КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. Справа№ 910/29714/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Даниленко Є.М. - за дов.

від відповідача: Кравчик С.М. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2015

у справі №910/29714/14 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі, відповідач) про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок по Договору на постачання теплової енергії в гарячій воді № 1541431 від 22.09.2006 за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 на загальну суму 151 859,78 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що за судовими рішеннями, які набрали законної сили, в порядку адміністративного судочинстава, визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття Розпорядження КМДА № 1332, № 1333, № 1335, № 191, № 392, що є підставою для перерахування вартості поставленої теплової енергії за чинними на той час тарифами, зокрема, відповідно до Розпорядження КМДА «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення» від 20.06.2002 № 1245, що зареєстровано в Київському міському управлінні юстиції 27.06.2002 за № 46/429, яким встановлено тариф 54,42 грн. за Гкал, без ПДВ (65,30 грн. за Гкал. з ПДВ), а тому за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 мало бути нараховано 158 686,59 грн., в той час як відповідач нарахував 310 546,37 грн. за поставлену теплову енергію згідно нечинних тарифів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 (суддя Головатюк Л.Д), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015 у справі № 910/29714/14 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» відмовлено. Постановою Вищого господарського суду України від 02.06.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Як зазначив Вищий господарський суд України у своїй постанові, посилаючись на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, суди надали юридичну оцінку Розпорядженням КМДА, які вже були предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства та дійшли до протилежних юридичних висновків, не взявши до уваги те, що, як вірно вказано позивачем у касаційній скарзі, предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок по Договору на постачання теплової енергії в гарячій воді № 1541431 від 22.092006 за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 на загальну суму 151859,78 грн., у зв'язку з визнанням нечинними та скасуванням з моменту прийняття Розпоряджень КМДА № 1332, № 1333, № 1335 відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 10.12.2010 по справі № 2а-188/10, яка залишена без змін постановою Верховного Суду України. Наведене дає підстави вважати, що оскаржувані судові рішення ухвалені за неповно з'ясованими обставинами та за відсутності правової визначеності щодо предмету спору, у зв'язку з чим зазначені судові рішення не можна визнати такими, що відповідають вимогам закону. Це, в свою чергу, дає підстави для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2015 у справі № 910/29714/14, прийнятим за результатами нового розгляду справи, позов задоволено повністю.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Київенерго» здійснити перерахунок вартості теплової енергії, спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1541431 від 22.09.2006 на загальну суму 151 859,78 грн.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» 1 218 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2015 у справі № 910/29714/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що нормативно-правові акти КМДА (виконавчого органу Київради) щодо встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги були прийняті в межах повноважень виконавчого органу Київської міської ради, державній реєстрації не підлягають, а тому відсутність реєстрації оскаржуваних нормативно-правових актів в органах міністерства юстиції України не може бути підставою для визнання оскаржуваних розпоряджень нечинними. Крім того, положеннями пункту 1 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та пункту 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, до предмета регулювання цих актів не віднесено акти органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів. Також, відповідач зазначає, що здійснити перерахунок вартості наданих послуг за період 01.01.2010 по 31.12.2010, за тарифами визначеними розпорядженням КМДА від 20.06.2002 № 1245, не можливо з причин нерентабельності вартості теплової енергії за 1 Гкал по 54,42 грн. за вказаний період і невідповідності вимогам статті 1 Закону України «Про теплопостачання» та вказує на відсутність правових підстав для здійснення перерахунку за тарифами, встановленими розпорядженням КМДА від 20.06.2002 № 1245, позаяк дане розпорядження було скасовано розпорядженням КМДА № 578 від 18.04.2008, а відтак не діяло у спірному періоді.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача у справі № 910/29714/14 передано на розгляд судової колегії Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Отрюха Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 24.11.2015.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, у судовому засіданні заперечував проти доводів, викладених відповідачем у апеляційній скарзі, просив у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, у позові відмовити повністю.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 22.09.2006 між Акціонерною енергетичною компанією «Київенерго» в особі Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» (назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Київенерго», постачальник) та ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» (споживач), укладений Договір на постачання теплової енергії в гарячій воді № 1541431т (далі, Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в даному договорі.

Відповідно до пункту 2.1. Договору, при виконанні умов цього договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язані керуватись тарифами, затвердженими КМДА, чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії.

Згідно з пунктом 2.2.1. Договору постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження зазначеними в додатку 1.

Сторонами було підписано Додаток № 1 до Договору, в якому сторони погодили обсяги постачання теплової енергії.

Відповідач в період з 01.01.2010 по 31.12.2010 на умовах Договору постачав позивачу теплову енергію, що сторонами не заперечується та підтверджується наявними в матеріалах справи копіями облікових карток за спірний період (том 1, а.с. 37-47). Сторонами також не заперечуються й обсяги теплової енергії поставленої за Договором у спірний період.

Згідно пункту 1 додатку № 2 до Договору (тарифи та порядок розрахунків) розрахунки за теплову енергію проводяться згідно з тарифами встановленими Управлінням цінової політики КМДА, затвердженими Розпорядженнями КМДА від 10.12.2004 № 2249, за кожну відпущено Гігакалорію без врахування ПДВ для розрахунків із житловими організаціями за ціною - 54,42 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання, до яких відноситься спірний Договір, підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до пункту 23 Правил користування теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показників вузла обліку згідно із діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Згідно статті 20 Закону України «Про теплопостачання», в редакції, яка діяла станом на дату укладення Договору та виникнення спірних правовідносин, тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Отже, як договором, так і чинним на дату спірних правовідносин законодавством встановлено, що теплова енергія має постачатися за тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30.11.2009 № 1333 «Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення» затверджено, зокрема, тарифи на теплову енергію, що виробляється АК «Київенерго» та ЗАТ «ЕК «ДАРтеплоцентраль» для відпуску балансоутримувачам теплових пунктів, в тому числі житлово-експлуатаційним організаціям, житлово-будівельним кооперативам, об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків, іншим балансоутримувачам жилих будинків усіх форм власності, для вироблення/створення комунальних послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води населенню, згідно яких вартість 1 Гкал теплової енергії без ПДВ становить 94,33 грн.

З 01.07.2010 Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1333 від 30.11.2009 втратило чинність згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.05.2010 № 392 «Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення».

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.05.2010 № 392 «Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення" затверджено тарифи на теплову енергію, що виробляється АК «Київенерго» та ЗАТ «ЕК «ДАРтеплоцентраль» для відпуску балансоутримувачам теплових пунктів, в тому числі житлово-експлуатаційним організаціям, житлово-будівельним кооперативам, об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків, іншим балансоутримувачам жилих будинків усіх форм власності, для вироблення/створення комунальних послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води населенню, згідно яких вартість 1 Гкал теплової енергії без ПДВ становить 125,47 грн.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за період січень - грудень 2010 року, позивачем спожито теплової енергії у кількості 2429,96743 Гкал на загальну суму 310 546,37 грн., що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції та обліковими картками у зазначений період (том 1, а.с. 25-47).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач при нарахуванні вартості послуг, у період січень - червень 2010 року керувався тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1333 від 30.11.2009 «Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення» та у період липень - грудень 2010 року керувався тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 392 від 31.05.2010 «Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення».

Однак, колегія суддів зазначає, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2010, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014 у справі № 2а-1888/10, визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1333 від 30.11.2009 та № 392 від 31.05.2010.

Зі змісту вказаних судових рішень слідує, що підставою для визнання незаконними та нечинними з моменту прийняття вказаних розпоряджень стало те, що їх не було подано на державну реєстрацію до відповідних органів юстиції та не зареєстровано ними, а отже, вказані розпорядження не набрали законної сили у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Окрім цього, в рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також в рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» констатовано, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, факт незаконності та нечинності з моменту прийняття розпоряджень Київської міської державної адміністрації № 1333 від 30.11.2009 та № 392 від 31.05.2010 підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2010, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014 у справі № 2а-1888/10та не підлягає повторному доказуванню.

Відповідно до статті 7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

За таких обставин, рішення центрального органу виконавчої влади про встановлення тарифів на теплову енергію, які в судовому порядку визнанні незаконними і нечинними з моменту їх прийняття, застосуванню не підлягають.

