РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015Справа №910/27908/15
За позовом Державного підприємства «Луганський авіаційний ремонтний завод»

до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»

про внесення змін до договору.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Семенюк В.П. (представник за довіреністю);

від відповідача - Міщенко С.Г. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги указаного позову про внесення зміни до Кредитного договору № 36.13 від 23.10.2013 на відкриття поновлювальної кредитної лінії, укладеного між державним підприєм ством «Луганський авіаційний ремонтний завод» та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» в частині строків повернення суми заборгованості за Кредитом та нарахування процентів за користування Кредитом, шляхом:

- продовження строку (терміну) повернення суми заборгованості за Кредитом, яка утворилася на 27.10.2014 у розмірі 451570,13 доларів США - до 31 грудня 2016 року;

- не нарахування в період з 27.10.2014 до 31.12.2016 Банком процентів за користування Кредитом на суму заборгованості за Кредитом, що утворилася на 27.10.2014 року у розмірі 451570,13 доларів США. Вимоги позову мотивовані істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні Кредитного договору, а також введенням мораторію ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідач проти позову заперечує через на недоведеність Позивачем наявності одночасно усіх умов, встановлених ст. 652 ЦК України, для внесення змін у договір, а також, оскільки ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на яку посилається Позивач, застосуванню до спірних правовідносин не полягає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Позивачем, як позичальником, та Відповідачем, як банком, було укладено Кредитний договір № 36.13 від 23.10.2013 (далі - Кредитний договір) про відкриття поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 2000000 доларів США та з періодом дії ліміту (строком погашення кредиту) по 21.10.2014 включно. Мета кредитування - на поповнення оборотного капіталу в межах статутних цілей діяльності.

Виконання Відповідачем умов Кредитного договору у вигляді надання кредитних коштів у межах ліміту підтверджується залученими до справи виписками та визнається обома сторонами.

Предметом позову є внесення змін у Кредитний договір у частинах:

- продовження строку (терміну) повернення суми заборгованості за Кредитом, яка утворилася на 27.10.2014 у розмірі 451570,13 доларів США - до 31 грудня 2016 року;

- не нарахування в період з 27.10.2014 до 31.12.2016 Банком процентів за користування Кредитом на суму заборгованості за Кредитом, що утворилася на 27.10.2014 року у розмірі 451570,13 доларів США.

Необхідність внесення таких змін Позивач мотивує введенням в дію Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 рішення РНБО від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», що зумовило проведення антитерористичної операції (АТО) на сході України, яка триває і станом на 26.10.2015 (рішення про її припинення не прийняте).

Позивач територіально (м. Луганськ, квартал Острая Могіла, 180) розташований в зоні проведення АТО, і посилається, що через обстріл його території артилерією, було пошкоджено інфраструктуру та технічне забезпечення функціонування виробничих цехів. Також, у зв'язку з терористичною загрозою, проведенням АТО та збільшенням у м. Луганську випадків загибелі осіб зі складу мирного населення, потрапляння бойо вих снарядів в будівлі та споруди, автомобільний транспорт та ін., з метою запобігання шкідливим наслідкам життю та здоров'ю працівників, Позивачем було прийняте рішення про тимчасове зупинення з 09.07.2014 діяльності всього підприємства (наказ № 127).

З огляду на наведене на думку Позивача з 09.07.2014 по даний час він не має можливості розпочати виробничо-господарську діяльність з ремонту авіаційної техніки за рядом об'єктивних причин та не має можливості акумулювали достатній обсяг грошових коштів для повного погашення кредитних зобов'язань у визначений Кредитним договором строк - внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажору) про існування яких стало відомо після підписання кредитного договору (терористична загроза на сході України та вжиття державою заходів з її подолання шляхом проведення АТО). На підтвердження планів щодо здійснення господарської діяльної Позивачем у позові наведено перелік договорів замовлених у Позивача робіт та зобов'язань перед ним по оплаті.

Позивач вказує, що його майно територіально розташовано на тимчасово окупованій території, тому відсутня сама фізична можливість розпочати виробничо-господарську діяльність та акумулювати кошти.

З огляду на наведене та на підставі ст. 188 ГК України, ст.ст. 651, 652 ЦК України у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні Кредитного договору, Позивач просить суд внести в нього заявлені у позові зміни.

Позивач зазначає, що при укладенні Кредитного договору ані він, ані Відповідач не могли передбачити у майбутньому, з усією обачністю та добросовісністю, різкого погіршення умов ведення господарської діяльності в регіоні місцезнаходження Позивача (масові заворушення, захоплення державних установ, бойові та військові дії), і в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане.

