РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2015Справа №910/22734/15

За позовомПублічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Старокиївський банк" Пантіної Л.О.
доПублічного акціонерного товариства "Банк Січ"
простягнення 29 602 814,79 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Гончаренко Є.В.. - дов. № 45/15 від 04.11.2015 року;

від відповідача: Слободянюк О.В. - дов. № 457/11 від 20.05.2015 року

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Старокиївський банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Старокиївський банк" Пантіної Л.О. звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Січ" про стягнення 29 602 814,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором міжбанківського депозиту №29/05/2013 від 29.05.2013 з повернення вкладу позивача у розмірі 20 000 000,00 грн. та сплаті відсотків у розмірі 2 482 191,78 грн. у визначені таким договором строки належним чином не виконав, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для стягнення таких коштів з відповідача. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 6 375 965,47 грн. та 3% річних у розмірі 744 657,53 грн. за прострочення виконання грошових зобов'язань.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.09.2105 порушено провадження у справі №910/22734/15 та призначено її до розгляду на 02.10.2015.

01.10.2015 через канцелярію суду представником відповідача було подано відзиву на позовну заяву за змістом якого проти позову заперечував, вказував на те, що спірне зобов'язання було погашено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами згідно договору №100614/1 від 10.06.2014 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

В судовому засіданні 02.10.2015 судом було оголошено перерву до 12.10.2015.

12.10.2015 представником позивача було надано письмові пояснення за змістом яких останній вказував, що згідно договору №100614/1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.06.2014 сторонами було погоджено зарахування зустрічних однорідних вимог саме на 18.06.2014, однак з вказаної дати ПАТ "Старокиївський банк" було визнано неплатоспроможним згідно постанови НБУ від 17.06.2014 №365 та запроваджено тимчасову адміністрацію згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.06.2014 №50, а відтак, спірне зарахування не могло бути здійснено в силу приписів ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". До того ж, такий правочин є нікчемним з підстав надання його укладенням переваг відповідачу перед іншими кредиторами, про що відповідачу було повідомлено повідомленням від 13.10.2014 №327/08-02.

В судовому засіданні 12.10.2015 судом було оголошено перерву до 19.10.2015.

19.10.2015 через канцелярію суду представником відповідача були подані пояснення за змістом яких останній вказував на те, що про запровадження тимчасової адміністрації у позивача ПАТ "Банк Січ" стало відомо лише після надходження на його адресу листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.06.2014 №21-3610/14, що був отриманий 18.06.2014 о 16:24 год., а офіційно така інформація була опублікована лише 24.06.2014 в газеті "Голос України" №119, що, на його думку, не може свідчити про неможливість припинення між сторонами правовідносин на підставі договору №100614/1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.06.2014. Крім того, вказував на те, що укладені між сторонами 10.06.2015 року договори щодо розірвання правочинів депозиту та договір №100614/1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.06.2014 не підпадають під визначені статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ознаки нікчемних, а відтак, повідомлення тимчасового адміністратора ПАТ "Старокиївський банк" від 13.10.2014 №327/08-02 є незаконним.

В судових засіданнях 19.10.2015 та 02.11.2015 оголошувалися перерви до 02.11.2015 та 09.11.2015.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх повністю.

В судове засідання представнику відповідача з'явився, проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві та додаткових пояснень, в його задоволенні просить відмовити.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.05.2013 між ПАТ "Старокиївський банк" (вкладник) та ПАТ "Банк Січ" (банк) було укладено договір міжбанківського депозиту №29/05/2013 (надалі - "Договір депозиту №29/05/2013") на виконання умов якого вкладник розмістив в банку депозит в сумі 20 000 000,00 грн. під 10% річних строком з 29.05.2013 по 23.07.2013.

Додатковими угодами до Договору депозиту №29/05/2013 від 23.07.2013, від 30.08.2013 сторонами продовжувався строк розміщення депозиту до 30.08.2013 та до 11.10.2013 відповідно.

29.05.2013 між ПАТ "Банк Січ" (вкладник) та ПАТ "Старокиївський банк" (банк) було укладено договір про надання міжбанківського депозиту №290513-UAH/1 (надалі - "Договорів депозиту №290513-UAH/1) на виконання умов якого вкладник розмістив в банку депозит в сумі 20 000 000,00 грн. під 10% річних строком з 29.05.2013 по 21.06.2013.

