РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015Справа №910/21886/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаски-Інвест"

про стягнення заборгованості на матеріальне стягнення у розмірі 747 653,52 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (дов.№б/н від 23.09.2015)

від відповідача: Мудра С.В. (дов.№02 від 01.07.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаски-Інвест" про стягнення заборгованості на матеріальне стягнення у розмірі 747 653,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ТОВ «Хаски-Інвест» Договору № 1 купівлі-продажу від 15.07.2014 щодо оплати переданого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2015 порушено провадження у справі № 910/21886/15 та призначено її до розгляду на 24.09.2015 року.

За наслідками розгляду справи 24.09.2015 суд виніс ухвалу про відкладення розгляду справи на 22.10.2015 року.

У судовому засіданні 22.10.2015 представники позивача та відповідача надали клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 22.10.2015, у задоволення клопотання сторін,судом продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та оголошено перерву у судовому засіданні до 05.11.2015 року.

За наслідками судового засідання 05.11.2015 судом оголошено перерву до 10.11.2015 року.

Під час судового засідання 10.11.2015 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві та письмових поясненнях, поданих до суду під час судового засідання.

У свою чергу, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву та письмових пояснення, поданих до суду через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва 09.11.2015 року.

Щодо наявної у матеріалах справи заяви позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на нижчезазначене.

Нормами статті 66 ГПК України передбачено право господарського суду за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї власної ініціативи вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 ГПК України визначені заходи забезпечення позову, якими безпосередньо є: накладання арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороно відповідачеві вчиняти певні дії; забороно іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З огляду на вищезазначене, враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставини, наведені у заяві про забезпечення позову, суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому заява позивача є такою, що не підлягає задоволенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2014 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хаски-Інвест» (покупець) укладено Договір №1 купівлі-продажу (далі - Договір).

Предметом укладеного Договору, відповідно до п.1.1. визначено, що у порядку та на умовах, визначених договором, продавець зобов'язаний передати у власність, а покупець належним чином прийняти і оплатити товар. Перелік вказаного товару міститься у таблиці договору.

Вартість товару становить 327 193,00 грн. без ПДВ. Продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти товар та оплатити за нього по ціні вказаній у даному договорі. (п. 1.2. та п. 1.3. Договору). Згідно п. 2.2.2. договору, покупець зобов'язується оплатити вартість товару у визначені цим Договором розмірах та термінах.

Відповідно до п. 3.2. Договору, факт передачі товару покупцеві оформляється сторонами шляхом підписання двостороннього Акта прийому-передачі товару або видаткової накладної, які підписуються обома сторонами у момент передачі-приймання та скріплюються печатками.

Оплата по даному договору здійснюється замовником двома частинами: 1. попередня оплати в сумі 65 438,60 (20%) до 05.08.2014; 2. кінцевий розрахунок в сумі 261 754,40 (80%) до 30.09.2014 року.

Надалі, 15.09.2014 між сторонами укладено Додаткову угоду №1, пункт 1.1. якої містить перелік товару, який продавець зобов'язався передати у власність покупцю, який у свою чергу, зобов'язався оплатити товар згідно рахунку-фактури №4 від 15.09.2014 року. Оплата за отриманий товар по даній угоді - у розмірі 10 924,00 грн. без ПДВ, здійснюється покупцем до 15 жовтня 2014 року.

Додатковою угодою №2 від 08.12.2014 сторони погодили передачу продавцем у власність покупця товару, оплата якого має бути проведена згідно рахунку-фактури №17 від 08.12.2014 у розмірі 109 682,55 грн. без ПДВ до 12.12.2014 року.

09.12.2014 сторонами укладено Додаткову угоду №3, відповідно до якої сторони домолись про передачу покупцеві товару загальною вартістю 176 215,53 грн. без ПДВ, який має бути оплачений до 12.12.2014 року.

Також, 24.12.2014 сторонами укладено Додаткову угоду №4, за умовами якої ФОП ОСОБА_1 зобов'язалась передати у власність ТОВ «Хаски-Інвест» товар вартістю 13 856,00 грн. без ПДВ, оплата за який має бути проведена до 30.12.2014 року.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно видаткової накладної №2 від 15.09.2014, видаткової накладної №3 від 15.09.2014, видаткової накладної №РН-0000005 від 10.10.2014, видаткової накладної №РН-0000006 від 10.10.2014, видаткової накладної №РН-0000016 від 08.12.2014, видаткової накладної №0000017 від 11.12.2014 та видаткової накладної №РН-0000019 від 24.12.2014 позивачем передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 737 871,08 грн. Вказані видаткові накладні, підписані та скріплені печатками обох сторін.

Наявним у матеріалах справи звітом про дебетові і кредитові операції по рахунку позивача за періоди 01.07.2014-31.08.2014, 01.09.2014-31.10.2014, 01.11.2014-31.12.2014, 01.01.2015-28.02.2015, 01.03.2015-30.04.2015, 01.05.2015-30.06.2015 та 01.07.2015-18.08.2015 підтверджується сплата ТОВ «Хаски-Інвест» на користь позивача грошових коштів, згідно договору від 15.07.2014, у загальному розмірі 218 000,00 грн.

Так, у зв'язку із частковою оплатою переданого товару, 14.01.2015 ФОП ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Хаски-Інвест» із претензією щодо заборгованості за договором №1 купівлі-продажу від 15.07.2014 у розмірі 533 053,01 грн. (519 871,08 грн. основний борг, 9 877,55 грн. втрати від інфляції, 1 239,14 грн. - 3% річних та 2 065,24 грн. - пеня).

Відповідачем проігноровано претензію позивача від 14.01.2015, у зв'язку із чим продавець 05.02.2015 звернувся до покупця із листом, в якому повідомляв про необхідність складання акту прийому-передачі майна, що є у власності ФОП ОСОБА_1 та повернення його майна до законного володільця, посилаючись на положення п. 4.1. договору.

27.02.2015 позивач повторно звернувся до відповідача із претензією про сплату суми заборгованості у розмірі 544 077,13 грн. (519 871,08 грн. основний борг, 16 116,00 грн. втрати від інфляції, 3 033,77 грн. - 3% річних та 5 56,28 грн. - пеня).

Оскільки, вищезазначені претензії та вимога позивача залишені без виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Хаски-Інвест», ФОП ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду, у межах якого просить стягнути з відповідача майно у рахунок погашення заборгованості, а саме: пеня - 12 961,18 грн., 3% річних - 10 511,37 грн., інфляційні втрати - 204 309,89 грн., основний борг - 519 871,08 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує на те, що він не відмовляється від виконання взятих на себе договірних зобов'язань, однак наявність форс-мажорних обставин унеможливлюють їх виконання. Також, посилаючись на положення статті 617 Цивільного кодексу України, ТОВ «Хаски-Інвест» стверджує про звільнення його від відповідальності. Підставою заперечень відповідача, останній зазначає, що спірне майно він отримав від позивача за відплатним договором №1 купівлі-продажу від 15.07.2014, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень статті 387 ЦК України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (далі- ГК України), господарським визначається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою, укладений між сторонами договір від 15.07.2014 та додаткових угод до нього, є договором купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як судом встановлено вище, згідно видаткових накладних, позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 737 871,08 грн.

Згідно ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, матеріалами справи підтверджено та сторонами під час судового розгляду не спростовано, що відповідачем проведено часткову оплату у розмірі 218 000,00 грн. на користь позивача.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, внаслідок порушення умов договору щодо оплати товару у відповідача виникло прострочене грошове зобов'язання у розмірі 519 871,08 грн., які належать до сплати на користь позивача. Також позивачем на прострочене грошове зобов'язання здійснено нарахування пені у розмірі 12 961,18 грн., 3% річних у розмірі 10 511,37 грн. та інфляційних втрат у розмірі 204 309,89 грн.

Звертаючись із даним позовом до суду, ФОП ОСОБА_1 вимагає від відповідача виконання грошового зобовязанняу розмірі 747 653,52 грн. (основний борг, пеня, 3%, інфляційні втрати) шляхом зверення стягнення на майно.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, як то передбачено частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України.

Так, умовами договору № 1 купівлі-продажу від 15.07.2014 сторонами пунктом 4.1. погоджено, що перехід права власності на товар, що поставляється продавцем за договором, настає з моменту повного розрахунку з продавцем за поставлений товар.

Отже, власником майна - частини товару, переданого відповідачу за договором та неоплаченого ним, є позивач - ФОП ОСОБА_1

Стягнення майна можливо шляхом звернення стягнення на таке майно.

Звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника, за приписами статті 346 Цивільного кодексу України, є однією з підстав припинення права власності. Це має місце у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність річ, визначену індивідуальними ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, оскільки відповідачем не проведено повної оплати поставленого товару, тому ТОВ «Хаски-Інвест» не є власником поставленого товару, оскільки момент переходу права власності за договором прямо пов'язаний із фактом повної оплати.

Суд відзначає, що для застосування положень п. 8. ч. 1 ст. 346 ЦК України можливо за наявності двох умов - наявність зобов'язань та, безпосередньо, наявність таких зобов'язань саме у власника майна.

Судом вище встановлено наявність у відповідача грошового зобов'язання перед ФОП ОСОБА_1 у розмірі 519 871,08 грн.

Одночасно, встановивши, що ТОВ «Хаски-Інвест» не є власником майна, яке позивач просить стягнути у рахунок погашення грошового зобов'язання, суд не вбачає наявності достатніх підстав, з якими законодавець пов'язує можливість застосування до даних правовідносин положень п. 8. ч. 1 ст. 346 ЦК України.

Також, враховуючи характер правовідносин між сторонами, які виникли на підставі договору купівлі-продажу, суд відзначає, що позивач наділений правом вимагати виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого товару та нарахування штрафних санкцій та компенсаційних витрат (ч. 3. ст. 692 ЦК України), або вимагати повернення переданого товару, як власник такого майна (ст. 697 ЦК України).

Отже, прострочення оплати покупцем товару, право власності на який зберігається за продавцем, а також ненастання обставин, що за умовами договору були підставами виникнення права власності у покупця, надає покупцеві право вимагати повернення товару.

Так, згідно ст. 1 ГПК України встановлено право особи звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способом захисту є відповідні заходи, які дають об'єктивні підстави особі відновити становище, яке існувало до порушення, захистити свій інтерес або запобігти правопорушенню.

З системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1, звертаючись до суду із позовом про стягнення майна у рахунок погашення заборгованості, невірно обрав спосіб захисту свого порушеного права, як власник майна.

Крім того, законодавцем не передбачено обмежень у ФОП ОСОБА_1, щодо звернення із позовом до суду про стягнення заборгованості за неоплачений товар або про повернення товару, який належить йому на праві власності.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про стягнення майна з ТОВ «Хаски-Інвест» у рахунок погашення заборгованості за договором № 1 купівлі-продажу від 15.07.2014 року.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаски-Інвест" про стягнення заборгованості на матеріальне стягнення у розмірі 747 653,52 грн. - відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 10.11.2015 року. Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 16.11.2015 року

Суддя К.В. Полякова

.