КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2015 р. Справа№ 910/17784/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Яковлєва М.Л.

розглянув апеляційну скаргу ТОВ "Виробнича група "Техінсервіс" на рішення господарського суду м.Києва від 29.09.2015року № 910/17784/15 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біохімінвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича група

"Техінсервіс"

про розірвання договору та стягнення 76 500грн.

зустрічним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича

група "Техінсервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біохімінвест"

про стягнення 24 556,13грн.

за участю представників сторін:

позивача - Підболячний В.М. за довіреністю

відповідача-Перепелиця С.О. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва № 910/17784/15 від 29.09.2015 р. задоволений позов ТОВ «Біохімінвест», розірвано Договір на надання послуг №160513 від 16.05.2013р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Біохімінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича група "Техінсервіс" ; з відповідача на користь позивача стягнуто суму в розмірі 76 500,00 грн. та суму судового збору в розмірі 3 045,00 грн.

В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Представник відповідача за первісним позовом, в судовому засіданні підтримав апеляційні вимоги, вважає що рішення господарського суду підлягає скасуванню.

В судовому засіданні, представник позивача за первісним позовом, проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечував, вважає їх необґрунтованими, а рішення є таким що не підлягає скасуванню.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 16.05.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Біохімінвест" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича група "Техінсервіс" (виконавець) укладено Договір на надання послуг №160513, відповідно до якого позивач доручив, а відповідач прийняв на себе виконання роботи з проведення дослідження ринку біоетанолу України та розробки бізнес-плану проекту виробництва біоетанолу на виробничих потужностях ТОВ "Біохімінвест", результатом якої є техніко-економічна документація (надалі - документація).

Вихідні дані та техніко-економічні особливості роботи, а також склад і терміни її виконання визначаються "Технічним завданням", відповідно з Додатком №1 даного Договору, який є його невід'ємною частиною.

Умовами договору також передбачено, що договірна ціна складає 90 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 15 000,00 грн. До початку виконання роботи, протягом п'яти робочих днів від дня підписання договору, замовник сплачує виконавцю аванс у розмірі 85% від загальної вартості робіт, а саме 76 500,00 грн., в т.ч. ПДВ 12 750,00 грн. Після підписання замовником акту здавання-приймання виконаних робіт, замовник сплачує виконавцю 15% від загальної вартості робіт, що складає 13 500,00 грн., в т.ч. ПДВ - 2 250,00 грн.

Початком виконання роботи є день надходження суми, на рахунок виконавця. Після закінчення роботи за Договором виконавець передає замовнику документацію та Акт (2 примірники), замовник протягом 10 робочих днів від дня отримання документації та Акту надсилає виконавцю підписаний Акт або мотивовану відмову від підписання Акту .У випадку мотивованої відмови замовника від підписання Акту уповноважені представники виконавця і замовника протягом 10 робочих днів складають двосторонній акт з переліком необхідних доопрацювань і термінів їх виконання. Якщо замовник не виконає умови договору, Акт вважається підписаним, а роботи виконаними та прийнятими замовником.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Позивач звернувся з позовом про розірвання договору та стягнення сплачених 76 500грн. авансу, мотивуючи вимоги тим, що відповідачем не дотримано умов Договору та не надано в друкованому (паперовому) варіанті Дослідження ринку біоетанолу України, Бізнес-план по виробництву біоетанолу на виробничих потужностях ТОВ "Біохімінвест" та Акту здавання-приймання виконаних робіт, на чому і ґрунтуються вимоги за первісною позовною заявою.

В свою чергу відповідач, звернувся з зустрічними позовними вимогами про стягнення залишку оплати за укладеним договором, мотивуючи вимоги тим, що документація була розроблена та передана, електронною поштою в повному обсязі в 2013 році, зокрема: 19.06.2013р. надіслано результат дослідження ринку; 07.07.2013р. надіслано бізнес-план і акт виконаних робіт. В підтвердження зазначеної обставини до матеріалів справи надано роздруківку електронного листування сторін, а тому у зв'язку з повним виконанням ТОВ "Виробнича група "Техінсервіс" умов договору щодо надання послуг, у ТОВ "Біохімінвест" виник обов'язок по оплаті залишку вартості послуг на зазначену суму.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що у зв'язку з тим, що замовник та виконавець територіально знаходяться в різних областях України (Вінницька та Київська області), практика переговорів між сторонами склалась таким чином, що всі питання пов'язані з правовідносинами за Договором сторонами вирішувались дистанційно, шляхом переписки електронною поштою з корпоративних електронних скриньок. Таким чином, виконавцем було направлено на електронну адресу замовника результати роботи за Договором 19.06.2013р. та 07.07.2013р.

Разом з тим, матеріали справи, відповідно до положень Закону України "Про електронний цифровий підпис" не містять доказів того, що на наданому відповідачем за первісним позовом електронному листуванні містяться електронні цифрові підписи, накладенням яких завершується створення електронного документу та які є обов'язковими реквізитами електронних документів, без яких електронні документи не мають юридичної сили.

Таким чином, електронне листування сторін, додане до матеріалів справи, не є підтвердженням фактичного виконання відповідачем за первісним позовом умов договору щодо передачі замовнику документації та Акту, згідно викладених вище норм законодавства.

Крім того, відповідачем за первісним позовом відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пунктів 2.4. і 2.13 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 та положень Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", на підтвердження виконання умов договору, а саме, передачі замовнику Документації та Акту, які б містили особистий чи електронний підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та на яку покладено такі обов'язки умовами Договору. Відсутні правові підстави вважати надісланий виконавцем електронною поштою Акт здавання-приймання виконаних робіт таким, що погоджений та підписаний сторонами у відповідності до п. 3.4. Договору, з огляду на невідповідність цього Акту первинному документу в розумінні викладених вище норм.

Таким чином, факт надання послуг відповідачем за первісним позовом та виникнення обов'язку у позивача за первісним позовом щодо оплати таких послуг, повинен підтверджуватись належним чином оформленим первинним документом, зокрема, Актом здавання-приймання наданих послуг, однак такий Акт в матеріалах справи відсутній і сторонами він не погоджений (підписаний).

Щодо зустрічного позову, то господарський суд вказав на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачем за первісним позовом виконано покладені на нього Договором обов'язки, а тому у позивача за первісним позовом відсутній обов'язок подальшої сплати вартості послуг, що передбачені договором, а зустрічні позовні вимоги в даній справі є недоведеним та таким, що задоволенню не підлягають.

Заперечуючи проти рішення суду, відповідач за первісним позовом наводить такі доводи: суд не взяв до уваги того, що представник позивача за первісним позовом не заперечував проти отримання відповідних документів на електронну адресу. Крім того, за умовами договору саме позивач повинен надіслати підписаний акт або мотивовану відмову від їх підписання, оскільки відмова на адресу відповідача надіслана не була, то вважається, що замовник прийняв виконані роботи. Факт отримання позивачем документів не оспорюється, тому не має підстав посилатись на приписи Закону України "Про електронний цифровий підпис" та Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". Відповідач в повному обсязі виконав роботи, передбачені укладеним договором, тому відсутні підстави для несплати їх остаточної вартості. Таким чином враховуючи наявність прострочення виконання зобов'язань, з позивача за первісним позовом підлягає стягненню сума боргу з урахуванням інфляційних втрат в сумі 10 314грн. та 3% річних в розмірі 836,63грн.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Не зважаючи на те, що за змістом договору сторони використовують терміни "надання послуг", "послуги", "оплата послуг", виходячи із суті зобов'язань сторін, колегія суддів вважає, що спірний договір є договором підряду і до нього слід застосовувати положення параграфу 1 глави 61 Цивільного кодексу України, а не глави 63 цього ж Кодексу, яка регулює правовідносини послуг.

Зазначене випливає з положення ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України, якими передбачено виконання роботи за завданням замовника з передачею останньому її результатів. Договором про надання послуги передбачається надання виконавцем за завданням замовника послуги, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. Така ж умова викладена і в п. 3.1 договору.

За змістом статті 188 Господарського кодексу України окремі правовідносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право особи на такі дії встановлюються законом або договором і не потребує узгодження з контрагентом. У випадках, коли право на односторонню відмову від договору у особи відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина 4 статті 188 Господарського кодексу України).

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним або зміненим (частина 3 статті 651 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частинами 1 - 3 статті 207 Цивільного кодексу України встановлені вимоги до письмової форми правочину, відповідно до яких правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до статті 11 Закону "Про електронні документи і електронний документообіг" електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу. Якщо попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Статтею 14 Закону України "Про електронні документи і електронний документообіг" встановлено, що електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу. Використання електронного документу в цивільних стосунках здійснюється згідно із загальними вимогами здійснення правових угод, встановлених цивільним законодавством.

Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Відповідно до абзацу 5 статті 5 Закону України "Про електронний цифровий підпис" у випадках, коли відповідно до законодавства необхідне засвідчення дійсності підпису на документах та відповідності копій документів оригіналам печаткою, на електронний документ накладається ще один електронний цифровий підпис юридичної особи, спеціально призначений для таких цілей.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що за умовами укладеного договору, будь-які зміни до нього дійсні тільки в разі їх письмового оформлення та підписання сторонами договору, як це передбачено п.5.3 договору.

З матеріалів справи вбачається, та не оспорюється сторонами, що будь-які зміни до договору сторонами не підписувались, а самі умови договору не передбачають складання, направлення документів та їх підписання шляхом використання електронного підпису.

Отже, відповідач, за первісним позовом, повинен був направити результати роботи та акт виконаних робіт на паперовому носії поштою або в електронному вигляді з печаткою та підписом, з накладенням на них електронного цифрового підпису юридичної особи, спеціально призначений для таких цілей.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як зазначалось вище, п.3.1 договору передбачає що після закінчення роботи за договором виконавець передає замовнику документацію та два примірника акта виконаних робіт, що вказує на обов'язок відповідача надати позивачеві за первісним позовом, належним чином оформлені первинні документи, які є підставою, відповідно до п. 2.3, для здійснення перерахування позивачем остаточної суми за договором..

Тому, колегія суддів відхиляє зауваження відповідача, за первісним позовом, про те, що саме позивач перший повинен розглянути результати робіт та повернути підписаний акт виконаних робіт, оскільки такий обов'язок виникає у останнього після отримання документів у належно оформленому вигляді.

Крім того, спростовуються доводи, що роботи були виконані належним чином, оскільки з електронної переписки вбачається наявність суттєвих недоліків у виконаній роботі, які протягом тривалого часу неодноразово виправлялись та доповнювались.

Також не приймаються посилання на наявність прострочення кредитора, так як з матеріалів справи вбачається як прострочення боржника, отже вимоги про стягнення з позивача, за первісним позовом залишку оплати з нарахованими відсотками річних та інфляційних втрат є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в зв'язку з тим, що відповідач, за первісним позовом виконував роботи настільки повільно, то у позивача, відповідно до приписів ст. 849 ЦК України виникло право відмовитися від договору та вимагати повернення авансового платежу.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101,103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича група "Техінсервіс" залишити без задоволення, рішення господарського суду м.Києва від 29.09.2015року у справі № 910/17784/15 - без змін.

Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Т.В. Ільєнок

М.Л. Яковлєв