Угодами про зміни і доповнення до Договору депозиту №290513-UAH/1 №1 від 21.06.2013, №2 від 23.07.2013, №3 від 23.08.2013 сторонами продовжувався строк розміщення депозиту до 23.07.2013, до 23.08.2013 та до 23.09.2013 відповідно.

10.09.2013 між ПАТ "Банк Січ" (сторона 1) та ПАТ "Старокиївський банк" (сторона 2) було укладено генеральну угоду №10092013 (про порядок здійснення міжбанківських операцій) (надалі - "Генеральна угода") відповідно до п.п. 2.1, 2.2 якої погоджено, що ця генеральна угода регламентує загальні умови і порядок здійснення валютних конверсійних операцій, операцій по залученню/розміщенню міжбанківських кредитів, депозитів, інших операцій, та порядок укладання конкретних додаткових угод сторін цієї генеральної угоди про здійснення міжбанківських операцій, що є невід'ємною частиною цієї генеральної угоди і укладена шляхом обміну повідомленнями (підтвердженнями) у відповідності з порядком та формою, встановленими цією генеральною угодою (далі - Угоди). Дія цієї генеральної угоди поширюється на будь-які угоди між сторонами, що можуть бути представлені як комбінація конверсійних та/або кредитних, депозитних угод з різними датами валютування.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2, 5.3 Генеральної угоди умови Угод, що укладаються відповідно до цієї генеральної угоди, визначаються у кожному конкретному випадку шляхом проведення переговорів між сторонами дилерами за допомогою системи REUTERS DEALING, телефоном, телексом або іншими узгодженими видами зв'язку. Угода вважається укладеною після отримання сторонами підтвердження одним з нижче наведених способів: по системі S.W.I.F.T., телексом, системою підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України Національного банку України, електронною поштою Національного банку України, поштою чи кур'єром. Сторони зобов'язуються направити одна одній підтвердження істотних умов Угоди не пізніше наступного робочого дня за днем проведення переговорів по умовах Угоди, але не пізніше дати валютування.

Положеннями статті 6 Генеральної угоди сторонами було погоджено порядок укладання Угод в т.ч. міжбанківського депозиту.

На підставі Генеральної угоди шляхом обміну повідомленнями/підтвердженнями за допомогою системи S.W.I.F.T. №20/05/2014 та №140520/00003010 сторонами було укладено угоду міжбанківського депозиту відповідно до якої ПАТ "Старокиївський банк" розмістив в ПАТ "Банк Січ" депозит в сумі 20 000 000,00 грн. під 10% річних строком з 20.05.2014 по 19.06.2014.

На підставі Генеральної угоди шляхом обміну повідомленнями/підтвердженнями за допомогою системи S.W.I.F.T. №140523/000030210 та №23/05/2014 сторонами було укладено угоду міжбанківського депозиту відповідно до якої ПАТ "Банк Січ" розмістив в ПАТ "Старокиївський банк" депозит в сумі 20 000 000,00 грн. під 10% річних строком з 23.05.2014 по 23.06.2014.

10.06.2014 між сторонами було укладено договір про розірвання договору про надання міжбанківського депозиту згідно Генеральної угоди та повідомлень, отриманих по S.W.I.F.T. №140523/000030210 та №23/05/2014, згідно якого дійшли згоди про розірвання такого правочину з 18.06.2014 та погодили, що в день розірвання цього договору ПАТ "Банк Січ" зобов'язаний повернути ПАТ "Старокиївський банк" суму депозиту у розмірі 20 000 000,00 грн. та проценти із розрахунку 10%.

10.06.2014 між сторонами було укладено договір про розірвання договору про надання міжбанківського депозиту згідно Генеральної угоди та повідомлень, отриманих по S.W.I.F.T. №20/05/2014 та №140520/00003010, згідно якого дійшли згоди про розірвання такого правочину з 18.06.2014 та погодили, що в день розірвання цього договору ПАТ "Старокиївський банк" зобов'язаний повернути ПАТ "Банк Січ" суму депозиту у розмірі 20 000 000,00 грн. та проценти із розрахунку 10%.

10.06.2014 між сторонами було укладено договір №100614/1 про зарахування зустрічних однорідних вимог (надалі - "Договір про зарахування") відповідно до умов якого дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог 18.06.2014, а саме: припинити на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання ПАТ "Старокиївський банк" перед ПАТ "Банк Січ" по поверненню суми депозиту у розмірі 20 000 000,00 грн., що виникло на підставі Генеральної угоди та повідомлень, отриманих по S.W.I.F.T. №20/05/2014 та №140520/00003010, та зобов'язання ПАТ "Банк Січ" перед ПАТ "Старокиївський банк" по поверненню суми депозиту у розмірі 20 000 000,00 грн., що виникло на підставі Генеральної угоди та повідомлень, отриманих по S.W.I.F.T. №140523/000030210 та №23/05/2014.

