ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015 року Справа № 904/7955/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії

суддів: головуючого судді Величко Н.Л. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Подобєда І.М.

секретар судового засідання: Погорєлова Ю.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №14-167 від 11.06.14;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №202 від 25.02.15;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2015 року у справі № 904/7955/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Нікопольського комунального підприємства "НІКОПОЛЬТЕПЛОЕНЕРГО", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2015 року у справі №904/7955/15 (суддя Ярошенко В.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з Нікопольського комунального підприємства "Нікопольтеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг у розмірі 2760544, 73 грн., пеню у сумі 170589, 20 грн., три відсотки річних у розмірі 102883, 01 грн., інфляційні втрати у сумі 1760118, 68 грн. та 70908, 67 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобовязання за укладеним договором, сума основного боргу підтверджена матеріалами справи, судом враховано те, що відповідач є комунальним підприємством та неприбутковою організацією, теплову енергію поставляє виключно бюджетним організаціям та установам, до того ж, має стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Врахувавши майновий стан відповідача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України суд зменшив розмір стягуваної пені на 50% .

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення.

Не погодившись з зазначеним рішенням господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 170589,19 грн. пені та прийняти нове рішення, яким стягнути з Нікопольського комунального підприємства "НІКОПОЛЬТЕПЛОЕНЕРГО" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 170589,19 грн. пені .

В обґрунтування апеляційної скарги її заявник посилається на те, що суд першої інстанції дослідив лише ступінь виконання зобовязання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобовязанні та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. До того ж, відповідачем не надано жодних належних доказів щодо винятковості таких обставин.

Представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

3. Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу позивача в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги в частині прострочення сплати зобовязань визнав в повному обсязі. С розрахунком суми пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення зобовязання погодився, щодо зменшення розміру пені до 50% згідно ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України зазначає наступне. Відповідач є державним підприємством, яке знаходиться в складному фінансовому становищі та має стратегічне значення для економіки та безпеки держави; на даний час наявна чимала заборгованість населення та установ, що фінансуються з державного бюджету, а тарифи на теплову енергію, встановлені НКРЕ заздалегідь є збитковими та нерентабельними, оскільки не покривають затрати на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 23.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

4. Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський встановив наступні обставини:

17.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, продавець) та Нікопольським комунальним підприємством "Нікопольтеплоенерго" (далі - відповідач, покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 786/14-ТЕ-3 (далі - договір). (а.с. 12-17)

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності)

Додатковою угодою № 2 від 29.04.2014 до договору сторони виклали п. 1.2 договору у наступній редакції: газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Дана додаткова угода поширює свою дію на відносини, що фактично склались з 03 квітня 2014 року (а.с. 19).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3 договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1118, 974 грн. без урахування податку на додану і вартість, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 1118, 974 грн., крім того: ПДВ - 17 % - 190, 226 грн., всього з ПДВ - 1309, 20 грн.

Додатковою угодою № 1 від 28.01.2014 до договору сторони виклали п. 5.2 договору у наступній редакції: ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1091, 00 грн. без урахування податку на додану і вартість, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 1118, 974 грн., крім того: ПДВ - 20 % - 218, 20 грн., всього з ПДВ - 1309, 20 грн. (а.с. 18).

Пунктом 6.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Умовами пункту 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач у період січень-березень 2014 року та жовтень-грудень 2014 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2810544, 73 грн., відповідно до актів приймання-передачі природного газу, підписаних обома сторонами та скріплених печатками підприємств (арк. с. 20-25).

Відповідач здійснив часткову оплату вартості поставленого природного газу у розмірі 50000 грн., у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем розмірі

2 760544, 73 грн.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано: - - три відсотки річних за період з 15.02.2014 по 20.07.2015 у розмірі 102 883, 01 грн.;

- інфляційні втрати за період лютий 2014 - червень 2015 у сумі 1 912 146, 26 грн.;

- пеню за період з 15.02.2014 по 20.07.2015 у розмірі 341 178, 39 грн.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Під час розгляду справи судом першої інтенції відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 70% згідно ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. Клопотання мотивовано тим, що відповідач є державним підприємством, яке знаходиться в складному фінансовому становищі та має стратегічне значення для економіки та безпеки держави; на даний час наявна чимала заборгованість населення та установ, що фінансуються з державного бюджету, а тарифи на теплову енергію, встановлені НКРЕ заздалегідь є збитковими та нерентабельними, оскільки не покривають затрати на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. (а.с. 51)

5. Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору купівлі-продажу природного газу, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків не предявлення такої вимоги.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором правові наслідки, зокрема сплата неустойки - штрафу, пені, які обчислюється відповідно до ст. 549 цього Кодексу.

Матеріалами справи доведено, що відповідач неналежним чином виконав свої обовязки щодо оплати переданого позивачем у власність відповідачу природного газу у спірному періоді, чим порушив умови укладеного із позивачем ОСОБА_3 та вищевказані приписи діючого законодавства. Відтак, належним чином доведено наявність боргу у розмірі 2760544, 73 грн. та правомірність нарахування 3% річних у розмірі 102883, 01 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення цієї вимоги частково у сумі 1760118, 68 грн., оскільки позивачем при нарахуванні інфляційних втрат не було враховано положення пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14, відповідно до якого індекс інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця помноженої на індекс інфляції з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

У зв'язку з несвоєчасним виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого природного газу, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 341178, 39 грн. за період з 15.02.2014 по 20.07.2015.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно п.3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зменшуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що затримка виконання грошового зобов`язання відповідачем була зумовлена простроченням оплати населення за теплову енергію, та беручи до уваги те, що населення звільнене від сплати пені, у зв'язку з несвоєчасною оплатою теплової енергії, що свідчить про поважність причин несвоєчасного виконання розрахунків з позивачем та про часткову вину відповідача у неналежному виконанні своїх зобов`язань перед позивачем, тому, суд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України частково задовольнив заяву відповідача про зменшення розміру пені та зменшив розмір пені до 50% від належної до стягнення, що буде становити суму 170589, 20 грн.

З огляду на встановлені обставини, судова колегія вважає, що суд правомірно задовольнив позов в частині стягнення основного борг у розмірі 2760544, 73 грн., трьох відсотків річних у розмірі 102883, 01 грн. та втрат від інфляції на суму 1760118, 68 грн. та застосував п.3 ст. 83 ГПК України та зменшив заявлену до стягнення суму пені на 50%, що становить 170589, 20 грн., врахувавши матеріальні інтереси сторін.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору по суті судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2015 року у справі №904/7955/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.Л. Величко

Суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд