РІШЕННЯ

18.11.2015Справа №910/25652/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/25652/15

за позовом публічного акціонерного товариства «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез», м. Одеса,

до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», м. Київ, в особі Одеської регіональної філії, м. Одеса,

про стягнення 4 287 931,57 грн.,

за участю представників:

позивача - Дубовецький Ю.О. (довіреність від 23.03.2015 № б/н);

відповідача - Ньорба О.М. (довіреність від 03.08.2015 № 721); Просунко С.О. (довіреність від 16.11.2015 № 976).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - Підприємство) в особі Одеської регіональної філії: 2 859 997,61 грн. заборгованості, яка виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору від 16.01.2012 № 2012-01-20 оренди нежилого приміщення (далі - Договір); 143 312,32 грн. пені; 142 092,80 грн. 3% річних; 1 142 528,84 грн. втрат від інфляції, а всього 4 287 931,57 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 12.11.2015.

10.11.2015 позивач подав суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

12.11.2015 відповідач подав суду: клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі; клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з можливим мирним врегулюванням спору; відзив на позовну заяву, в якому Підприємство просило відмовити у задоволенні пені, 3% річних та втрат від інфляції; також, відповідач заяви про застосування строку позовної давності щодо нарахування пені.

У судовому засіданні 12.11.2015 було оголошено перерву до 18.11.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

18.11.2015 відповідач подав суду клопотання про витребування у позивача наказу від 18.11.1995 Держаного комітету з медичної та мікробіологічної промисловості «Держкоммедбіопром».

Суд визнав клопотання позивача щодо витребування доказів необґрунтованим, оформленим з порушенням вимог статті 38 ГПК України та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки, позивач не довів необхідності вказаного документу, як доказу у даній справі, не довів неможливості самостійного отримання наказу.

18.11.2015 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи листа від 17.11.2015 № 72/01, в якому Товариство відмовилося від укладення мирової угоди.

Представники відповідача заявили клопотання про відкладення розгляд справи у зв'язку з можливим мирним врегулюванням спору.

Представник позивача заперечив проти відкладення та повідомив суд про те, що керівництво Товариства не має наміру щодо укладення мирової угоди.

Представник позивача у судовому засіданні 18.11.2015 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представники відповідача у судовому засіданні 18.11.2015 надали пояснення по суті спору; проти задоволення позову частково заперечували.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 18.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

16.01.2012 Товариством (орендодавець) та Підприємством (орендар) укладено Договір, за умовами якого:

- орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове, оплатне користування приміщення, що розташовані на 4, 5, 7, 9 поверхах 11 поверхового будинку (літ. «А»), а також складське приміщення, яке розташоване на господарському подвір'ї (літ. «Б2»), яке знаходиться за адресою: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32. Загальна площа орендованих приміщень складає 1 186,80 кв.м. Право власності орендодавця на зазначений будинок підтверджується наказом від 18.01.1995 Держаного комітету з медичної та мікробіологічної промисловості «Держкоммедбіопром» (пункт 1.1 Договору);

- орендна плата на місяць за орендовані приміщення складає: 83 240,42 грн., крім того ПДВ - 16 648,08 грн., а всього до сплати - 99 888,50 грн., з розрахунку - 84,16 грн. за 1 кв.м. Орендна плата на місць за обслуговування телефонних мереж становить 92,92 грн., крім того ПДВ - 18,58, а всього до сплати - 111,50 грн. Загальна орендна плата за всі послуги становить: 83 333,34 грн., крім того ПДВ - 16 666,66 грн., а всього до сплати 100 000 грн. на місяць (пункт 5.1 Договору);

- орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків своєї господарської діяльності щомісячно не пізніше 10 календарного дня поточного місяця за поточний місяць оренди у національній валюті України на розрахунковий рахунок орендодавця (пункт 5.2 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - першим заступником генерального директора Філатовим Олександром Сергійовичем, який діяв на підставі довіреності від 04.02.2011 № б/н, та від відповідача - начальником філії Кованжи Андрієм Івановичем, який діяв на підставі положення та довіреності, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не визнано недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Отже, укладений учасниками процесу Договір за своєю правовою природою є договором з оренди майна.

Судом встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв нежитлове приміщення, що підтверджується актом здачі-приймання від 16.01.2012 № б/н, який підписано повноважними представниками учасників процесу та скріплено печатками.

У частині першій статті 762 ЦК України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами першою та четвертою статті 286 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З 16.01.2012 по 31.08.2015 орендна плата за Договором складає 4 351 612,90 грн.

Сторонами були підписані та скріплені печатками такі акти про користування нежилим приміщенням та іншим майном підприємства: від 31.01.2012 №ОУ-0000140 на загальну суму 51 612,90 грн. з ПДВ; від 29.02.2012 №ОУ-0000273 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.03.2012 №ОУ-0000413 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 30.04.2012 №ОУ-0000555 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.05.2012 №ОУ-0000695 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 30.06.2012 №ОУ-0000844 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.07.2012 №ОУ-0000991 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.08.2012р. №ОУ-0001136 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 30.09.2012 № ОУ-0001280 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.10.2012 №ОУ-0001425 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 30.11.2012 №ОУ-0001572 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.12.2012 №ОУ-0001722 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; 31.01.2013 №ОУ-0000136 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 28.02.2013 №ОУ-0000281 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.03.2013 № ОУ-0000426 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 30.04.2013 №ОУ-0000575 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.05.2013 №ОУ-0000721 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 30.06.2013 №ОУ-0000874 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.07.2013 №ОУ-0001021 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.08.2013 №ОУ-0001164 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 30.09.2013 №ОУ-0001307 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.10.2013 №ОУ-0001450 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 30.11.2013 №ОУ-0001596 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.12.2013 №ОУ-0001610 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.01.2014 №ОУ-0000136 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 28.02.2014 №ОУ-0000290 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.03.2014 №ОУ-0000439 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 30.04.2014 №ОУ-0000592 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.05.2014 №ОУ-0000739 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 30.06.2014 №ОУ-0000885 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.07.2014 №ОУ-0001029 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.08.2014 №ОУ-0001175 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 30.09.2014 №ОУ-0001323 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.10.2014 №ОУ-0001483 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 30.11.2014 №ОУ-0001617 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.12.2014 №ОУ-0001769 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.01.2015 №ОУ-0000143 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 28.02.2015 №ОУ-0000297 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.03.2015 №ОУ-0000446 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 30.04.2015 № ОУ-0000594 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.05.2015 №ОУ-0000733 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 30.06.2015 №ОУ-0000874 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.07.2015 №ОУ-0001013 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ; від 31.08.2015 №ОУ-0001154 на загальну суму 100 000 грн. з ПДВ.

Підприємство частково погасило заборгованість з орендної плати та перерахувало Товариству 1 491 615,29 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача з орендної плати перед позивачем складає 2 859 997,61 грн.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 2 859 997,61 грн. є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 1 142 528,84 грн. втрат від інфляції, 142 092,80 грн. 3% річних і 143 312,32 грн. пені. Позивач визначає період прострочення з 02.09.2014 по 31.08.2015, а для пені: з 11.09.2014 по 26.08.2015.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки втрат від інфляції та 3% річних, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Посилання відповідача на відсутність вини у виникненні кредитної заборгованості та не понесення позивачем збитків, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Що ж до пені, то слід вказати таке.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності щодо нарахування пені.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Отже, у задоволенні пені нарахованої позивачем за період з 11.09.2014 по 29.09.2014 у сумі 891,92 грн. слід відмовити, у зв'язку із застосуванням спеціального строку позовної давності, так як позовну заяву подано 29.09.2015.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 ГК України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до підпункту 8.2.1 пункту 8.2 Договору у випадку прострочення оплати платежів, передбачених статтею 5 Договору, орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період за який нарахована пеня, від суми до сплати, за кожний день прострочення.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 142 149,45 грн. пені.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 3; ідентифікаційний код: 21616582) в особі Одеської регіональної філії з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь публічного акціонерного товариства «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез» (65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32; ідентифікаційний код: 00479907): 2 859 997 (два мільйони вісімсот п'ятдесят дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто сім) грн. 61 коп. боргу; 142 149 (сто сорок дві тисячі сто сорок дев'ять) грн. 45 коп. пені; 142 092 (сто сорок дві тисячі дев'яносто дві) грн. 80 коп. 3% річних; 1 142 528 (один мільйон сто сорок дві тисячі п'ятсот двадцять вісім) грн. 84 коп. втрат від інфляції та 64 301 (шістдесят чотири тисячі триста одну) грн. 53 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 23.11.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук