РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015Справа №910/5620/14

За позовом: Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівер Україна"

про стягнення 144 655,14 грн.

Головуючий суддя Комарова О.С.

Судді Отрош І.М.

Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача Коломийченко І.В. (представник за довіреністю)

від відповідача Вітренко М.Ю. (представник за довіреністю)

Марченко В.Р. (представник за довіреністю)

Вітренко Н.М. (представник за довіреністю)

В судовому засіданні 19 листопада 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", 31 березня 2014 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 4393 від 27.03.2014 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівер Україна", про стягнення заборгованості в сумі 144 655,14 грн., з них: 128 053,33 грн. - основного боргу, 4763,65 грн. - інфляційних страт, 11 838,16 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надав відповідачу, як власнику нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, вул. Підгірна, 3, комунальні послуги, проте відповідач оплату за комунальні послуги в повному обсязі не здійснив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2014 року (суддя Васильченко Т.В.) порушено провадження у справі № 910/5620/14 та призначено справу до розгляду.

Через відділ діловодства суду 18.04.2014 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить застосувати позовну давність до позовних вимог та відмовити в задоволені позовних вимог.

Через відділ діловодства суду 22.04.2014 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності та клопотання, які були долучені судом до матеріалів справи.

23 квітня 2014 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог № 4549/юр, у зв'язку з тим, що розрахунковим відділом позивача було виявлено технічну помилку в розрахунку, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 134 680,18 грн. заборгованості, з них: 118 077,00 грн. - основного боргу, 4743,65 грн. - інфляційних втрат та 11 859,53 грн. - 3% річних.

Через відділ діловодства суду 26.05.2014 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а також заперечення на відзив, які були долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2014 продовжено строк вирішення спору у справі №910/5620/14 на п'ятнадцять днів (в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням представників сторін), оголошено перерву до 16.06.2014.

Відповідно до ч. 7 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом, за клопотанням представника відповідача, поданого через відділ діловодства суду 02.06.2014 р., у відповідності до вимог до частини 7 статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати по справі фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Через відділ діловодства суду 13.06.2014 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 16.06.2014, в зв'язку зі складністю справи, суд дійшов висновку про призначення колегіального розгляду даної справи.

Розпорядженням в.о. голови Господарського суду міста Києва від 16.06.2014 призначено колегіальний розгляд справи № 910/5620/14 у наступному складі суду: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Ломака В.С., Марченко О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2014 справу № 910/5620/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Ломака В.С., Марченко О.В. та призначено до розгляду.

Розпорядженням голови Господарського суду міста Києва від 14.07.2014 призначено колегіальний розгляд справи №910/5620/14 у наступному складі суду: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Івченко А.М., Марченко О.В. у зв'язку із перебуванням судді Ломаки В.С. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2014 справу № 910/5620/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Івченко А.М., Марченко О.В. та призначено до розгляду.

В судовому засіданні 14.07.2014 у відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 18.08.2014.

Через відділ діловодства суду 14.07.2014 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, від представника відповідача надійшли клопотання, які було судом долучено до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 22.07.2014 року від представника відповідача надійшли клопотання про долучення документів до матеріалів справи, які було судом долучено до матеріалів справи.

Розпорядженням в.о. голови Господарського суду міста Києва від 18.08.2014 справу №910/5620/14 передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: Головуючий суддя: Босий В.П., судді: Любченко М.О., Марченко О.В. у зв'язку із перебуванням суддів Васильченко Т.В. та Івченко А.М. у відпустці.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.08.2014 справу №910/5620/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Головуючий суддя: Босий В.П., судді: Любченко М.О., Марченко О.В. та призначено до розгляду.

Розпорядженням в.о. голови Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 справу №910/5620/14 передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Любченко М.О., Марченко О.В., у зв'язку з виходом судді Васильченко Т.В. з відпустки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.09.2014 справу №910/5620/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Любченко М.О., Марченко О.В. та призначено до розгляду.

