РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015Справа №910/24755/15

За позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківскього району»

до Приватного підприємства «Європа»

про стягнення 37 516, 61 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Яковіщук Я.М.

від відповідача: Семашко Д.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальное підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківскього району» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Європа» про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги у розмірі 31 916, 81 грн., а також 3 455, 60 грн. - інфляційних втрат та 2 144, 20 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем зобов'язання щодо сплати спожитих комунальних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/24843/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 21.10.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд даної справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з неявкою сторін.

У процесі провадження у справі позивач подавав пояснення по справі, у яких зазначає, що споживач зобов'язаний сплатити вартість фактично спожитих комунальних послуг та відсутність договору не може бути підставою для звільнення його від оплати таких послуг.

Крім того, позивач зазначає, що ним було підготовлено проект договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та неодноразово направлялись на адресу Приватного підприємства «Європа» запрошення на укладення такого договору, однак відповідачем договір не підписано.

Також позивач вказує, що Приватне підприємство «Європа» фактично користується комунальними послугами, що фактично свідчить про його приєднання до договору та існування між сторонами договірних відносин.

У даному судовому засіданні представник відповідача подав відзив на позову заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що відповідно до акту Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» приміщення загальною площею 57, 4 кв.кв. в житловому будинку № 6 по вул. В. Житомирській у місті Києві, обладнане під магазин Приватним підприємством «Європа», оплюється електроприладами, транзитні трубопроводи загальнобудинкової системи відсутні, гаряче водопостачання відбувається за рахунок електроводонагрівача, транзитний трубопровід загальнобудинковий відсутні та зазначено про необхідність внесення змін в додатки №№ 6, 7 до договору на теплопостачання у зв'язку з відсутністю централізованих систем опалення у орендаря - Приватного підприємства «Європа».

Крім того, відповідач вказує на необхідність застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача.

Представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив позов задовольнити.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 16.11.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківскього району» засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва з метою отримання прибутку від господарського діяльності на задоволення суспільних потреб, падання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця таких послуг.

13.11.2003 р. позивачем укладено договір з Публічним акціонерним товариством «Київенерго» на постачання теплової енергії у гарячій воді № 320030, за умовами якого Публічне акціонерне товариство «Київенерго» зобов'язалось виробляти та поставляти теплову енергію для потреб опалення та гарячого водопостачання житлового будинку № 6 по вул. В. Житомирській у місті Києві.

20.04.2005 р. позивачем укладено договір з Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 05618/2-10, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» зобов'язалось надавати позивачу послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі у систему каналізації міста Києва.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що у період з 13.09.2010 р. до 30.11.2012 р. Приватне підприємство «Європа» фактично споживало комунальні послуги, однак не здійснювало їх оплату, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 31 916, 81 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

При цьому, відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом;

Частиною 3 статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Тож, з вищенаведеного випливає, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

За містом ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд враховує, що відсутність укладеного між виконавцем комунальних послуг та їх споживачем кладеного договору не звільняє останнього від оплати таких послуг - у разі їх фактичного споживання, про що вказано, зокрема, у постанові Верховного Суду України № 6-59цс13 від 30.10.2013 р.

Відтак, у разі відсутності договору, укладеного у відповідності до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на виконавця покладається обов'язок доведення надання комунальних послуг без укладення договору, їх обсяг та вартість, а також факт їх споживання відповідною особою.

У матеріалах даної справи міститься акт Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» № 01-03/253 від 26.03.2012 р. за змістом якого в житловому будинку № 6 по вул. В. Житомирській у місті Києві розміщений магазин Приватного підприємства «Європа», який оплюється електроприладами, транзитні трубопроводи загальнобудинкової системи відсутні, гаряче водопостачання відбувається за рахунок електроводонагрівача, транзитний трубопровід загальнобудинковий відсутні; згідно по поверхового плану площа приміщення складає 57, 4 кв.м.

Також в акті № 01-03/253 від 26.03.2012 р. вказується про необхідність внесення змін в додатки №№ 6, 7 до договору на теплопостачання у зв'язку з відсутністю централізованих систем опалення та гарячого водопостачання у орендаря - Приватного підприємства «Європа».

Відповідач не заперечує факт використання приміщення площею 57, 4 кв.м. в житловому будинку № 6 по вул. В. Житомирській у місті Києві для розміщення магазину.

В той же час, надані позивачем облікові картки та рахунки на оплату комунальних послуг не підтверджують споживання Приватним підприємством «Європа» комунальних послуг, а свідчать лише про здійснення Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківскього району» нарахування їх вартості та включення її до рахунків, виставлених до оплати відповідачу.

Доказів, які б свідчили про наявність централізованого опалення, гарячого водопостачання та водовідведення у приміщенні Приватного підприємства «Європа» по вул. В. Житомирській, 6 у місті Києві та, відповідно, споживання відповідачем таких послуг Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» суду не надано.

Тож, здійснивши оцінку наявних у справі доказів та встановлених судом обставин за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено у встановленому законом порядку факту споживання Приватним підприємством «Європа» комунальних послуг у заявлений позивачем період.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що за змістом ст. 530 Цивільного кодексу України що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

В той час між сторонами відсутній договір про надання комунальних послуг, а норми закону не містять чітко визначеного строку оплати за їх фактичне споживання, у зв'язку з чим у даному випадку є незрозумілим та документально непідтвердженим розрахунок позивача заявленої до стягнення заборгованості.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог, наведених ним обґрунтувань та наданих докази приймаючи до уваги встановленіі судом обставини та вищевикладені висновки, суд вважає недоведеним наявність у Приватного підприємства «Європа» заборгованості за комунальні послуги, а вимоги позивача в цій частині необґрунтованими.

При цьому, за приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України відповідальність застосовується у разі прострочення грошового зобов'язання, в той час як у даному випадку позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов'язань з оплати комунальних послуг, у зв'язку з чим приписи наведеної норми застосуванню не підлягають.

Крім того, суд вважає за доцільне звернути увагу, що заявлена до стягнення заборгованість розрахована позивачем за період з 13.09.2010 р. до 30.11.2012 р.

Відповідно ж до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі вищенаведеного, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.11.2015 р. .

Суддя Пригунова А.Б.