Спір у справі стосується наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за Договором депозиту з повернення депозиту у розмірі 20 000 000,00 грн. та сплаті відсотків у розмірі 2 482 191,78 грн.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

З огляду на викладені норми вбачається, що підставою виникнення зобов'язання та права вимоги його виконання є, зокрема, відповідний договір.

В даному випадку підставою звернення з позов до суду позивачем визначається невиконання відповідачем у визначені Договором депозиту №29/05/2013 строки зобов'язання щодо повернення суми депозиту та сплаті відсотків.

В той же час, відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказує на те, що такі зобов'язання були припинені з 18.06.2014 у відповідності до укладеного між сторонами договору №100614/1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.06.2014.

По-перше, згідно із ч. 2 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Із наявних в матеріалах справи документів (Договір депозиту №29/05/2013, Договорів депозиту №290513-UAH/1, додаткових угод до них, Генеральної угоди та повідомлень, отриманих по S.W.I.F.T. №140523/000030210 та №23/05/2014, №20/05/2014 та №140520/00003010), що з укладенням Генеральної угоди та договорів міжбанківського депозиту за допомогою повідомлень, отриманих по S.W.I.F.T., сторонами фактично було змінено первісні зобов'язання, які виникли на підставі Договору депозиту №29/05/2013, Договору депозиту №290513-UAH/1, додаткових угод до них, новими зобов'язаннями згідно Генеральної угоди та повідомлень, отриманих по S.W.I.F.T. №140523/000030210 та №23/05/2014, №20/05/2014 та №140520/00003010.

Відтак, підстави вважати існуючими у відповідача на підставі Договору депозиту №29/05/2013 зобов'язання по поверненню депозитних коштів в сумі 20 000 000,00 грн. та сплаті відсотків, у визначені таким правочином строки відсутні, адже таке зобов'язання було припинено за взаємною згодою сторін на підставі ч. 2 ст. 604 Цивільного кодексу України.

По-друге, частиною 1 ст. 510 Цивільного кодексу України встановлено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно із положеннями частини 1 статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У відповідності до ст. 1060 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення спірних договорів депозиту) договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

В даному випадку на підставі Генеральної угоди та повідомлень, отриманих по S.W.I.F.T. №20/05/2014 та №140520/00003010 (надалі - "Договір депозиту 1"), позивач є кредитором по відношенню до відповідача щодо повернення останнім суми депозиту у розмірі 20 000 000,00 грн. та сплаті відсотків, а відповідач в свою чергу є кредитором по відношенню до позивача на підставі Генеральної угоди та повідомлень, отриманих по S.W.I.F.T. №140523/000030210 та №23/05/2014, (надалі - "Договір депозиту 2") щодо повернення останнім суми депозиту у розмірі 20 000 000,00 грн. та сплаті відсотків.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Із наявних в матеріалах справи договорів про розірвання Договору депозиту №1 та Договору депозиту №2 вбачається, що сторони дійшли згоди розірвати з 18.06.2014 такі правочини та погодили строки повернення спірних сум депозитів у цей же день.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З огляду на викладене вбачається, що в силу приписів ст.ст. 530, 651, 653 Цивільного кодексу України та положень договорів про розірвання зобов'язання сторін щодо повернення сум спірних депозитів мали бути виконані 18.06.2014.

Згідно із частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог, в момент направлення такої заяви іншій стороні у зобов'язанні. Також, не буде незаконним оформлення зарахування двостороннім актом. Замість заяви однієї із сторін сторони можуть оформити двосторонній акт зарахування зустрічних однорідних вимог, який також буде легітимним.

В даному випадку спірні зобов'язання сторін за Договором депозиту 1 та Договором депозиту 2 по поверненню сум депозитів є зустрічними, однорідними, строк виконання яких настав 18.06.2014, у зв'язку з чим останніми правомірно було реалізовано передбачені ст.ст. 6, 601, 626 Цивільного кодексу України права та оформлено двохстороннім актом зарахування таких зустрічних однорідних вимог з 18.06.2014.

З огляду на викладене вбачається, що грошове зобов'язання відповідача за Договором депозиту 1 перед позивачем у розмірі 20 000 000,00 грн. в силу приписів ст. 601 Цивільного кодексу України було припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно договору №100614/1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.06.2014 з 18.06.2014.

Твердження позивача про те, що в силу приписів ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" 18.06.2014 не могло бути здійснено відповідне зарахування у зв'язку із визнанням позивача неплатоспроможним та введення в ньому тимчасової адміністрації судом відхиляється з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент введення тимчасової адміністрації у позивача) з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент введення тимчасової адміністрації у позивача) під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014 № 365 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" до категорії неплатоспроможних" 17.06.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 50 "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Старокиївський банк" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк".

Відповідно до п. 2 вказаного рішення тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" запроваджено строком на три місяці з 18.06.2014 по 18.09.2014.

З огляду на викладене вбачається, що саме з 18.06.2014 припинилися повноваження органів управління позивача (в т.ч. правління) та набула сили встановлена законом заборона на зарахування зустрічних однорідних вимог.

Тобто, на момент вчинення договорів розірвання та Договору зарахування (10.06.2014) органи управління ПАТ "Старокиївський банк" мали весь необхідних обсяг повноважень на вчинення таких дій.

При цьому, слід звернути увагу на те, що про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Старокиївський банк" відповідачу стало відомо лише з електронного листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.06.2014 №21-3610/14, що надійшов на адресу ПАТ "Банк Січ" 18.06.2014 о 16:24 год., а офіційне опублікування інформації про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Старокиївський банк" мало місце лише 24.06.2015 в газеті "Голос України" №119.

Відтак, в будь-якому випадку запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Старокиївський банк" та визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження у зв'язку з цим набули чинності для відповідача не раніше 18.06.2014 о 16:24 год.

В даному випадку, вчинення спірних договорів мало місце 10.06.2014, тобто, до введення в ПАТ "Старокиївський банк" тимчасової адміністрації та повідомлення про це відповідача, а тому відсутні правові підстави вважати такі договори нікчемними з підстав, визначених у ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та не породження ними визначених для сторін правових наслідків, адже відповідно до їх змісту такі договори набрали чинності з моменту їх підписання сторонами - 10.06.2014.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що на час вирішення спору Договір зарахування сторонами не оскаржений, доказів визнання його недійсним у судовому порядку сторонами не надано, тобто в силу приписів ст. 204 Цивільного кодексу України такий договір є дійсним, а також відсутність критерій нікчемності, визначених ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд приходить до висновку про те, що такий правочин створює визначені ним правові наслідки для сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, що діяла на момент введення тимчасової адміністрації) протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв: 1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій; 2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов; 3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів; 4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку; 5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку; 6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, робіт, послуг, іншого майна, отриманого банком.

Доказів існування передбачених наведеною нормою обставин при вчиненні спірних правочинів матеріали справи не містять, як і не містить таких визначень повідомлення про нікчемність договорів від 13.10.2014 №327/08-02 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Старокиївський банк".

Більш того, таке повідомлення містить посилання на норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній з 11.07.2014, в той час як до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, що діяла на момент введення тимчасової адміністрації, тобто, від 10.04.2014.

Наведені обставини свідчать про невідповідність повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Старокиївський банк" про нікчемність договорів від 13.10.2014 №327/08-02 приписам ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, що діяла на момент введення тимчасової адміністрації), що в силу положень ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України виключає можливість їх застосування у спорі.

При цьому, слід зазначити, що відповідне повідомлення стосується оцінки договорів розірвання та Договору зарахування, тобто, цивільно-правових відносин сторін, а відтак, підстави вважати, що його відповідність положенням законодавства може бути встановлена виключно в межах адміністративного судочинства відсутні.

З огляду на викладене судом не встановлено підстав нікчемності спірних договорів розірвання та зарахування, що свідчить про настання для сторін визначених ними правових наслідків, тобто, припинення спірного грошового зобов'язання відповідача за Договором депозиту 1 перед позивачем у розмірі 20 000 000,00 грн. в силу приписів ст. 601 Цивільного кодексу України шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно договору №100614/1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.06.2014 з 18.06.2014.

Наявними в матеріалах справи документами (банківськими виписками) підтверджується сплата відповідачем на користь позивача нарахованих станом на 18.06.2014 відсотків, передбачених Договором депозиту 1.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин наявності правових підстав для стягнення з відповідача заявлених в позові сум, а тому в задоволенні позовних вимог з викладених у позовній заяві ПАТ "Старокиївський банк" підстав необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.11.2015.

Суддя Спичак О.М.