Через відділ діловодства суду 01.10.2014 року від представника відповідача надійшли клопотання про долучення документів до матеріалів справи, які було судом долучено до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 13.10.2014 року від представника позивача надійшли пояснення щодо здійснення нарахувань за комунальні послуги за період з березня 2010 року по серпень 2010 року та за період з вересня 2010 року по лютий 2014 року, які були долучені судом до матеріалів справи.

21.10.2014 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог № 5895 від 21.10.2014 року, у зв'язку з тим, що розрахунковим відділом позивача було виявлено технічну помилку в розрахунку, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 62 257,66 грн. заборгованості, з них: 56 966,00 грн. - основного боргу, 192,00 грн. - інфляційних втрат та 5099,66 грн. - 3% річних.

Через відділ діловодства суду 22.10.2014 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, які було судом долучено до матеріалів справи.

21.10.2014 року від ПАТ «Київенерго» надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які судом були долучені до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 10.11.2014 року, 19.11.2014 року, 28.11.2014 року та 10.12.2014 року від представника відповідача надійшли клопотання про долучення документів до матеріалів справи, які було судом долучено до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 02.12.2014 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі та клопотання, які було судом долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 року призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, зупинено провадження у справі та зобов'язано Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" оплатити вартість судової експертизи, докази здійснення попередньої оплати судової експертизи надати суду.

12 березня 2015 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз супровідним листом № 17780/14-45 від 02.03.2015 за підписом директора інституту Рувіна О.Г. через відділ діловодства суду було повернуто матеріали справи № 910/5620/14 разом з повідомленням про неможливість надання висновку судової експертизи, у зв'язку з її не оплатою.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 12.03.2015 справу №910/5620/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Любченко М.О., Підченко Ю.О. у зв'язку з перебуванням судді Марченко О.В. на черговому засіданні Ради суддів України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.03.2015 справу №910/5620/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Любченко М.О., Підченко Ю.О. та призначено до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 року зупинено провадження у справі №910/5620/14 на час проведення судової експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва №910/5620/14 від 10.12.2014 року, матеріали справи №910/5620/14 повторно направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової експертизи та зобов'язано Київський науково-дослідний інституту судових експертиз провести судову експертизу без її попередньої оплати з наступним розподілом витрат на її проведення між сторонами в судовому рішенні по справі.

22 квітня 2015 року від позивача через відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення, якими останній повідомляє про неможливість здійснення оплати судової експертизи у зв'язку з прийняттям постанови державного виконавця про арешт майна позивача, оголошення заборони його відчуження від 10.03.2015 року, про арешт коштів позивача від 19.03.2015 року в рамках виконавчого провадження.

Через відділ діловодства суду 18 травня 2015 року надійшов лист від Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз, в якому повідомлено про неможливість проведення відповідної експертизи без надходження попередньої оплати її вартості у зв'язку з суворою забороною контрольно-ревізійними органами таких дій зазначеній експертній установі, а також висловлено прохання визначити платника за проведення судово-економічної експертизи для оформлення відповідного рахунку на оплату та договору, та прохання надати письмове погодження на проведення вищезазначеної експертизи у строк більше трьох місяців, у зв'язку із значною кількістю матеріалів, наданих для дослідження.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу справи Господарського суду міста Києва, справу № 910/5620/14 передано на розгляд судді Комаровій О.С.

22 травня 2015 року протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи № 910/5620/14 між суддями, було визначено склад колегії суддів: Комарова О.С. (головуючий), Любченко М.О., Підченко Ю.О.

27.05.2015 року на адресу Київського науково-дослідного інституту судових експертиз направлено лист, яким зобов'язано направити справу № 910/5620/14 на адресу Господарського суду міста Києва для вирішення питання стосовно виконання вимог, викладених в ухвалі суду від 06.04.2015 року, до інших суб'єктів судово-експертних установ.

11.06.2015 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз супровідним листом № 7476/15-45 від 05.06.2015 року за підписом директора інституту Рувіна О.Г. через відділ діловодства суду були повернуті матеріали справи №910/5620/14.

Через відділ діловодства суду 11.06.2015 року від позивача надійшли додаткові пояснення, які було долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2015 року колегія суддів у складі: Головуючий суддя: Комарова О.С., судді: Любченко М.О., Підченко Ю.О. поновлено провадження у справі № 910/5620/14 та призначено розгляд на 09.09.2015 року.

07 вересня 2015 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи, які було долучено судом до матеріалів справи.

08 вересня 2015 року розпорядженням № 04-23/1345 було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/5620/14, у зв'язку з перебуванням судді Любченко М.О. у відпустці. Протоколом автоматичної заміни складу колегії судів призначено новий склад колегії суддів: Головуючий суддя: Комарова О.С., судді: Отрош І.М., Підченко Ю.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 року прийнято до провадження колегії суддів у складі: Головуючий суддя: Комарова О.С., судді: Отрош І.М., Підченко Ю.О. справу № 910/5620/14.

В судовому засіданні 09.09.2015 року представник позивача надав пояснення по суті заявлених вимог, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представники відповідача заперечили проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та дали пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 09.09.2015 року оголошено перерву до 07.10.2015 року.

Через відділ діловодства суду 02.10.2015 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення № 2685/юр від 01.10.2015 року, які були долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 07.10.2015 року представник позивача надав пояснення по суті заявлених вимог, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено. Представники відповідача заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та дали пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 07.10.2015 року оголошено перерву до 21.10.2015 року.

Через відділ діловодства суду 12.10.2015 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення № 2743/юр від 12.10.2015 року, які були долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21.10.2015 року представник позивача надав пояснення по суті заявлених вимог, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представники відповідача заперечили проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та дали пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 21.10.2015 року оголошено перерву до 28.10.2015 року.

Через відділ діловодства суду 27.10.2015 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог № 2845/юр від 27.10.2015 року відповідно до якої просить стягнути з відповідача 32 086,93 грн., з них: 26 794,42 грн. - основного боргу, 192,85 грн. - інфляційних втрат та 5099,66 грн. - 3% річних.

Частина 4 статті 22 ГПК України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву про зменшення позовних вимог до розгляду.

Отже, оскільки зменшення розміру позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, яка прийнята господарським судом до розгляду, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є заборгованість в розмірі 32 086,93 грн., з них: 26 794,42 грн. - основного боргу, 192,85 грн. - інфляційних втрат та 5099,66 грн. - 3% річних.

В судовому засіданні 28.10.2015 року представник позивача надав пояснення по суті заявлених вимог, позовні вимоги, в редакції заяви про зменшення позовних вимог № 2845/юр від 27.10.2015 року, підтримав у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти позову, дав пояснення по суті спору, а також подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено. Також у судовому засіданні представники сторін подали спільне письмове клопотання про продовження процесуальних строків вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 року судом, за клопотанням представників сторін, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, в судовому засіданні оголошено перерву до 19.11.2015 року.

Через відділ діловодства суду 10.11.2015 року від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказу до матеріалів справи, яке було долучено судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 17.11.2015 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення № 3126/юр від 17.11.2015 року, які були долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 19.11.2015 року представник позивача надав пояснення по суті заявлених вимог, позовні вимоги, в редакції заяви про зменшення позовних вимог № 2845/юр від 27.10.2015 року, підтримав у повному обсязі. Представники відповідача заперечили проти позову, дали пояснення по суті спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва та, відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 24/6240 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва", перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (п.п. 1.1, 1.2 Статуту).

Відповідно до п. 2.1 Статуту підприємство створено з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

Відповідно до п. 2.2.1 Статуту, основними напрямками діяльності підприємства, зокрема, є забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо-будинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг.

Як встановлено судом, 14.11.2003 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (постачальник) та Колективним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району, ЖЕК-1007 (споживач) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 9347008, за умовами якого постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Крім того, 20.04.2005 року між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (постачальник) та Комунальним підприємством - управління житлового господарства Шевченківського району (абонент) було укладено договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 05618/2-10, за умовами якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізацій м. Києва, а абонент - здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах договору.

Відповідно до окремого доручення Першого заступника голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.09.2010 року №905 з метою підвищення контролю за рівнем платіжної дисциплін і недопущенням безоплатного використання теплової енергії та водопостачання КП УЖГ (КП "ЦОС Шевченківського району" було зобов'язано заключити прямі договори з орендарями та власниками нежитлових приміщень Шевченківського району.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з березня 2007 року по жовтень 2010 року облік, нарахування та збір платежів від власників (орендарів) нежитлових приміщень від імені КП УЖГ здійснювали КП «ЖЕКи», що діяли на підставі договорів доручення, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

В подальшому, КП ЖЕКи було зобов'язано передати КП УЖГ всю первинну документацію, провести звірку з орендарями та власниками нежитлових приміщень, скласти акт звіряння станом на 01.10.2010 року.

На виконання даного окремого доручення КП "ЖЕК "Татарка" було складено зведений перелік сальдо відмовлених в підписанні актів звірок станом на 30 вересня 2010 року, у відповідності до якого заборгованість відповідача за комунальні послуги становила 75 295,98 грн.

Як зазначено позивачем, у період з квітня 2010 року по квітень 2014 року ним було надано відповідачу комунальні послуги у приміщення за адресою: м. Київ, вул. Підгірна, 3, що підтверджується обліковими картками (табуляграмами) від виробників комунальних послуг - ПАТ «Київенерго» та ПАТ «АК «Київводоканал» та рахунками на оплату зазначених послуг.

Позивач в додаткових поясненнях № 3126/юр від 17.11.2015 року вказує, що відповідно до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №9347008 від 14.11.2003 року отримує табуляграми від виробника ПАТ «Київенерго», які показують величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в гігакалоріях за особовим рахунком, який закріплений за будинком по вул. Підгірна,3 (особовий рахунок відповідача №9417004), які є доказом фактичного надання послуг з централізованого опалення до квартир та приміщень власників даного будинку.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано доказів відключення його від мережі централізованого опалення в установленому порядку або доказів звернення відповідача до ПАТ «Київенерго» та ПАТ «АК «Київводоканал» із заявою про відключення від надання цих послуг, тому у позивача та ПАТ «Київенерго» та ПАТ «АК «Київводоканал» не було законних підстав не надавати комунальні послуги, в силу ч.3 ст. 16 Закону України «Житлово-комунальні послуги».

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

При цьому, слід наголосити, що способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до статей 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Частиною 3 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що комунальні послуги надаються споживачам безперебійно.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані йому послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини 3 статті 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Незважаючи на факт відсутності між позивачем та відповідачем договірних відносин щодо надання житлово-комунальних послуг, суд зазначає, що враховуючи норми статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно зі статтями 18 та 20 постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року "Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення" (далі - постанова КМУ № 630 від 21.07.2005 р.) плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, і вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Слід відзначити, що відповідно до ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору з надання житлово-комунальних послуг у зв'язку з недодержанням юридичними особами письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 року у справі № 3-184гс14.

Як визначено нормами ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила). Дані Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Так, згідно п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Таким чином, зобов'язання відповідача з оплати житлово-комунальних послуг з опалення виникло на підставі дії законів, що перелічені вище.

Оскільки відповідач користувався житлово-комунальними послугами, які надавалися в повному обсязі Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", заяви про відмову від користування послугами відповідач не подавав, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг від відповідача не надходило, то за аналогією частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України, він зобов'язаний відшкодувати вартість отриманих послуг, що і є предметом позовної заяви.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як вже було встановлено судом, позивач в період з квітня 2010 року по квітень 2014 року надав відповідачу комунальні послуги у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Підгірна, 3, що підтверджується обліковими картками (табуляграмами) від виробників комунальних послуг - ПАТ «Київенерго» та ПАТ «АК «Київводоканал» та рахунками на оплату зазначених послуг.

В свою чергу, відповідач, в порушенням норм чинного законодавства, фактично надані позивачем комунальні послуги оплатив лише частково, у зв'язку з чим у відповідача існує заборгованість перед позивачем за період з 01.04.2010 року по 01.09.2010 року, яка за розрахунком позивача, в редакції заяви про зменшення позовних вимог № 2845/юр від 27.10.2015 року, складає 26 794,42 грн.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем комунальних послуг в період з 01.04.2010 року по 01.09.2010 року та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань по оплаті наданих послуг доведений матеріалами справи та не спростований відповідачем під час розгляду справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та часткове задоволення позовних вимог про стягнення 19 748,34 грн. основного боргу (26 794,42 грн. (сума основного боргу в редакції заяви про зменшення позовних вимог № 2845/юр від 27.10.2015 року) - 7046,08 грн. (часткова оплата наданих послуг за період з травня 2010 року по вересень 2010 року) = 19 748,34 грн.).

Крім того, позивачем заявлено до стягнення, в редакції заяви про зменшення позовних вимог № 2845/юр від 27.10.2015 року, інфляційні втрати в розмірі 192,85 грн. та 3% річних в розмірі 5099,66 грн. за період з 01.04.2010 року по 01.04.2014 року.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України у постанові №48/23 від 18.10.2011 року та Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Листом Верховного Суду України від 03.04.97 р. № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 192,85 грн. підлягають задоволенню повністю.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню.

Разом з цим, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3%, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 4512,03 грн., оскільки при розрахунку суми 3% річних позивачем не були враховані часткові оплати здійснені відповідачем в період з травня 2010 року по вересень 2010 року.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, викладені ним в заяві у відзиві на позовну заяву та заяві про застосування строку позовної давності з огляду на наступне.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ст.256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року, за змістом ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених ст.175 Господарського кодексу України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3 та 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

За приписами п.2.2 зазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України за змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.2007 року Верховного Суду України у справі №П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Відповідно до п.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Судом вище було встановлено, що позивач в період з квітня 2010 року по квітень 2014 року надав відповідачу комунальні послуги у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Підгірна, 3, що підтверджується обліковими картками (табуляграмами) від виробників комунальних послуг - ПАТ «Київенерго» та ПАТ «АК «Київводоканал» та рахунками на оплату зазначених послуг, які відповідачем за період з 01.04.2010 року по 01.09.2010 року були частково оплачені.

Статтю 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

При цьому, частиною 3 ст.264 Цивільного кодексу України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 Цивільного кодексу України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. (п.4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року).

Пунктом 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року передбачено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до платіжних доручень та банківських виписок відповідачем регулярно, в межах трирічного строку, здійснювались часткові оплати заборгованості за надані позивачем комунальні послуги за період з 01.04.2010 року по 01.09.2010 року, що означає, що строк позовної давності переривався неодноразово, а тому твердження відповідача про сплив позовної давності є необгрунтовними та безпідставними.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за надані позивачем комунальні послуги за період з 01.04.2010 року по 01.09.2010 року не сплив.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 24 453,22 грн. (двадцять чотири тисячі чотириста п'ятдесят три гривні 22 копійки) з них: основного боргу - 19 748,34 грн. (дев'ятнадцять тисяч сімсот сорок вісім гривень 34 копійки), інфляційних втрат - 192,85 грн. (сто дев'яносто дві гривні 85 копійок) та 3 % річних - 4512,03 грн. (чотири тисячі п'ятсот дванадцять гривень 03 копійки).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1392,34 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівер Україна" (ЄДРЮОФОП 32110048, адреса: 01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 27, кв. 51), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (ЄДРЮОФОП 31731838, адреса: 03190, м. Київ, вул. М.Кирпоноса, 10/8), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 19 748,34 грн. (дев'ятнадцять тисяч сімсот сорок вісім гривень 34 копійки), інфляційних втрат - 192,85 грн. (сто дев'яносто дві гривні 85 копійок), 3% річних - 4512,03 грн. (чотири тисячі п'ятсот дванадцять гривень 03 копійки) та судовий збір - 1392,34 грн. (одна тисяча триста дев'яносто дві гривні 34 копійки). Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 24.11.2015 року.

Головуючий суддя О.С. Комарова

Судді І.М. Отрош

Ю.О. Підченко