У зв'язку із істотною зміною обставин на думку Позивача подальше виконання Кредитного договору, без відповідних змін, порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки Позивач і Відповідач знаходяться в різних економічно-соціальних умовах, але при цьому Позивач не відмовляється від виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором.

Оскільки електронні листи-звернення Позивача щодо внесення змін у Кредитний договір та про не нарахування відсотків і санкцій Відповідач залишив без реагування та задоволення, то керуючись вищенаведеними ст. 188 ГК України, ст.ст. 651, 652 ЦК України та Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Позивач просить суд внести зміни у Кредитний договір у примусовому порядку.

Проте до таких обґрунтувань заявленого позову суд ставиться критично.

За приписами ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Проте наявність одночасно усіх умов, встановлених ст. 652 ЦК України, Позивачем не доведена.

Щодо того, що виконання Кредитного договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, то суд зазначає, що у даному випадку саме невиконанням умов Кредитного договору зі сторони Позивача порушується співвідношення майнових інтересів - зокрема Відповідача, та натомість таке невиконання не позбавило Позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, оскільки кредитні кошти були Позивачем отримані в повному обсязі, а це саме те зобов'язання Відповідача, на виконання якого очікував Позивач, укладаючи Кредитний договір.

Фактично Позивач посилається, що укладаючи Кредитний договір, він розраховував на можливість повноцінного ведення господарської діяльності, проте метою укладення та предметом Кредитного договору було не ведення господарської діяльності, а отримання кредитних коштів поповнення оборотного капіталу в межах статутних цілей діяльності, тобто на ведення господарської діяльності, які Позивачем і були отримані. Питання ж використання та розподілу цих коштів є питаннями власної господарської діяльності Позивача, яку він здійснює самостійно прораховуючи ризики та плануючи отримання прибутку, та у тому числі, у випадку зростання ризиків - плануванням їх зменшення та уникнення шляхом перенесення виробництва у інші регіони тощо.

При цьому, питання виникнення обставин непереборної сили чи можливості ведення господарської діяльності на певній запланованій території не стосуються того, на що Позивач розраховував при укладенні Кредитного договору, оскільки мета, з якою укладався Кредитний договір, досягнута Позивачем в повному обсязі - кошти отримані, що також визнається і самим Позивачем.

Також щодо того, що зміна обставин, які мали місце при укладення Кредитного договору, зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, то суд зазначає, що Позивачем не надано доказів вжиття ним усіх залежних від нього заходів для уникнення ситуації, що склалась.

Доказів ведення з Відповідачем переговорів щодо внесення змін у Кредитний договір матеріали справи не містять, натомість лише два електронні листи з уже сформованою позицією Позивача щодо внесення змін на певних умовах та певного змісту, які з Відповідачем попереднього обговорення не мали.

Також Позивач у позові посилається на ряд договорів, по яким існує дебіторська заборгованість перед Позивачем за надані послуги, однак доказів вжиття заходів по стягненню такої заборгованості, та як наслідок, погашення заборгованості по Кредитному договору, Позивачем суду надано не було.

Доказів переміщення на підконтрольну територію України або передачі замовникам до того, як це стало неможливим, відремонтованих двигунів, на які Позивач посилається у позові, та за ремонт яких розраховував отримати кошти, матеріали справи не містять.

Позивачем також не надано суду документального обґрунтування неможливості переміщення на підконтрольну територію України потужностей для ведення господарської діяльної повністю або в частині.

Також, за змістом поданої заяви, Позивач посилається на терористичну загрозу та проведення АТО на певних територіях сходу України (Луганська обл.), як на обставину непереборної та незалежної від Позивача сили, тобто, як на форс-мажорну обставину. Проте за змістом статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин. Аналогічну правову позицію викладено в п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Однак такого сертифікату Позивачем суду надано не було, натомість залучено до матеріалів справи лист ТПП України про відмову у засвідченні форс-мажорних обставин за Кредитним договором.

Також щодо посилань Позивача, як на одну з підстав внесення змін до Кредитного договору у частині не нарахування Відповідачем процентів за користування кредитом в період 27.10.2014 - 31.12.2016, на ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», то суд зазначає, що указаною нормою закону введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язання, тоді як проценти є платою за користування кредитом.

З огляду на наведене, Позивачем не доведено перед судом належними засобами доказування істотну зміну обставин в розумінні ст. 652 ЦК України, якими сторони керувалися при укладенні Кредитного договору, та не доведено наявність одночасно усіх чотирьох умов, встановлених ст. 652 ЦК України, одночасне існування яких є підставою для внесення змін до договору, тому підстави для задоволення позову у суду відсутні.

Судовий збір, за звернення Позивача до суду з даним позовом, відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.11.2015

Суддя Сташків Р.Б.