ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа № 911/3923/15

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль, Київська обл., м. Бориспіль

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз, Київська обл., м. Боярка

про розірвання договору та стягнення 11 393 436,68 гривень

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №01-22/6-99 від 17.01.2015)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №1-287 від 26.12.2014)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.08.2015 Державне підприємство Міжнародний аеропорт Бориспіль (далі-ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз (далі-ПАТ Київоблгаз/відповідач) про розірвання договору на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб промислових споживачів №2013/5-ПР2069-30081 (52-34/5-37) від 15.10.2013 та стягнення 11393436,68 гривень, з яких: 6592020,10 грн невикористаної предоплати, 2580163,24 грн інфляційних втрат, 118755,48 грн 3% річних, 2102497,86 грн пені.

Відповідач позов в частині вимоги про розірвання договору та стягнення сум попередньої оплати частково визнав, у той час як проти вимог про стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.09.2015 порушено провадження у справі №911/3923/15, розгляд справи призначено на 22.09.2015.

У судових засіданнях 22.09.2015, 29.09.2015, 13.10.2015 та 10.11.2015 судом оголошувалась перерва до 29.10.2015, 13.10.2015, 10.11.2015 та 17.11.2015 відповідно.

До того ж, ухвалою господарського суду Київської області від 13.10.2015 строк розгляду спору у даній справі продовжено на 15 днів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2013 між ПАТ Київоблгаз, що здійснює діяльність на підставі ліцензії від 30.06.2011 №507470 (далі-постачальник) та ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль (далі-споживач) було укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб промислових споживачів №2013/5-ПР2069-30081 (52-34/5-37), за умовами якого постачальник протягом 2013 року здійснює споживачу постачання природного газу (далі-газ) в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Пунктами 10.1. та 10.1.1. договору передбачено, що договір набуває чинності з дати підписання та, відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 15.10.2013 та діє до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

Договір вважається продовженим кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають переоформити додаток 2 щодо договірних обсягів постачання газу, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений термін.

31.12.2013 між ПАТ Київоблгаз ДП та Міжнародний аеропорт Бориспіль було укладено додаткову угоду №1, за умовами якої сторони дійшли згоди, зокрема, подовжити до 31.12.2014 дію договору постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб промислових споживачів №2013/5-ПР2069-30081 (52-34/5-37) від 15.10.2013.

Оскільки сторонами до 01.12.2014 не було заявлено про припинення дії договору, термін дії останнього був продовжений до 31.12.2015.

Посилаючись на те, що при укладанні договору з відповідачем останній здійснював свою діяльність на підставі ліцензії №507470 від 30.06.2011, яку було анульовано з 01.07.2015 згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1587 від 21.05.2015, а відтак з 01.07.2015 відповідач не має права здійснювати господарську діяльність, зокрема щодо поставки газу за договором, що свідчить про зміну істотних обставин, яким сторони керувалися при укладанні договору, позивач просить суд, зокрема, розірвати договір на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб промислових споживачів №2013/5-ПР2069-30081 (52-34/5-37) від 15.10.2013, укладений Державним підприємством Міжнародний аеропорт Бориспіль та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Київоблгаз з підстав ст. 652 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Приписами статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Так, відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, зокрема транспортування та розподіл природного газу, газу (метану) вугільних родовищ, його зберігання в обсягах, що перевищують рівень, встановлений ліцензійними умовами, та постачання, крім постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом.

До того ж, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (в редакції станом на дату звернення позивача до суду) діяльність, пов'язана з транспортуванням та розподілом трубопроводами, постачанням за регульованим та нерегульованим тарифами, зберіганням природного газу в обсязі, що перевищує рівень, установлений ліцензійними умовами, продажем за закупівельними цінами суб'єктам господарювання, визначеним статтею 10 цього Закону, природного газу власного видобутку в обсязі, що перевищує рівень, установлений ліцензійними умовами, провадиться за умови отримання відповідної ліцензії, крім діяльності інвесторів - учасників угод про розподіл продукції, укладених згідно із Законом України "Про угоди про розподіл продукції", на яких вимога щодо отримання таких ліцензій не поширюється.

Ліцензія на провадження діяльності, пов'язаної з транспортуванням та розподілом трубопроводами, постачанням за регульованим та нерегульованим тарифами, зберіганням природного газу в обсязі, що перевищує рівень, установлений ліцензійними умовами, продажем за закупівельними цінами суб'єктам господарювання, визначеним статтею 10 цього Закону, природного газу власного видобутку в обсязі, що перевищує рівень, установлений ліцензійними умовами, видається національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Таким чином, виходячи з правового аналізу вищезазначених норм закону, необхідною умовою здійснення відповідачем господарської діяльності та поставки газу позивачу за договором є обставини щодо наявності наданої такому субєкту господарювання правомочності здійснювати господарську діяльність, зокрема, шляхом надання відповідної ліцензії, відсутність якої унеможливлює ведення господарської діяльності, відтак виконання стороною передбаченого договором обовязку з поставки товару.

Як слідує зі змісту спірного договору, предметом останнього є постачання відповідачем природного газу, а тому здійснення господарської діяльності щодо такого постачання та наявності відповідних правових підстав є істотною обставиною, що впливає на наміри сторін щодо реалізації прав та виконання обовязків за договором.

Приписами ст. 652 ЦК України унормовано, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про анулювання ліцензій на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданих ПАТ "Дніпропетровськгаз", ПАТ "Дніпрогаз", ПАТ "Криворіжгаз", ПАТ "Київоблгаз", ПАТ "Харківгаз", ПАТ "Харківміськгаз" та ПАТ "Вінницягаз"» №1587 від 21.05.2015 анульовано на підставі заяв ліцензіатів ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом з 01.07.2015, зокрема, ліцензію АГ №507470, видану Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації Київоблгаз (, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178).

До того ж, як слідує з матеріалів справи, в момент укладання договору сторони не могли передбачити анулювання ліцензії відповідача на здійснення господарської діяльності, у той час як анулювання здійснено відповідним державним органом, що свідчить про відсутність у позивача можливості усунути означену причину, яка зумовила істотну зміну обставин за спірним договором.

Поряд з тим, за відсутності у відповідача права на здійснення поставки природного газу, виконання договору порушить співвідношення майнових інтересів сторін, зокрема позивача, оскільки останній буде позбавлений можливості отримувати те, на що він розраховував при укладенні договору, у той час як сторони за договором не передбачили несення споживачем ризику зміни обставин щодо наявності у відповідача права на постачання природного газу за договором.

Беручи до уваги вищезазначене, істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, а також відсутність згоди сторін щодо приведення договору у відповідність зі зміненими обставинами, суд дійшов висновку, що вимога позивача про розірвання договору з підстав ст. 652 ЦК України є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Поряд з тим, з огляду на порушення відповідачем умов договору щодо поставки газу у грудні 2014 року та наявності переплат за попередні періоди постачання газу за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 6592020,10 грн невикористаної попередньої оплати з підстав ч. 2 ст. 693 ЦК України.

В обґрунтування заявленої до стягнення суми позивач зазначив, що на виконання умов договору ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль було перераховано відповідачу авансові платежі на загальну суму 6394032,00 грн за постачання газу у грудні 2014 року, а саме 4038336, 00 грн згідно платіжного доручення №10194 від 18.11.2014 та 2355696,00 грн згідно платіжного доручення №10521 від 25.11.2014. Копії зазначених платіжних доручень наявні в матеріалах справи.

Однак, поставка газу за грудень 2014 року відповідачем здійснена не була. Зазначене також підтверджується поясненнями представника відповідача, наданими у судових засіданнях.

До того ж, згідно складеного сторонами акту взаємних розрахунків від 09.12.2014, копія якого наявна в матеріалах справи, за договором рахувалась переплата за попередні періоди у розмірі 474731,85 грн.

З огляду зазначеного, 06.03.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою №35-28/5-35 про повернення перерахованих авансових платежів за договором та суми переплати у загальному розмірі 6868763,85 грн.

У відповідь на зазначену вимогу відповідач листом №12-919-263 від 23.03.2015 запропонував суму переплати у розмірі 6868763,85 грн зарахувати в рахунок оплати поставленого газу в наступному періоді.

Так, в подальшому відповідачем у травні червні 2015 року було поставлено позивачу природний газ загальною вартістю 276743,75 грн, що підтверджується скріпленими підписами та печатками сторін актами приймання-передачі природного газу від 02.06.2015 та 01.07.2015 відповідно, внаслідок чого загальний розмір переплати позивача за договором зменшився на 276743,75 грн, які були зараховані в рахунок оплати поставленого відповідачем газу.

Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем зобовязання щодо поставки оплаченого споживачем газу, позивач просить суд стягнути з відповідача 6592020,10 грн попередбної оплати за договором.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про те, що зазначена позовна вимога підлягає задоволенню в частині стягнення 6584083,23 грн з огляду нижченаведеного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України, що кореспондують зі ст. 712 Цивільного кодексу України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Пунктами 4.6., 4.6.1., 4.6.5., 5.1.2. договору передбачено, що оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу згідно з додатком 2.

Авансові платежі сплачуються споживачем постачальнику на розрахунковий рахунок зі спеціальним режимом використання у розмірі 100% від вартості запланованого або погодженого постачальником обсягу газу на розрахунковий період за пять календарних днів до початку місяця поставки газу.

У разі переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу.

Таким чином, як слідує з наявних в матеріалах справи доказів, позивачем з дотриманням умов договору було перераховано відповідачу аванс за поставлений газ у грудні 2014 року, а також здійснено переплати за попередні періоди на загальну суму 6592020,10 грн.

Водночас, пунктами 2.3., 2.6., 2.7., 2.9. договору передбачено, що постачальник забезпечує постачання газу в пункти призначення в обсягах, підтверджених споживачем, де передає газ споживачу.

Послуги з постачання газу документально оформлюються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється згідно з даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору.

Постачальник до 2-го числа, наступного за звітним місяцем, направляє споживачу два примірники акта приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представниками та скріплені печаткою постачальника.

Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків за договором.

Однак, оплачений позивачем авансовими платежами газ, у грудні 2014 року відповідачем поставлений не був, про що свідчить відсутність належним чином оформленого акту приймання-передачі газу за грудень 2014 року.

Крім того, відповідачем постачання газу за договором за період з січня по квітень 2015 року не здійснювалось. Зазначена обставина підтверджена представником позивача та не заперечувалась представником відповідача у судовому засіданні 17.11.2015.

Водночас, як слідує з наявної в матеріалах справи копії акту звіряння взаємних розрахунків від 23.09.2015 сторонами за договором 31.08.2015 було здійснено зарахування зустрічних вимог на суму 7936,87 грн, внаслідок чого зобовязання відповідача перед позивачем за договором припинилися на суму 7936,87 грн, про що свідчить відповідне корегування боргу на означену суму в акті звіряння взаємних розрахунків від 23.09.2015. Акт підписаний та скріплений печатками сторін.

Поряд з тим, означене зарахування зустрічних вимог та відповідне корегування суми боргу відповідача за договором було здійснене 31.08.2015, про що свідчить запис в акті звіряння розрахунків, а також лист відповідача №1133 від 16.09.2015 про проведення взаємозаліку.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду вищезазначеного, суд дійшов висновку про те, що порушення відповідачем умов договору та не поставка позивачу природного газу у грудні 2014 року та у період з січня по квітень 2015 року, породжує для відповідача обовязок по поверненню сплачених позивачем сум авансу та переплат за договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

Беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також те, що відповідач оплачений позивачем газ за грудень 2014 року не поставив, а також не поставив газ у обсягах на покриття розміру переплат за попередні місяці, та не повернув споживачу означені суми переплат і авансу, враховуючи припинення зобов'язання відповідача перед позивачем у результаті заліку зустрічних вимог на суму 7936,87 грн, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача сплачених за договором 6592020,10 грн попередньої оплати з підстав ч. 2 ст. 693 ЦК України підлягає задоволенню у розмірі 6584083,23 грн як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та визнана у встановленому порядку відповідачем.

Вимога ж позивача про стягнення з відповідача частини суми попередньої оплати у розмірі 7936,87 грн не підлягає задоволенню з огляду на те, що провадження у даній справі було порушено ухвалою господарського суду Київської області від 01.09.2015, у той час як вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу в частині 7936,87 грн припинила своє існування згідно здійсненого сторонами взаємозаліку вимог 31.08.2015, тобто до порушення провадження у справі.

У відповідності до приписів п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції якщо предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

За таких обставин, враховуючи відсутність предмету позову в частині стягнення з відповідача 7936,87 грн станом на дату порушення провадження у даній справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача 7936,87 грн переплати за договором.

Крім того, посилаючись на те, що відповідач свої обовязки в частині повернення сум авансу та переплати за договором не виконав, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 2102497,86 грн пені.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, він зобовязаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктами 6.4.1. та 6.4.2. договору передбачено, що у разі невиконання своїх зобовязань за договором щодо обсягів постачання газу постачальник зобовязаний виплатити споживачеві суму у розмірі вартості недопоставленого газу протягом 10 днів.

У разі порушення постачальником строків оплати, передбачених підпунктом 6.4.1. договору з постачальника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, сторони, встановлюючи строк для повернення постачальником вартості недопоставленого газу, не передбачили з якого моменту слід відраховувати десятиденний строк для здійснення передбачених договором дій, що унеможливлює встановлення судом моменту (дати, місяця, року), з якого відповідач вважається таким, що прострочив у розумінні ст. 612 ЦК України.

Посилання ж позивача на встановлення моменту прострочення відповідачем виконання зобов'язання від дати отримання відповідачем вимоги оцінюється судом критично, позаяк ч. 2 ст. 530 ЦК України застосовується у разі відсутності передбаченого договором строку для виконання боржником обовязку, у той час як сторонами за договором погоджено такі строки, що свідчить про безпідставність відповідних посилань.

Виходячи з наведених законодавчих положень, а також враховуючи той факт, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, зі змісту яких можливо встановити момент, з якого відповідач вважається таким, що прострочив зобовязання по поверненню вартості недопоставленого газу у розумінні ст. 612 ЦК України та п. 6.4.1. договору, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 2102497,86 грн пені є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Що ж до вимоги позивача про стягнення з відповідача 2580163,24 грн інфляційних втрат та 118755,48 грн 3% річних, нарахованих на суму попередньої оплати, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі №921/266/13-г/7, інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-06/1666/14 від 27.10.2014 «Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 №01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів», обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата (повернення суми авансу), не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні статті 625 ЦК України, оскільки за таким зобовязанням грошові знаки використовуються не як засіб погашення грошового боргу, а виконують роль товару.

До того ж, відповідно до п. 5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

З огляду наведеного, а також враховуючи, що передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення 2580163,24 грн інфляційних втрат та 118755,48 грн 3% річних, нарахованих на суму авансових платежів, задоволенню не підлягає, позаяк стягнення з постачальника суми попередньої оплати не є грошовим зобов'язанням у розумінні ст. 625 ЦК України.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 49, 59, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 11, 525, 526, 530, 612, 625, 652, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230, 265 Господарського кодексу України, ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ст. 6 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Розірвати договір на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб промислових споживачів №2013/5-ПР2069-30081 (52-34/5-37) від 15.10.2013, укладений Державним підприємством Міжнародний аеропорт Бориспіль та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Київоблгаз.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз (08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Шевченка, 178, ідентифікаційний код 20578072) на користь Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль» , ідентифікаційний код 20572069) 6 584 083 (шість мільйонів пятсот вісімдесят чотири вісімдесят три) грн 23 коп. попередньої оплати та 43 449 (сорок три тисячі чотириста сорок девять) грн 75 коп. судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 24.11.2015

Суддя В.А. Ярема