РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа №910/20534/15
За позовом Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації

про стягнення 84 367,15 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники :

Від позивача: Ходорич О.М. за дов.

Від відповідача: Шуліка О.М. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Пред'явлені вимоги про стягнення з відповідача 75 949,15 грн. основного боргу - заборгованості за фактично надані комунальні послуги та експлуатаційні витрати в орендованих відповідачем приміщеннях, 7804,97 грн. пені, 222,22 грн. інфляційних втрат, 390,25 грн. 3% річних за прострочення виконання зобов'язання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після закінчення укладеного між сторонами строку дії договору № 23 про відшкодування комунальних та експлуатаційних витрат від 12.08.2013, в орендовані відповідачем приміщення, балансоутримувачем яких є позивач, були фактично надані комунальні послуги та експлуатаційні витрати за період з січня по червень 2015, які позивач просить стягнути з відповідача, посилаючись на ст.ст. 20, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 08.09.2015.

07.09.2015 через канцелярію суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що зобов'язання за договором № 23 від 12.08.2013 повністю виконані відповідачем. Стверджує, що надання послуг з 01.01.2015, тобто після закінчення строку дії договору, додатковою угодою не оформлялось, акти виконаних робіт у 2015 році відповідачем не підписані у зв'язку з тим, що відносини сторін не врегульовані, тому стягнення грошових коштів без укладення договору для відшкодування вартості комунальних послуг та експлуатаційних витрат на 2015 рік вважає безпідставним та необґрунтованим.

Ухвалою суду від 08.09.2015 за клопотанням позивача відкладено розгляд справи на 13.10.2015 року.

12.10.2015 через канцелярію суду позивач подав письмові пояснення по справі.

13.10.2015 відповідачем подано додаткові письмові пояснення по справі.

У засіданнях суду 13.10.2015, 27.10.2015, 03.11.2015, 10.11.2015 оголошувались перерви відповідно до ст. 77 ГПК України.

26.10.2015 позивачем подано суду додаткові пояснення по справі, в яких вказує, що вимоги у даній справі про стягнення 75 949,15 грн. заявлено за фактично отримані послуги, надання/отримання послуг підтверджується рахунками-фактурами відшкодування споживачем у 2015 році балансоутримувачу витрат на оплату вартості отриманих комунальних та експлуатаційних витрат в орендованих споживачем приміщеннях та актами виконаних робіт, які отримані, проте безпідставно непідписані відповідачем. Пояснює, що балансоутримувачем були вчинені всі необхідні дії для укладення договору на 2015 рік, відсутність якого не звільняє споживача від оплати фактично отриманих послуг.

Відповідач у додаткових поясненнях, поданих до суду 30.10.2015, зазначив, що не погоджується з розрахунком позивача щодо обсягу фактично спожитої теплової енергії, визначення вартості холодної води та каналізації та ін.

У судовому засіданні 27.10.2015 представник позивача подав документи для доручення до матеріалів справи.

30.10.2015 та 09.11.2015 через канцелярію суду позивач подав пояснення та розрахунки відшкодування комунальних послуг на спірну суму.

06.11.2015 через канцелярію суду відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/23424/15 про зобов'язання укласти договір на відшкодування комунальних послуг на 2015 рік. Вказане клопотання судом не задовольняється, при цьому господарський суд виходить з того, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за фактично надані комунальні та експлуатаційні послуги в орендовані відповідачем приміщення за період з січня по червень 2015 року, факт отримання яких відповідач не заперечує.

13.11.2015 до суду від позивача надійшли письмові додаткові пояснення по справі.

16.11.2015 через канцелярію суду відповідач подав клопотання про витребування доказів у відповідача, яке судом відхилене у зв'язку з недоведеністю відповідача неможливості самостійного отримання документів згідно переліку та надання їх суду в обґрунтування своєї позиції.

У судовому засіданні 17.11.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

12.08.2013 р. між Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (балансоутримувач) та Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації (споживач) було укладено договір № 23 про відшкодування відповідачем у 2013 році позивачу витрат на оплату вартості отриманих комунальних послуг та експлуатаційних витрат в орендованих відповідачем приміщеннях по вул. Вишгородській. 21 у місті Києві, що належать на праві господарського відання балансоутримувачу.

Додатковою угодою № 2 від 25.05.2014 сторони продовжили термін дії договору № 23 від 12.08.2013р. до 31.12.2014 р.

Після закінчення дії договору № 23 від 12.08.2013 відповідач продовжує отримувати комунальні та експлуатаційні послуги, при цьому не здійснюючи їх відшкодування на рахунок балансоутримувача, договір на 2015 рік сторонами не підписаний.

Спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що у відповідача виникла заборгованість за період з січня 2015 по червень 2015 року включно на суму 75 949,15 грн. за фактично спожиті комунальні послуги.

Основні засади господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

У позовній заяві позивач вказує та відповідач не заперечує, що Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації у період з січня 2015 по червень 2015 року продовжує займати приміщення по вул. Вишгородській. 21 у місті Києві.

Фактичне займання відповідачем приміщень у будинку по вул. Вишгородській. 21 у місті Києві, загальною площею 473,5 кв.м. (з урахуванням місць загального користування) підтверджується актом обстеження нежилих приміщень від 01.06.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, укладений між сторонами договір № 23 про відшкодування комунальних та експлуатаційних витрат від 12.08.2013, з урахуванням додаткової угоди № 2, діяв до 31.12.2014 року.

Докази укладення додаткової угоди до договору № 23 про відшкодування комунальних та експлуатаційних витрат від 12.08.2013, підписання сторонами нового договору про відшкодування комунальних та експлуатаційних витрат на 2015 рік в орендовані відповідачем приміщення, у матеріалах справи відсутні.

За твердженням позивача, Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) неодноразово надавав відповідачу пропозицію про укладення договору, проте сторонами не було досягнуто згоди щодо його укладення.

Судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «АК «Київодоканал» укладені договір № 11335/1-5-10 від 17.05.2013 про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від об'єкта абонента за адресою вул. Вишгородській. 21 у місті Києві, договір про закупівлю товару (теплова енергія у гарячій воді/парі) № 8543003 від 22.05.2015 з ПАТ «Київенерго» щодо поставки товару - пари та гарячої води, а також договір № 8005-Т115 про закупівлю товару за держані кошти від 15.05.2015 про поставку замовнику електричної енергії у період з січня по грудень 2015 у будинок по вул. Вишгородській, 21 у місті Києві, що підтверджує факт укладення між позивачем, як балансоутримувачем будинку по вул. Вишгородській, 21 у місті Києві договорів з постачальними організаціями щодо надання послуг у приміщення за вказаною адресою.

Факт надання послуг за спірний період позивач підтверджує виставленими відповідачу для оплати рахунками-фактурами, зокрема:

- за січень 2015 року на загальну суму 18 658,88 грн.:

по рахунку № 2 вартість спожитої електроенергії на суми 333,41 грн. та 41,41 грн.,

по рахунку № 2 вартість водопостачання та водовідведення на суми 159,14 грн. та 16,57 грн.

по рахунку № 15 вартість теплопостачання на суму 18 108,52 грн.

- за лютий 2015 року на загальну суму 14 989,57 грн.:

по рахунку № 7 вартість спожитої електроенергії на суми 164,87 грн. та 4,42 грн.,

по рахунку № 2 вартість водопостачання та водовідведення на суми 92,26 грн. та 28,76 грн.,

по рахунку № 15 вартість теплопостачання на суму 14 699,26 грн.

- за березень 2015 року на загальну суму 16 429,29 грн.:

по рахунку № 7 вартість спожитої електроенергії на суми 4 708,93 грн. та 0,13 грн.,

по рахунку № 7 вартість водопостачання та водовідведення на суми 166,06 грн. та 18,78 грн.,

по рахунках № 11 та № 15 вартість теплопостачання на суми 10 504,56 грн. та 1030,83 грн.,

- за квітень 2015 року на загальну суму 3747,53 грн.:

по рахунку № 15 вартість спожитої електроенергії на суми 3529,42 грн. та 41,88 грн.,

по рахунку № 11 вартість водопостачання та водовідведення на суми 145,29 грн. та 30,94 грн.,

- за травень 2015 року на загальну суму 2664,36 грн.:

по рахунку № 15 вартість спожитої електроенергії на суми 2527,91 грн. та 4,74 грн.,

по рахунку № 23 вартість водопостачання та водовідведення на суму 131,71 грн.,

- за червень 2015 року на загальну суму 2452,82 грн.:

по рахунку № 27 вартість спожитої електроенергії на суми 2256,63 грн. та 3,55 грн.,

по рахунку № 27 вартість водопостачання та водовідведення на суми 140,61 грн. та 52,03 грн.

Матеріалами справи встановлено, що вказані рахунки-фактури разом з актом виконаних робіт надсилались на адресу відповідача супровідними листами, проте акти залишені останнім не підписаними, рахунки не оплаченими.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що ним отримано акти приймання-передачі послуг теплопостачання, водопостачання, електропостачання за спожиті послуги у 2015 році, проте у зв'язку з тим, що станом на 04.09.2015 відносини між відповідачем та позивачем не врегульовані договірними зобов'язаннями на 2015 рік, підстав для оплати немає, що не приймається судом в якості обґрунтованої відмови від їх підписання.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 30.10.2015 році.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за фактично надані комунальні та експлуатаційні послуги за вказаними рахунками-фактурами становить 75 949,15 грн.

При цьому, судом встановлено, що до рахунку-фактури № 15 від 20.05.2015 до акту № 32/4 за травень 2015 року на суму 56 949,85 грн. позивачем включено відшкодування послуг з теплопостачання за грудень 2014 року на суму 17 007,29 грн.

Відповідно до ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог.

Відповідно до п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, розглядаючи спір по суті, суд виходить із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань позову та встановлює наявність або відсутність обставин, з якими позивач пов'язує свої вимоги виключно в межах наведених позивачем підстав.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги у даній справі, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати боргу за фактично надані послуги за період з січня 2015 року по червень 2015 року після закінчення строку дії договору № 23 від 12.08.2013, що діяв до 31.12.2014.

Тобто, відносини між сторонами, які охоплюються вказаним договором не є предметом розгляду в межах даної конкретної справи.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, вимоги позивача про стягнення 17 007,29 грн. заборгованості, яка включена до суми позову, проте стосується договору № 23 від 12.08.2013 р. за послуги, які надавались у 2014 році суд визнає необґрунтованими та відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Доказів оплати відповідачем суми 58 941,86 грн. заборгованості за фактично надані комунальні послуги та експлуатаційні витрати в орендованих відповідачем приміщеннях, суду не надано.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 222,22 грн. інфляційних втрат, 390,25 грн. 3% річних за прострочення виконання зобов'язання, які є обґрунтованими та задовольняються в межах розрахунку позивача.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

В той же час, неустойка за змістом норм Цивільного кодексу України є видом забезпечення виконання зобов'язань та відповідно до ст. 547 Цивільного кодексу України вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Тож, приймаючи до уваги, що сторонами не дотримано письмової форми правочину щодо забезпечення зобов'язання у вигляді неустойки, вимоги позивача в частині стягнення 7804,97 грн. пені є необґрунтованими.

Всупереч ст.ст. 33, 34 ЦК України, відповідачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення від обов'язку оплати вартості фактично отриманих послуг на вказану суму.

Посилання відповідача на невірний розрахунок обсягу, вартості отриманих послуг не заслуговують на увагу суду у зв'язку з недоведеністю.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення 58 941,86 грн. основного боргу, 222,22 грн. інфляційних втрат, 390,25 грн. 3% річних. В решті позову належить відмовити.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

1.Стягнути з Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації (04047, м. Київ, вул. Вишгородська, 21, ) на користь Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 143, ) заборгованість у розмірі 58 941 (п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот сорок одну) грн. 86 коп. основного боргу, 222 (двісті двадцять дві) грн. 22 коп. інфляційних втрат, 390 (триста дев'яносто) грн. 25 коп. 3% річних, 1289 (одна тисяча двісті вісімдесят дев'ять) грн. 67 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

2. В решті позову відмовити.

Суддя О.М.Ярмак