РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015Справа №910/23245/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/23245/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька Основа»;

до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

товариство з обмеженою відповідальністю «Основа»

про визнання припиненими правовідносин за договором поруки.

за участю представників сторін:

від позивача: Паніотов О.К., довіреність № 60/08-15 від 27.08.2015р.;

від відповідача: Козленко О.В., довіреність № 000440/14 від 25.06.2015р.;

від третьої особи: Новиков О.Є., довіреність № 477 від 27.08.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Галицька основа» (надалі - позивач) до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання припиненими зобов'язаннями за договором поруки № 14-694/2010/П-2 від 27.09.2010р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що порука товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька Основа», яка виникла на підставі договору поруки № 14-694/2010/П-2 від 27.09.2010р., укладеного з публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу до поручителя. За таких обставин, позивач просить суд визнати припиненими з 04.01.2015р. правовідносини за Договором поруки № 14-694/2010/П-2 від 27.09.2011.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2015р. порушено провадження у справі №910/23245/15, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Основа», та призначений розгляд справи на 24.09.2015р.

21.09.2015р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

24.09.2015р. через відділ діловодства суду від представника позивача, на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі Господарського суду міста Києва від 03.09.2015р., надійшли витребувані судом докази.

У судовому засіданні 24.09.2015р., відповідно до ч.3 ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 29.10.2015р.

28.10.2015р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення.

29.10.2015р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи та про відкладення судового засідання.

Ухвалою від 29.10.2015р., суд, на підставі ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжив строк вирішення спору та відклав розгляд справи на 12.11.2015р.

Присутній у судовому засіданні 12.11.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві.

Представник третьої особи підтримав позовні вимоги.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.10.2010р. між публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» (яке в подальшому змінило своє найменування на публічне акціонерне товариство «НЕОС БАНК», правонаступником якого є відповідач (за договором - банк) та товариством з обмеженою відповідальністю «Основа» (третя особа, за договором - позичальник) було укладено Кредитний договір № 14-694/2010, предметом якого є надання банком позичальнику у тимчасове користування грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у вигляді невідновлювальної кредитної лінії на умовах: сума кредиту - 1500000 дол США 00 центів; строк користування кредитом - з 12.10.2010 по 11.10.2012 (включно); процентна ставка за користування кредитом - LIBOR (1M)+10,5% процентів річних за строковою заборгованістю та LIBOR (1M)+15,5% процентів річних у разі порушення позичальником строків повернення заборгованості за цим Договором.

Відповідно до п. 2.8 Кредитного договору, банк встановлює графік погашення заборгованості за наданим кредитом у відповідності до Додатку № 1 до цього Договору, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 3.2.5 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний забезпечити повне повернення кредиту та процентів за користування ним, а також сплату неустойки (штрафу, пені) за цим Договором в строк по 11.10.2012.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угоди до Кредитного договору, якими вносились зміни та доповнення до вказаного Кредитного договору.

Зокрема, Додатковою угодою № 3 від 27.09.2015 сторони погодили викласти п. 1.1.2 Кредитного договору у наступній редакції: «строк користування кредитом встановлюється з 12.10.2010 по 11.10.2017 (включно)».

Додатковою угодою № 11 від 09.07.2012 сторони визначили, що сума кредиту складає 4465000 дол. США 00 центів.

Додатковою угодою № 14 від 23.04.2013 сторони виклали Додаток № 1 до Кредитного договору (Графік повернення кредитної заборгованості) у новій редакції, визначивши дату погашення кредиту - 11.10.2017р. та розмір погашення кредиту.

Водночас, відповідно до п. 3.2.12 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також неустойку (пені, штраф) незалежно від строку настання виконання зобов'язання за цим договором у випадку, зокрема, затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на два календарні місяці та/або несплати позичальником більше однієї виплати згідно умов цього Договору, яка перевищує 5 процентів суми кредиту.

Відповідно до п. 3.3.7 Кредитного договору, банк має право вимагати дострокове повернення кредиту, погашення процентів за ним та сплати інших платежів, передбачених цим договором у випадку порушення позичальником умов, зазначених у п.п. 3.2.11, 3.2.12 цього Договору.

При цьому, 27.09.2011р. між публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» (за договором - кредитор) та товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька Основа» (позивач, за договором - поручитель) було укладено Договір поруки № 14-694/2010/П-2, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Основа» зобов'язань, що випливають з Кредитного договору № 14-694/2010 від 12.10.2010, укладеного між кредитором та позичальником.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.3 та 2.4 Договору поруки, змістом зобов'язання є повернення кредиту за кредитним договором в сумі 4110000 дол. США в строк до 11.10.2017р. з дотриманням при цьому визначеного кредитним договором порядку сплати періодичних платежів або у випадках, передбачених кредитним договором та/або цим договором, та/або чинним законодавством України.

Згідно з п. 4.1.1 Договору поруки, поручитель зобов'язаний в семиденний строк з дня отримання письмової вимоги кредитора виконати забезпечене порукою зобов'язання шляхом перерахування суми основної (позичкової) заборгованості за кредитом, процентів, комісій, неустойки (пені, штрафів) та інших платежів, а також витрат кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимог і отриманням виконання за Кредитним договором, та збитків кредитора, завданих порушенням позичальником своїх обов'язків за Кредитним договором, на рахунки , вказані у вимозі кредитора.

Відповідно до п. 4.1.2 Договору поруки, поручитель зобов'язаний у разі невиконання позичальником та/або поручителем забезпеченого порукою зобов'язання, відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Додатковою угодою № 2 від 09.07.2012р. сторони внесли зміни до п. 2.1 Договору поруки та виклали у його у новій редакції, зазначивши, що змістом зобов'язання, забезпеченого порукою, є повернення кредиту за Кредитним договором в сумі 4465000 дол. США 00 центів в строк до 11.10.2017р. (кінцевий термін) з дотриманням при цьому визначеного Кредитним договором порядку сплати періодичних платежів або у випадках, передбачених Кредитним договором та/або цим Договором та/або чинним законодавством України.

Як зазначає позивач, у зв'язку з невиконанням ТОВ «Основа» (третя особа у справі) своїх зобов'язань за Кредитним договором, публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру» звернулось, серед інших, до товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» та позивача, із вимогою від 28.05.2014 про дострокове виконання зобов'язань за Кредитним договором, в якому, на підставі п. 3.3.7 Кредитного договору, вимагало у термін, що не перевищує 30 календарних днів з дати одержання вимоги, але в будь-якому разі не пізніше 45 календарних днів з дня направлення її банком, повернути строкову заборгованість за кредитом, прострочену заборгованість за кредитом, сплатити строкові проценти за користування кредитом, сплатити прострочені проценти за користування кредитом, сплатити пеню за несвоєчасну сплату процентів, сплатити проценти за фактичне користування кредитом, які будуть нараховані по дату фактичного погашення заборгованості.

Вказана вимога була отримана товариством з обмеженою відповідальністю «Основа» 03.06.2014, а позивачем 02.06.2014р., що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 553 Цивільного кодексу України, договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частиною 2 статті 553 Цивільного кодексу України, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що порука товариством з обмеженою відповідальністю «Галицька Основа», яка виникла на підставі Договору поруки № 14-694/2010/П-2 від 27.09.2011р., укладеного з публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу до поручителя, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати припиненими з 04.01.2015р. правовідносини за Договором поруки № 14-694/2010/П-2 від 27.09.2011.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позову, зазначивши, що протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання відповідач у серпні 2014 року звернувся з позовною заявою до Оболонського районного суду міста Києва із позовом, серед інших, до товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» (як позичальника) та позивача (як поручителя за Договором поруки) про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 14-694/2010 від 12.10.2010, а отже Договір поруки № 14-694/2010/П-3 від 27.09.2011 не є припиненим.

Відповідно до частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року, позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ТОВ «Основа», ТОВ «Галицька Основа», СП «ТОВ «Основа-Солсиф» на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором № 14-694/2010 від 12.10.2010р. у розмірі 4 797 635,14 доларів США, що в еквіваленті станом на 18 серпня 2014 року становить 62 720 979 грн. 24 коп.

Постановою Верховного Суду України від 01.07.2015р. у даній справі встановлено, що у серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Неос Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Основа», товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька Основа» та спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа - Солсиф», в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 797 635,14 доларів США. Позовні вимоги обґрунтував тим, що за умовами укладеного між публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», яке надалі змінило свою назву на ПАТ «Неос Банк», та ТОВ «Основа» кредитного договору від 12 жовтня 2010 року та з урахуванням укладених додаткових угод, останнє отримало кредит у розмірі 4 465 000 доларів США у вигляді невідновлювальної кредитної лінії зі сплатою 10,5 % річних зі строком повернення до 11 жовтня 2017 року. На забезпечення виконання кредитного договору 27 вересня 2011 року між банком та окремо з ОСОБА_4, ТОВ «Галицька Основа», СП «ТОВ «Основа - Солсиф» укладено договори поруки та відповідні додаткові угоди до них. Починаючи з грудня 2013 року відповідачі умови кредитного договору належним чином не виконували, у зв'язку з чим станом на 18 серпня 2014 року утворилася заборгованість на суму 4 797 635,14 доларів США, з яких: 4 370 742,70 доларів США - прострочена заборгованість, 403 297,76 доларів США - проценти за користування кредитом, 23 594 грн. 68 коп. - пеня за прострочення виконання зобов'язання. ПАТ «Неос Банк» звернулось

Вищевказаною постановою суду Верховного Суду України від 01.07.2015р. рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року скасовано. Провадження в справі у частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Основа», товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька Основа», спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості за договором кредиту закрито, з огляду на те, що розгляд позовних вимог публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Основа», товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька Основа», спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості за договором кредиту віднесено до юрисдикції господарських судів.

Частинами 1 і 2 статті 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За приписами частин й статей 252 та 253 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до п. 7.2 Договору поруки, він набуває чинності з моменту (дати) його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до настання однієї з наступних обставин: виконання в повному обсязі (в тому числі дострокове) позичальником зобов'язання, забезпеченого порукою; погашення поручителем у повному обсязі заборгованості позичальника за кредитним договором у порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором; якщо кредитор протягом трьох років з дня настання терміну виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як встановлено вище судом, публічне акціонерне товариство «Неос Банк» передало публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» право грошової вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» за заборгованістю, яка виникла у товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» за Кредитним договором № 14-694/2010 від 12.10.2010р.

При цьому, публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру», правонаступником якого є відповідач, звертався до товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» та позивача з вимогою від 28.05.2014р. про дострокове виконання зобов'язань за Кредитним договором, яка була отримана товариством з обмеженою відповідальністю «Основа» 03.06.2014, а позивачем - 02.06.2014р.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав, передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 3.3.7 договору, право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 28.05.2014 року вимогу, у тому числі поручителю, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги.

Отже, у разі зміни кредитором, на підставі частини другої статті 1050 ЦК України, строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 10.09.2014р. у справі № 6-28цс14).

Відтак, передбачений частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з 03.07.2014р.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки, у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги),якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 10.09.2014р. у справі № 6-28цс14.

Як встановлено судом, у серпні 2014 року, Публічне акціонерне товариство «Неос Банк», правонаступником якого є відповідач, звернулось до Оболонського районного суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» та товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька Основа» (як поручителя за Договором поруки № 14-694/2010/П-2 від 27.09.2011р.).

Враховуючи пред'явлення Банком вимоги про стягнення заборгованості за кредитом до основного боржника та поручителя, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання припиненими правовідносин поруки за Договором поруки № 14-694/2010/П-2 від 27.09.2011р.

Висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 01.07.2015р., що розгляд позовних вимог публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» та товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька Основа» про стягнення заборгованості за договором кредиту віднесено до юрисдикції господарських судів, не спростовує факту звернення відповідача з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, визначеного у вимозі від 28.05.2015р.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог та визнав позов про визнання припиненими правовідносин за договором поруки № 14-694/2010/П-2 від 27.09.2011р. таким, що не підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України, судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.11.2015р.

Суддя А.І. Привалов