ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015р. Справа № 914/3169/15

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Проммонтаж СУ-27», Львівська обл., м. Новий Розділ;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Кроно-Україна», Львівська обл., м. Кам'янка-Бузька;
про:стягнення 52768,11 грн. інфляційних втрат та 4109,90 грн. 3% річних Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:Турчин Я.М. - представник (довіреність вих. №132 від 24.09.2015р.);
від відповідача:не з'явився.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

03.09.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява ТОВ «Проммонтаж СУ-27» (надалі - Позивач) до ТОВ «Кроно-Україна» (надалі - Відповідач) про стягнення 52768,11 грн. інфляційних втрат та 4109,90 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 07.09.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 28.09.2015р. В подальшому розгляд справи відкладався на 19.10.2015р. та 16.11.2015р., про що судом винесено відповідні ухвали. Крім цього, ухвалою від 19.10.2015р. суд продовжив строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та письмових запереченнях на відзив.

В засіданні зазначив, що між позивачем та відповідачем 15.05.2012р. укладено Договір №10 на виконання підрядних робіт, на виконання умов якого позивачем як підрядником були виконані роботи на загальну суму 219878,83 грн. У зв'язку з тим, що роботи були оплачені відповідачем лише частково, а решта сума боргу останнім тривалий час не сплачувалася, ТОВ «Проммонтаж СУ-27» звернулося з позовом до господарського суду. Рішенням господарського суду Львівської області від 31.07.2013р. у справі №914/2140/15 з ТОВ «Кроно-Україна» на користь ТОВ «Проммонтаж СУ-27» стягнуто 68534,83 грн. основного боргу, 469,70 грн. пені, 1544,70 грн. 3% річних та 1710,54 грн. судового збору. Проте, як зазначає представник, зважаючи на явне ухилення від своєчасної оплати виконаних робіт за період поза межами строків стягнутих судом за позовом у справі №914/2140/13 пені і процентів річних та відповідно до умов п. 10.1. договору щодо його дії до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань, відповідач несе господарсько-правову відповідальність за прострочення оплати робіт за період з 01.06.2013р. по 06.05.2015р. - дату сплати боргу в порядку виконавчого провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. На адресу суду направив додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що відповідач заперечує проти позовних вимог, однак якщо навіть припустити, що вимоги позивача є законними, то початок перебігу строку за який стягуються 3% річних та інфляційні в силу приписів п. 5.4. Постанови Пленуму ВГС України повинен розпочинатися з 17.02.2013р. - дати, коли рішення суду набрало законної сили та до 28.04.2015р. - дня, коли рішення суду було виконане ТОВ «Кроно-Україна».

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.05.2012р. між позивачем та відповідачем укладено Договір №10, на виконання умов якого позивачем за дорученням відповідача були виконані додаткові підрядні роботи по облаштуванню побутових і допоміжних приміщень матеріально-технічного складу з ремонтно-механічною дільницею на ТОВ «Кроно-Україна» на загальну суму 219878,83 грн.

У зв'язку з неповним та несвоєчасним виконанням відповідачем зобов'язань за вказаним договором (в частині проведення розрахунків), ТОВ «Проммонтаж СУ-27» звернулося з позовом до господарського суду про стягнення з ТОВ «Кроно-Україна» 68534,83 грн. боргу, 5126,02 грн. пені та 1554,70 грн. 3% річних, всього 75215,55 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 31.07.2013р. у справі №914/2140/13 з ТОВ «Кроно-Україна» стягнуто на користь ТОВ «Проммонтаж СУ-27» 68534,83 грн. боргу, 4690,70 грн. пені, 1554,70 грн. 3% річних, 1710,54 грн. судового збору.

Судом встановлено, що вказане рішення суду залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.02.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2015р.

З матеріалів справи, зокрема, платіжного доручення №937 від 28.04.2015р. вбачається, що рішення суду у справі №914/2140/13 виконане відповідачем у повному обсязі, шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 76490,77 грн. на рахунок ВДВС Кам'янка-Бузького РУЮ.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В ст. 625 ЦК України законодавцем вказано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Виходячи із положень вказаної правової норми суд зазначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому названа норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом спору про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність рішення суду про стягнення боргу не припиняє грошових зобов'язань боржника та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, за увесь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 15.09.2015р. у справі №925/327/15.

При цьому судом відхиляються посилання відповідача на п. 5.4. Постанови Пленуму ВГС України №14 від 17.12.2013р., оскільки положення цього пункту постанови стосуються випадку, коли зобов'язання виникає на підставі рішення суду, натомість в даному випадку зобов'язання виникло на підставі договору №10 від 15.05.2012р.

Проаналізувавши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає, що період нарахування таких проведений позивачем неповністю правильно, оскільки повне погашення боргу відбулося не 05.05.2015р. та 07.05.2015р. як зазначає позивач, а 28.04.2015р., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №937 від 28.04.2015р. на суму 76490,77 грн.

Здійснивши перерахунок інфляційних та річних за період в межах правильного періоду з 01.06.2013р. по 27.04.2015р. включно, суд прийшов до висновку, що інфляційні підлягають стягненню з відповідача в розмірі 49166,63 грн., а 3% річних в розмірі 3920,57 грн. В задоволенні решти цих вимог суд відмовляє.

Судовий збір згідно положень ст. 49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кроно-Україна» (81400, Львівська обл., м. Кам'янка-Бузька, вул. Я. Мудрого, 62; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Проммонтаж СУ-27» (81652, Львівська обл., м. Новий Розділ, вул. Ходорівська, 4; ) 49166,63 грн. інфляційних втрат, 3920,57 грн. 3% річних та 1705,50 судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 20.11.2015р.

Суддя Крупник Р.В.