ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2015 р.Справа № 916/3057/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Ліпчанської Н.В.

при секретарі судового засідання - Саломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача - Скворцова О.В., - за довіреністю від 18.09.2014 року №3060 ;

від відповідача - Фараонова В.О. - за довіреністю від 13.10.2015 року №65, Очколяс Д.В. - за довіреністю від 25.12.2014 року №72;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", м. Іллічівськ Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області від 28.08.2015 року

у справі № 916/3057/15

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", м.Іллічівськ Одеської області

про стягнення 74 179 грн. 83 коп.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м. Іллічівськ Одеської області звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", м. Іллічівськ Одеської області, в якій просило суд стягнути з Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", м. Іллічівськ Одеської області на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м. Іллічівськ Одеської області інфляційні в розмірі 64 416 грн. 34 коп. та 3 % річних у розмірі 9 763 грн. 49 коп., а також відшкодувати витрати зі сплати судового збору.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.08.2015 року у справі № 916/3057/15 (суддя Волков Р.В.) позов Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", м. Іллічівськ Одеської області про стягнення 74 179 грн. 83 коп. задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", м.Іллічівськ Одеської області на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 64 416 грн. 34 коп. інфляційних, 9 748 грн. 54 коп. 3 % річних, судовий збір у розмірі 1827 грн. 00 коп., в решті позовних вимог відмовлено.

Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт", м.Іллічівськ Одеської області з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Одеської області від 28.08.2015 року по справі № 916/3057/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права. На думку скаржника, суд не врахував безпосередньої доказової та предметної пов'язаності справи №916/939/14 та даної справи № 916/3057/15, у зв'язку з чим помилково не застосовано процесуальних підстав для відмови у порушенні провадження по справі та припинення провадження у справі.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали свої доводи, представник позивача усно висловив заперечення на апеляційну скаргу та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду від 28.08.2015 року по справі №916/3057/15 залишити без змін.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з'ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/3057/15 та наданих представниками сторін пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Одеської області від 28.08.2015 року у справі №916/3057/15 є обґрунтованим та відповідає вимогам чинного законодавства України, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі начальника Іллічівської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Власник) та Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» (Сервітуарій) укладено Договір майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) від 30.09.2013 року №652-0/113-П-ІЛФ-13, відповідно до умов якого Власник, на визначених договором умовах оплати, надає Сервітуарію право обмеженого користування належними Власнику гідротехнічними спорудами (нерухомим майном), розташованими в акваторії Іллічівського морського порту, а саме причал № 20 (довжина причалу (п.м.)-200, 00, архівний номер паспорту 85313).

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору, Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м.Іллічівськ Одеської області звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", м. Іллічівськ Одеської області про стягнення 390 020 грн. 43 коп. заборгованості за договором майнового сервітуту від 30.09.2013 року. №652-0/113-П-ІЛФ-13. Цей позов розглянуто господарським судом Одеської області у справі № 916/939/14.

Зазначена заборгованість є платою за сервітут, яка виникла на підставі рахунків від 30.09.2013 року № Пр/ 4452, від 31.10.2013 року №Пр/9361, від 30.11.2013 року №Пр/9382, від 31.12.2013 року №Пр/12857.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.08.2014 року у справі №916/939/14 (головуючий суддя Степанова Л.В., судді Панченко О.Л., Шаратов Ю.А.) позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м. Іллічівськ Одеської області задоволено, стягнуто з Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", м. Іллічівськ Одеської області на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м.Іллічівськ Одеської області заборгованість у розмірі 390 020 грн. 43 коп. та судовий збір у розмірі 7 800 грн. 40 коп.

Рішення суду залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 13.11.2014 року.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Факт невиконання зобов'язання за договором майнового сервітуту від 30.09.2013 року №652-0/113-П-ІЛФ-13 та сума заборгованості встановлені рішенням суду у справі №916/939/14, тому не підлягають доказуванню.

З копії банківської виписки вбачається, що наказ суду у справі №916/939/14 добровільно виконано відповідачем 13.10.2014 року (а.с. 62).

Позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3 % річних до повного виконання грошового зобов'язання, а саме, по 12.10.2014 року включно, у зв'язку з чим Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м.Іллічівськ Одеської області звернулось до господарського суду Одеської області з позовом у даній справі до Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", м.Іллічівськ Одеської області про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних від простроченої суми грошового зобов'язання за період з 31.10.2013 року по 12.10.2014 року.

Постановами Верховного Суду України від 20.12.2010 року у справі №3-57гс10, від 20.01.2011 року у справі №10/25, від 04.07.2011 року у справі №13/210/10, від 12.09.2011 року у справі №6/433-42/183, від 14.11.2011року у справі №12/207, які є обов'язковими для суду в силу приписів статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України, визначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання інфляційних та 3% річних, стягнення яких передбачено нормами статті 625 Цивільного кодексу України. Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення, а наявність судового акту про стягнення заборгованості не припиняє грошового зобов'язання боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом встановлено обов'язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов'язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов'язання.

При цьому, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов'язання боржника до моменту його припинення згідно норм чинного законодавства України.

За своєю правовою природою 3% річних є платою боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобов'язання перед кредитором, а інфляційні нарахування - це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. До того ж в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов'язання протягом місяця.

У відповідності до приписів статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Пунктом 2.3 Договору майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) від 30.09.2013 року №652-0/113-П-ІЛФ-13 передбачено, що оплата сервітуту здійснюється Сервітуарієм щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку Власника. Сума щомісячного платежу розраховуюється виходячи з кількості днів у звітному місяці.

Договір діє до 31 грудня 2013 року, але у будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим договором (пункт 7.1 Договору).

Матеріалами справи підтверджено стягнення основної заборгованості за договором, тому в даному випадку інфляційні нарахування та 3 % річних мають бути стягнуті окремо.

Позивачем надано до суду розрахунок позовних вимог. Судова колегія вважає, що господарським судом Одеської області правомірно задоволено частково позовні вимоги та перераховано заявлену до стягнення суму 3 % річних, оскільки позивач припустився помилки в своєму розрахунку, а саме помилково нарахував 3% річних за рахунком від 31.10.2013 року № Пр/9358 з 01.12.2013 року, не звернувши уваги на положення пункту 2.3 Договору та приписи частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, в якій закріплено, що в разі коли останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення стоку є перший за ним робочий день.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", м. Іллічівськ Одеської області на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 64 416 грн. 34 коп. інфляційних як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання з причини девальвації грошової одиниці України, 9 748 грн. 54 коп. 3 % річних як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання за період з 31.10.2013 року по 12.10.2014 року та судовий збір у розмірі 1827 грн. 00 коп.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення. Зокрема не приймаються до уваги доводи скаржника щодо нібито помилкового не застосування судом першої інстанції процесуальних підстав для відмови у порушенні провадження по справі та припинення провадження у справі, у зв'язку з нібито вирішенням аналогічної справи з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку; за відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

За приписами процесуального законодавства, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондується зі способами захисту права, які визначені, наприклад, у статті 16 Цивільного кодексу України, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом судового розгляду у справі № 916/939/14 є вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за Договором від 30.09.2013 року №652-0/113-П-ІЛФ-13.

Предметом судового розгляду у справі №916/3057/15 є вимога позивача до відповідача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу до моменту фактичного погашення заборгованості.

Отже, з огляду на те, що у справах №916/939/14 та №916/3057/15 різні предмети позову, місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для припинення провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав та свобод людини та здійснення принципу верховенства права, тому місцевий господарський суд при винесенні рішення повинен неухильно дотримуватись у відповідності до норм матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, які мають бути з'ясовані шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у справі.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Одеської області від 28.08.2015 року у справі №916/3057/15 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", м. Іллічівськ Одеської області на рішення господарського суду Одеської області від 28.08.2015 року залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 28.08.2015 року у справі №916/3057/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

Н.В. Ліпчанська