-23).

З огляду на викладене вище, колегія суддів зауважує на тому, що звернення однією із сторін до суду щодо неналежного виконання іншою стороною його умов, є спором сторін, який вирішується судом шляхом застосування у тому числі умов договору. Застосування ж господарським судом умов договору при вирішенні спору про неналежне виконання ТОВ "Харківський вагонобудівний завод" взятих на себе зобовязань з ремонту вагонів за договором №ПР/Л-14437/НЮ від 08.07.2014р. і буде безпосередньо способом тлумачення змісту спірного пункту 8.2 правочину.

(Наведені вище правові позиції знайшли своє відображення в постановах Вищого господарського суду від 20.01.2011р. у справі №31/240, від 26.04.2012р. у справі №3/245, а також, постанові Верховного Суду України від 01.07.2015р. у справі №910/24029/13).

Враховуючи наведене, викладені в апеляційній скарзі заперечення колегія суддів вважає необґрунтованими, натомість оскаржуване судове рішення таким, що прийнято за умов дотримання вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим передбачених ст.104 ГПК України підстав для його зміни чи/або скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Враховуючи відмову в задоволенні позову та залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати у справі покладаються на позивача (апелянта), відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2015р. у справі №904/5276/15 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" залишити без задоволення.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 26.11.2015р.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов