РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Справа № 906/1200/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Гулова А.Г. , суддя Маціщук А.В.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 ОСОБА_4" на ухвалу господарського суду Житомирської області від 12.10.15р. у справі № 906/1200/15 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 ОСОБА_4"

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 ОСОБА_4"

про стягнення 22 275 доларів США

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 12 жовтня 2015 року в справі № 906/1200/15 за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 ОСОБА_4» (надалі - Позивач) до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 ОСОБА_4» (надалі Відповідач) про стягнення 22 275 доларів США, провадження у справі припинено на підставі пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Позивач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 88-90), у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказана ухвала винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Крім того, апелянт як на підставу скасування ухвали суду, посилається на те, що господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Також, апелянт зазначає, що для звернення до третейського суду, необхідна наявність волі обох сторін, тобто наявність угоди про передачу даного спору на розгляд третейського суду, проте, таке клопотання заявив лише Відповідач. Як зазначає апелянт, третейські суду не віднесені до системи судів загальної юрисдикції, отже з аналізу положень Закону «Про третейські суди» вбачається, що вони є недержавними незалежними органами захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Розпорядженням голови суду Рівненського апеляційного господарського суду від 16 листопада 2015 року в справі № 906/1200/15, з підстав вказаних у даному розпорядженні, внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді та визначено колегію суддів в складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Гулова А.Г., суддя Маціщук А.В..

Представник Відповідача в судове засідання від 23 листопада 2015 року не зявивися. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про врученя поштового відправлення (а.с. 101). Крім того, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 6 листопада 2015 року явка сторін не була визнана обовязковою.

Відповідно до пунктів 3.9.2, 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору; при цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Разом з тим, 23 листопада 2015 року закінчується п'ятнадцятиденний термін розгляду апеляційної скарги на ухвалу, котрий не може бути перевищений.

З врахуванням вищенаведеного та враховуючи приписи статтей 101, частини 2 статті 102 Господарського процесуального кодексу України в розрізі закінчення пятнадцятиденного строку розгляду даної апеляційної скарги на ухвалу суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали та обставинами справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги Позивача слід відмовити, а оскаржувану ухвалу господарського суду Житомирської області по справі № 906/1200/15 залишити без змін. При цьому, колегія апеляційного господарського суду виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 4 грудня 2014 року між Позивачем та Відповідачем укладено контракт № EXP/0412/2014 (надалі Контракт; а.с. 11-12).

За умовами пункту 1.1 Контракту, Відповідач зобов'язався поставити горох колотий шліфований жовтий, а Позивач зобов'язався оплатити вартість поставленого товару на умовах попередньої оплати.

Пунк 9 Контракту містить арбітражне застереження, згідно котрого: спори, що виникають по виконанню контракту, які неможливо вирішити шляхом переговорів, підлягають вирішенню в Міжнародному Комерційному арбітражному суді при ОСОБА_5 України у відповідності до регламенту даного суду із застосуванням законодавства України; сторони погоджуються з тим, що в процесі розгляду та вирішення спору, буде застосовуватися регламент Міжнародного Комерційного арбітражного суду при ОСОБА_5 України; право, що регулює даний контракт є матеріальне право України; арбітражний суд складається із трьох арбітрів; місце проведення засідання Арбітражного суду м. Київ, Україна.

У відповідності до пункту 10.1 Контракту, дійсний контракт вступає в силу з моменту його підписання двома сторонами і діє до повного виконання зобовязань сторонами.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні.

Як визначено частиною 2 статті 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном, а також спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об'єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб'єктами права України.

Згідно визначення, наведеного у статті 2 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»: арбітраж - це будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при ОСОБА_5 палаті України.

У відповідності до частини 2 статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», арбітражна угода укладається в письмовій формі; угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв'язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує; посилання в угоді на документ, що містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що угода укладена в письмовій формі і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною угоди).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Згідно зі статтею ІІ Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 1958 рік), кожна договірна держава визнає письмову угоду, по якій сторони зобов'язуються передавати в арбітраж всі або які-небудь спори, що виникли або можуть виникнути між ними у зв'язку з яким-небудь конкретним договірним або іншим правовідношенням, об'єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду.

Термін «письмова угода» включає арбітражне застереження в договорі, або арбітражну угоду, підписану сторонами, або що міститься в обміні листами або телеграмами.

Відповідно до пункту 3 статті ІІ Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, суд може порушувати провадження у справі за наявності арбітражного застереження, якщо визначить, що таке застереження є недійсним, втратило силу або не може бути виконане.

Пунктом 7 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що: суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; за результатами дослідження чинності і дійсності арбітражної угоди господарський суд вирішує питання щодо необхідності і можливості припинення провадження по справі і направлення сторін до арбітражу.

Крім того, визначення терміну арбітраж надано Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж від 21 квітня 1961 року, відповідно до якої цей термін означає вирішення спорів як арбітрами, призначеними по кожній окремій справі (арбітраж ad hoc), так і постійними арбітражними органами.

У пункті 5 роз'яснень Вищого господарського суду «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» № 04-5/608 від 31 травня 2002 року зазначено, що господарським судам слід враховувати, що сторони зовнішньоекономічного договору мають право передбачити у ньому або шляхом укладення окремої угоди (арбітражна умова, арбітражне застереження) передачу спорів, що виникають з такого договору, на вирішення третейського суду (постійно діючого або створеного для вирішення конкретного спору - ad hoc). Ця домовленість повинна чітко визначати, який саме орган вирішення спорів обрали сторони: Міжнародний комерційний арбітражний суд, Морську арбітражну комісію при ОСОБА_5 палаті України або інший третейський суд в Україні чи за кордоном.

З врахуванням описано, колегія суду доходить висновку, що в розумінні закону арбітраж може здійснюватись як спеціально утвореним для розгляду окремої справи арбітражним судом, так і постійно діючою конкретно названою сторонами угоди арбітражною установою, але при цьому має бути чітко визначений орган вирішення спору.

Зі змісту пункту 9 Контракту слідує, що арбітражне застереження містить волевиявлення сторін щодо передачі будь-яких спорів або розбіжностей, які виникли з Контракту, до чітко визначеного органу - ОСОБА_5 палати України.

Арбітраж (арбітражний суд), відповідно до вимог закону, може здійснюватись або постійно діючим або спеціально створеним для вирішення спору сторін при вказаному органі арбітражним судом.

За таких обставин посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі на відсутність його згоди, тобто угоди про передачу даного спору на розгляд третейського суду (а.с. 89) спростовується самим змістом пункту 9 Контракту, з огляду на що, колегія суддів констатує, що зі змісту пункту 9 Контракту слідує, що на час укладення даного правочину сторони досягли взаємної згоди щодо цієї істотної умови та цей договір був укладений у повній відповідності із вимогами законодавства. Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що пункт 9 Контракту сторонами змінювався, розривався чи визнавався в судовому порядку недійсним. В судовому засіданні про його недійсність також не наголошувалося.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, Позивачем всупереч зазначеному не доведено наявності визначених цивільним законодавством підстав для визнання пункту 9 Контракту недійсним.

Також, з матеріалів справи вбачається, що зі сторони Позивача відбулося виконання умов Контракту, шляхом внесення передоплати за товар.

Крім того, колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги в котрій неодноразово йде посилання на третейські суду та вважає безпідставним застосовання до даних правовідносин Закону України "Про третейські суди", оскільки, згідно із статтею 1 Закону України "Про третейські суди", дія цього Закону не поширюється на міжнародний комерційний арбітраж, та відповідно до пункту 12 статті 6 Закон України "Про третейські суди", третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України.

З матеріалів справи вбачається ж, що Позивач є саме нерезидентом України, оскільки зареєстрований як юридична особа в Чешській республіці.

В той же час, згідно з пунктом 18 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12 березня 2009 року № 01-08/163 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України": наявність арбітражної угоди унеможливлює вирішення спору у господарському суді, оскільки сторони домовилися про вирішення спору іншим органом; з'ясування обставин, пов'язаних з недійсністю арбітражної угоди, втратою нею чинності або з неможливістю її виконання, може бути здійснене господарським судом лише за результатами судового розгляду, проведеного в установленому законом порядку. Тому за наявності арбітражної угоди суд не повинен відмовляти у прийнятті позовної заяви з посиланням на пункт 1 частини першої статті 62 Господарського процесуального кодексу України, але має прийняти її до розгляду, а в разі відсутності зазначених обставин - припинити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 80 названого Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, представником Відповідача 11 вересня 2015 року до розгляду справи по суті подано клопотання про припинення провадження у справі відповідно до пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України (а.с. 35-36).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Враховуючи все вище висвітлене та те, що сторонами укладено Контракт, пункт 9 котрого містить арбітражне застереження, та котрий не визнаний в судовому порядку недійсним (що й не заперечується Позивачем в судовому засіданні), дане, у відповідності до імперативно прописаних матеріальних норм права позбавляє суд процесуальної можливості розглянути даний спір по суті саме в господарському суді, а тому, колегія суду дійшла висновку про припинення провадження у даній справі на підставі пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно, на переконання колегії суду, місцевим господарським судом законно та обгрунтовано припинено провадження по даній справі та в порядку частини 1 статті 8 Закону України Про міжнародний комерційний арбітраж, направлено сторони до Міжнародного Комерційного арбітражного суду при ОСОБА_5 України.

Інші доводи апелянта є безпідставними, спростовуються усім вищеописаним у даній судовій постанові, і до уваги апеляційним господарським судом не беруться.

Враховуючи усе вищевказане у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що ухвалу господарського суду Житомирської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Позивача без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Позивачем.

Керуючись статями 49, 99, 101, 103-105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 ОСОБА_4"

- залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Житомирської області від 12 жовтня 2015 року в справі № 906/1200/15 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 906/1200/15 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.