Пунктом 9 додатку 2 до Договору передбачено, що споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в МВРТ-1 за адресою: вул. Жилянська, 63, оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці;, табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник постачальнику.

В пунктах 2.5.1. та 2.5.2 Договору сторони погодили, що споживач має право вимагати від Постачальника надання достовірної інформації про тарифи на теплову енергію та відшкодування; умови оплати та методику розрахунків, нарахування, режим тепло споживання тощо. Перевіряти достовірність нарахувань та проведення розрахунків за теплову енергію, згідно з умовами договору.

Згідно пункту 3.1. Договору, сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання умов цього договору, невірність застосування тарифів і достовірність нарахувань за фактично відпущену теплову енергію, надання стороні недостовірних даних, які впливають на розрахунки.

З наведеного вбачається, що облік вартості спожитої теплової енергії здійснюється постачальником шляхом надання споживачу відповідних рахунків, а останній має майновий інтерес у правильності таких розрахунків.

За таких обставин, доводи позивача про необхідність здійснення перерахунку вартості спожитої ним протягом січня - грудня 2010 року теплової енергії є обґрунтованими.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду (стаття 222 Господарського кодексу України).

Проте, як вбачається із матеріалів справи, відповідач не виконав вимог закону та не здійснив перерахунку вартості спожитої позивачем у період січень - грудень 2010 року теплової енергії.

Враховуючи вищезазначене, позивач в позовній заяві зазначає, що розрахунок вартості поставленої теплової енергії за період з січня по грудень 2010 року має здійснюватись із застосуванням тарифів на теплову енергію, затверджених розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1245 від 20.06.2002, відповідно до якого вартість 1 Гкал теплової енергії складає 54,42 грн. без ПДВ, а відтак, виходячи із загального обсягу спожитої у спірному періоді теплової енергії в кількості 2429,96743 Гкал, її загальна вартість становить 158 686,59 грн., в той час як відповідачем здійснено нарахування вартості спожитої теплової енергії на загальну суму 310 546,37 грн.

Таким чином, позивач стверджує, що фактично, за період з січня по грудень 2010 року відповідачем безпідставно нараховано позивачу 151 859,78 грн. (310 546,37 грн. - 158 686,59 грн. = 151 859,78 грн.).

Разом з тим, відповідач у апеляційній скарзі заперечує щодо застосування тарифів на теплову енергію, спожиту в період з січня по грудень 2010 року, затверджених розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1245 від 20.06.2002 з підстав того, що дане розпорядження у спірному періоді не діяло.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20.06.2002 № 1245, на яке посилається позивач при здійсненні власних розрахунків, дійсно втратило чинність згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18.04.2008 № 578, зареєстрованим в Головному управлінні юстиції у місті Києві 15.05.2008 за № 12/778, тобто, фактично, у період, за який позивач просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, вказане розпорядження не діяло, а всі ті, які були прийняті пізніше, визнані нечинними з моменту їх прийняття.

Водночас, за таких обставин, враховуючи відсутність протягом спірного періоду встановлених у законному порядку тарифів за спожиту теплоенергію, до спірних правовідносин сторін слід застосовувати тариф, встановлений сторонами у Додатку № 2 до Договору, а саме 54,42 грн. без ПДВ за 1 Гкал.

З огляду на те, що вартість 1 Гкал теплової енергії, погоджена сторонами у додатку № 2 договору, в розмірі 54,42 грн. без ПДВ відповідає вартості 1 Гкал теплової енергії, затвердженої розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20.06.2002 № 1245, тобто в розмірі 54,42 грн. без ПДВ, зазначене не вплинуло на правильність розрахунку, здійсненого позивачем у позовній заяві.

Враховуючи наведене, вимога позивача про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок по Договору на постачання теплової енергії в гарячій воді № 1541431 від 22.09.2006 за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 на загальну суму 151 859,78 грн. є доведеною, обґрунтованою, відповідачем не спростованою, а відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 17.09.2015 у справі № 910/4452/15-г.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація», а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Київенерго» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2015 у справі № 910/29714/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2015 у справі № 910/29714/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/29714/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко