ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Справа № 917/2301/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоПолякова Б.М.,
суддівКоваленка В.М., Короткевича О.Є. (доповідач у справі),
розглянувши касаційну скаргу Ліквідатора ТОВ"Туристичний Рай" арбітражного керуючого Кожушка Сергія Вікторовича
на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.08.2015 року
у справі Господарського суду№ 917/2301/13 Полтавської області
за заявою доТовариства з обмеженою відповідальністю "Союз-НПК" Товариства з обмеженою відповідальністю "Туристичний Рай"
пробанкрутство,

Представники сторін в судове засідання не з'явилися.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11 червня 2015 року у справі № 917/2301/13 (суддя Білоусов С.М.) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "Туристичний Рай", ліквідовано Товариство з обмеженою відповідальністю "Туристичний Рай", провадження у справі припинено тощо.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04 серпня 2015 року (судді: Бородіна Л.І. - головуючий, Лакіза В.В., Шутенко І.А.) ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11 червня 2015 року скасовано, справу № 917/2301/13 скеровано на розгляд до Господарського суду Полтавської області на стадію ліквідації в іншому складі суду.

Не погоджуючись з прийнятою судом апеляційної інстанції постановою, скаржник ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Туристичний Рай" арбітражний керуючий Кожушко Сергій Вікторович звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, якою просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04 серпня 2015 року скасувати та залишити в силі та ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11 червня 2015 року.

В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на порушення судами норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 41, 42, 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у грудні 2013 року місцевим господарським судом порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Туристичний Рай" на підставі ст.ст. 11, 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-НПК"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів тощо.

Постановою Господарського суду Полтавської області від 13.05.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Туристичний Рай" визнано банкрутом; щодо нього відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором товариства призначено арбітражного керуючого Коломійця А.О.; постановлено оприлюднити на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про визнання ТОВ "Туристичний Рай" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури тощо.

Ухвалою від 11 грудня 2014 року місцевий господарський суд усунув від виконання обов'язків ліквідатора арбітражного керуючого Коломійця А.О. та призначив ліквідатором арбітражного керуючого Кожушка С.В.

У травні 2015 року до господарського суду від ліквідатора боржника надійшов звіт та ліквідаційний баланс ТОВ "Туристичний Рай".

Місцевий господарський суд ухвалою від 11 червня 2015 року ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора затвердив.

Скасовуючи ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11 червня 2015 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, що є в будь-якому випадку підставою для скасування процесуального документа. Крім того, суд апеляційної інстанції виходив з того, що господарський суд в порушення статті 46 Закону про банкрутство не розглянув звіт і ліквідаційний баланс, не надав належну оцінку доказам щодо виконання ліквідатором вимог ст.ст. 41-48 Закону про банкрутство; не з'ясував у повній мірі обставини щодо належного виконання ліквідатором боржника своїх обов'язків, не надав належної оцінки діям/бездіяльності ліквідатора щодо виявлення майна та майнових прав боржника, в зв'язку з чим дійшов передчасного висновку щодо необхідності завершення ліквідаційної процедури ТОВ "Туристичний Рай".

Колегія суддів Вищого господарського суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

За вимогами частини 1 статті 2 Закону провадження у справі про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до статті 9 Закону справи про банкрутство юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 46 Закону, після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу; копії договорів купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів; довідка архівної установи про прийняття документів, які відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню тощо. Про час та місце судового засідання, у якому має розглядатися звіт і ліквідаційний баланс, господарський суд повідомляє ліквідатора та членів комітету кредиторів. Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій по виявленню активів та пасивів боржника, зокрема, виявлення ліквідатором кредиторів та дотримання їх процесуальних прав під час розгляду їх грошових вимог, доведення неможливості відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів, доведення неможливості задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів за наслідками ліквідації боржника), висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу є судовим актом, який не тільки встановлює обставини відсутності майна боржника для задоволення вимог кредиторів, дає оцінку повноті дій ліквідатора в ході ліквідаційної процедури, але також підсумовує хід процедури банкрутства та припиняє провадження у справі про банкрутство. В зв'язку з цим, у підсумковому засіданні суду необхідно дати оцінку в цілому здійсненій процедурі банкрутства.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, в порушення норм процесуального законодавства та порушення процесуальних прав учасників у справі про банкрутство, звіт та ліквідаційний баланс ліквідатора розглядалися без належного повідомлення сторін у справі.

Так апеляційний господарський суд встановив, що ухвала Господарського суду Харківської області від 26.03.2015р., якою призначено судове засідання на 19.05.2015р. щодо заслуховування звіту ліквідатора та ухвала від 19.05.2015р. у даній справі, якою відкладено розгляд справи у зв'язку необхідністю заслуховування кінцевого звіту ліквідатора, не надсилались ініціюючому кредитору, який є єдиним членом комітету кредиторів.

Отже, в порушення вимог статті 46 Закону учасники провадження у справі не були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, на якому було винесено оскаржувану ухвалу.

Разом з тим, судом не було досліджено думки всіх кредиторів про складання ліквідатором звіту щодо проведеної роботи по ліквідації підприємства-банкрута та балансу.

Відповідно пункту 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами та доповненнями) розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення (судового акту) місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що в порушення вимог ст.ст. 4-3, 22 ГПК України, судом першої інстанції не створені сторонам та іншим учасникам провадження у справі про банкрутство необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а відтак суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку щодо безумовної підстави для скасування ухвали місцевого суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Законом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов'язковому зберіганню, на строк не менше п'яти років з дати визнання особи банкрутом; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному органу з питань банкрутства відповідну інформацію для ведення Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство; веде реєстр вимог кредиторів; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відтак, обов'язком ліквідатора є належне виконання ним усіх повноважень в ході ліквідаційної процедури, зокрема, встановлення майна та майнових прав боржника, його потенційних кредиторів шляхом надіслання запитів до державних реєстрів майнових прав та обтяжень, надіслання повідомлень до державних органів, які контролюють сплату загальнообов'язкових податків та зборів, витребування в органах державної виконавчої служби виконавчих проваджень, порушених кредиторами та повідомлення зазначених кредиторів про перебування боржника в ліквідаційній процедурі та права кредиторів подати свої грошові вимоги, реалізація майна банкрута в порядку, передбаченому законом, і за необхідністю пред'явлення позовів до третіх осіб з метою стягнення дебіторської заборгованості.

Отже, Законом про банкрутство передбачено певну сукупність дій, яку необхідно вчинити в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків до звіту ліквідатора, які подаються суду разом із зазначеним звітом та є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, яке проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів), подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури, зокрема, проведення інвентаризації, встановлення майнових активів боржника та дебіторської заборгованості, наявності кредиторських вимог до боржника, звільнення працівників, передання документів довгострокового зберігання до архівів, дотримання черговості задоволення вимог кредиторів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що затверджуючи звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ліквідатор Кожушко С.В. після його призначення ухвалою місцевого господарського суду від 11.12.2014р. отримав від арбітражного керуючого Коломійця А.О. (якого було усунуто від виконання обов'язків ліквідатора ТОВ "Туристичний Рай") на підставі акту приймання-передачі від 17.12.2014р. лише установчі документи та печатку боржника. В акті приймання-передачі зазначено, що бухгалтерська та інша фінансово-господарська документація попереднім керівником банкрута не передавалась у зв'язку з їх відсутністю.

Відповідно до вимог частини 6 статті 41 Закону про банкрутство протягом п'ятнадцяти днів з дня призначення ліквідатора відповідні посадові особи банкрута зобов'язані передати бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків відповідні посадові особи банкрута несуть відповідальність відповідно до законів України.

Однак, в порушення вимог Закону про банкрутство, ліквідатор не надав доказів звернення після призначення його ліквідатором ТОВ "Туристичний Рай" до посадових осіб боржника з вимогою передати йому бухгалтерські та інші документи банкрута, матеріальні та інші цінності та вчинення інших дій з метою їх отримання.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції досліджено, що ліквідатором не було усунуто порушення ст. 22 Закону про банкрутство та не було проведено інвентаризації майна боржника та аналізу його фінансово-господарської діяльності в ліквідаційній процедурі, оскільки вказані дії не були проведені і розпорядником майна.

Крім того, апеляційний суд встановив відсутність доказів звільнення працівників ТОВ "Туристичний Рай", зокрема, керівника, відомості про якого містять на веб-сайті Міністерства юстиції України www.usr.minjust.gov.ua.

Суд апеляційної інстанції зауважив, що затверджуючи звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ліквідатором в процесі ліквідації ТОВ "Туристичний Рай" не було надано до звіту доказів надіслання запитів до відповідних органів для встановлення наявності або відсутності рухомого майна (самохідних машин, великовантажних та інших технологічних транспортних засобів тощо), річного та водного транспорту, літальних об'єктів, прав промислової, інтелектуальної власності, корпоративних прав та цінних паперів.

Ліквідатор направив запити, зокрема, до Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів та Полтавського обласного центру зайнятості та отримав відповіді про відсутність у ТОВ "Туристичний Рай" заборгованості зі сплати внесків з тих підстав, що воно не перебуває у них на обліку. Проте, ліквідатор не встановив та не направив запитів до належного фонду та центру зайнятості.

Також апеляційний господарський суд врахував, що жодним з ліквідаторів боржника не проведено будь-якої роботи по виявленню дебіторів ТОВ "Туристичний Рай", зокрема, в матеріалах справи відсутні докази звернення до органів виконавчої служби із запитами про наявність виконавчих проваджень, де стягувачем є ТОВ "Туристичний Рай", та стягнення дебіторської заборгованості.

Таким чином, колегія суддів касаційного суду погоджується з доводами суду апеляційної інстанції про передчасність висновків місцевого господарського суду щодо затвердження звіту та ліквідаційного балансу та припинення провадження у справі про банкрутство.

За таких обставин, Харківський апеляційний господарський суд правомірно скасував ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Харківського апеляційного господарського суду від 04 серпня 2015 року у справі № 917/2301/13 прийнята у відповідності до фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Туристичний Рай" арбітражного керуючого Кожушка Сергія Вікторовича залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04 серпня 2015 року у справі № 917/2301/13 залишити без змін.

Головуючий: Б.М. Поляков

Судді: В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич