КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа№ 905/1156/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Паперник С.В. довіреність № 234/1080-26 від 23.01.15р.

від відповідача 1: Черей О.В. довіреність № 001864/15 від 21.09.15р.

від відповідача 2: не з'явився

від відповідача 3: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року

у справі №905/1156/15 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш»

до 1) Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»

2) Приватного акціонерного товариства «Торговий дім «Азовзагальмаш»

3) Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь»

про визнання пункту кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Азовзагальмаш» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Торговий дім «Азовзагальмаш» та ПАТ «Азовелектросталь» про визнання пункту кредитного договору недійсним (т.І, а.с.7-15).

30 липня 2015 року ухвалою Господарського суду Донецької області справа №905/1156/15 передана за підсудністю до Господарського суду міста Києва (т.І, а.с.155).

22 жовтня 2015 року рішенням Господарського суду міста Києва у справі №905/1156/15 у задоволенні позову ПАТ «Азовзагальмаш» відмовлено (а.с.254-258)

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, ПАТ «Азовзагальмаш» звернулось з апеляційною скаргою, в якій воно просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року у справі №905/1156/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Азовзагальмаш» до ПАТ «Альфа-Банк», ПрАТ «ТД «Азовзагальмаш» та ПрАТ «Азовелектросталь» задовольнити в повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2015 року для розгляду апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на рішення Господарського суду міста Києва у справі №905/1156/15 від 22 жовтня 2015 року визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикова О.В., Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05 листопада 2015 року апеляційну скаргу по справі №905/1156/15 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя: Чорногуз М.Г., суддів Агрикова О.В., Рудченко С.Г., справу призначено до розгляду на 17 листопада 2015 року.

Представник ПАТ «Азовзагальмаш» в судовому засіданні 17 листопада 2015 року надав суду пояснення, в яких просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року у справі №905/1156/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Азовзагальмаш» до ПАТ «Альфа-Банк», ПрАТ «ТД «Азовзагальмаш» та ПрАТ «Азовелектросталь» задовольнити в повному обсязі.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» в судовому засіданні 17 листопада 2015 року надав суду свої пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року у справі №905/1156/15 без змін.

У судове засідання 17 листопада 2015 року представники ПАТ «Торговий дім «Азовзагальмаш» та ПАТ «Азовелектросталь» не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи роздруківками із сайту «Укрпошти» (штрихкодові ідентифікатори 80, 272). Згідно яких представники відповідачів своєчасно отримали ухвалу про призначення розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

Віповідно до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

01 жовтня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» (Банк) та ПАТ «ТД «Азовзагальмаш» (Позичальник) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №114-В/13 (т.І, а.с. 16-33). Згідно з яким Банк відкрив Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті, з лімітом 35 441 215,20 дол. США та строком дії до 01 липня 2016 року.

01 жовтня 2013 року між ПАТ «ТД «Азовзагальмаш» та ПАТ «Альфа-Банк» та між ПАТ «Азовелектросталь» та ПАТ «Альфа-Банк» були укладені Договіри поруки №249-П/13 та №250-П/13 за якими поручителі поручаються за виконання боржником, що виникають на підставі Договору про відкриття кредитної лінії №114-В/13 (а.с.217-227).

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсним абзацу 9 пункту 11.6. Договору про відкриття кредитної лінії №114-В/13 від 01.10.2013 року.

Відповідно абзацу 9 пункту 11.6. Договору: «Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, і виконання усіх інших зобов'язань позичальника за цим договором у строк не пізніше 10 календарних днів з дати направлення позичальнику відповідної вимоги, серед іншого, у разі виникнення у позичальника та/або у будь-якої особи, яка від свого імені надала гарантію, поруку або заставу у забезпечення зобов'язань позичальника за цим договором, простроченної заборгованості та/або несплаченої неустойки (пені, штрафів) за будь-яким іншим договором, що укладений позичальником та/або такою особою з банком, незалежно від виду договору та суми такої заборгованості».

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається, на те, що: «Судом першої інстанції порушені ст.ст. 11, 202, 509, 510 ЦК України в контексті неможливості обумовлення двостороннім зобов'язанням виконання третіх осіб».

Відповідно ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України: «Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки».

Згідно ч.1, 2, 4 ст.202 Цивільного кодексу України: «Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.»

Частинами 1,2 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено: «Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.» Згідно до ч.1 ст.510 ЦК України: «Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор». Вказані статті місцевим господарським судом при внесенні рішення ніяким чином не порушені.

ПАТ «Азовзагальмаш» в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що: «Судом першої інстанції порушено ст. 511 ЦК України, зважаючи, що зобов'язання поручителів за їх власними правочинами не можуть створювати обов'язків для позивача та судом першої інстанції порушені ст.ст. 42,44,62 ГК України, оскільки не допускається покладення комерційного ризику одних суб'єктів господарювання на інших». Апелянт посилається на те, що: «Судом першої інстанції порушені ст.610-612, 614 ГК України, оскільки спірна умова Кредитного договору призводить до відповідальності позичальника за відсутності будь-якої його вини».

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України: «Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».

Згідно ст. 611 ЦК України: «У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди».

Статтею 612 ЦК України передбачено: «Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора».

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України: «За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб».

Статтею 554 ЦКУ передбачено: «У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки».

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»: «Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів».

Колегія суддів зазначає, що ПАТ «Альфа-Банк» уклавши Договори поруки №249-П/13 та №250-П/13 від 01 жовтня 2013 року з ПАТ «ТД «Азовзагальмаш» та ПАТ «Азовелектросталь» скористався своїми законними правами на гарантування виконання Кредитного договору.

Апелянт зазначає : «Судом першої інстанції порушено ст.1054 ЦК України, оскільки виконання зобов'язань третіми особами не є предметом регулювання кредитного договору. Предметом регулювання кредитного договору не може охоплюватись питання виконання власних зобов'язань третіх осіб».

Відповідно до ч.1,2 ст.1054 Цивільного кодексу України: «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору».

Згідно ст. 1052 Цивільного кодексу України: «У разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.»

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає, що позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів за користування позикою як внаслідок неналежної поведінки позичальника, так і внаслідок обставин, за які жодна із сторін не відповідає. Так, вимога про дострокове повернення позики може висуватись у разі невиконання позичальником встановлених договором позики умов щодо забезпечення повернення позики. Також вимога щодо дострокового повернення позики може бути висунута у разі втрати забезпечення виконання зобов'язань або погіршення умов за обставин, за які не відповідає позикодавець, незалежно від того, чи вплинули на ці обставини винні дії позичальника чи не вплинули

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

В статті 215 Цивільного кодексу України зазначено: «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)».

Колегія суддів приходить до висновку, що сторони при укладенні спірного Договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов Договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови і підписали Договір про відкриття кредитної лінії №114-В/13 від 01.10.2013 року, а тому всі умови спірного Договору суттєві та з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. У колегії суддів відсутні підстави вважати, що при укладенні Договору, волевиявлення позивача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Колегія суддів дійшла висновку, що абзац 9 пункту 11.6. Договору про відкриття кредитної лінії №114-В/13 від 01.10.2013 року не суперечить вимогам чинного законодавства та волі сторін, отже підстави для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" відсутні.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року у справі №905/1156/15 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на рішення Господарського суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року у справі №905/1156/15 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на рішення Господарського суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року у справі №905/1156/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року у справі №905/1156/15 залишити без змін.

3.Справу №905/1156/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко