ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2015 р. Справа № 914/2270/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Трускавецький водоканал за № 30 від 18.09.2015 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 31.08.2015 року

у справі № 914/2270/15

за позовом: Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі ОСОБА_2 підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал», м. Трускавець Львівської області

про стягнення заборгованості.

за участю представників:

прокурора: не зявився;

від позивача: ОСОБА_3 довіреність № 5152 від 20.07.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_4 довіреність б/н від 02.01.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Дрогобицький міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі ОСОБА_2 підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ «Трускавецький водоканал» про стягнення заборгованості в сумі 2 771 329,11 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.08.2015 року у справі 914/2270/15 (суддя Крупник Р.В.) позов Дрогобицького міжрайонного прокурора задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з ТзОВ «Трускавецький водоканал» на користь ОСОБА_2 підприємства 2Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради 2019309,96 грн. боргу, 173305,48 грн. пені, 559647,91 грн. інфляційних втрат, 18505,81 грн. три відсотки річних. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ТзОВ «Трускавецький водоканал» подало апеляційну скаргу № 30 від 18.09.2015 року, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 31.08.2015 року скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що суд першої інстанції не дослідив за якими тарифами проведено розрахунок ціни позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу б/н від 26.10.2015 року, в якому просить залишити рішення Господарського суду Львівської області від 31.08.2015 року без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ «Трускавецький водоканал» без задоволення.

Прокурором подано до суду відзив на апеляційну скаргу за № 13-04-13/1196 вих-15 від 22.10.2015 року, в якому просить залишити рішення Господарського суду Львівської області від 31.08.2015 року без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ «Трускавецький водоканал» без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2013 року між Комунальним підприємством «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради (виконавець) та ТзОВ «Трускавецький водоканал» (споживач) було укладено договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення (надалі договір). Згідно умов договору (п.1.1.) виконавець (позивач) зобовязався надавати споживачу (відповідачу) послуги з водопостачання та водовідведення, а споживач зобовязався проводити відбір води у обсязі, передбаченому п. 3.1. договору та своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах передбачених договором.

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунковий період визначено з 25 числа попереднього місяця по 25 число поточного місяця. Пункт 7.2.2. договору передбачає, що споживач зобовязаний 25 числа кожного місяця представляти дані про кількість спожитої води та проводити оплату протягом 3-х календарних днів з дня отримання рахунку, але не пізніше 30 числа поточного місяця.

Протягом січня лютого 2015 року позивач надав відповідачу послуги з постачання холодної води і водовідведення на суму 3 969 309,96 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000537 від 27.01.2015 року на суму 2 110 548,00 грн. та № ОУ-0001386 від 26.02.2015 року на суму 1 858 761,96 грн. Зазначені акти підписані представниками обох сторін та скріплені печатками сторін.

Згідно з долучених до позовної заяви банківських виписок вбачається, що ТзОВ «Трускавецький водоканал» здійснило оплату в сумі 1 950 000 грн. за отримані послуги в період січень-лютий 2015 року, згідно договору.

Прокурор при зверненні до суду першої інстанції стверджує, що відповідач належним чином не виконав умов договору, у завязку з чим в останнього виникла заборгованість в сумі 2 019 309,96 грн. основного богу, 173 790, 99 грн. пені, 18 580,25 грн. 3% річних та 559 647,91 грн. інфляційних втрат.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовник) надати послугу, а замовник, в свою чергу, зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Стаття 903 ЦК України встановлює, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи не містять відомостей про сплату відповідачем на користь позивача 2 019 309,96 грн. за отримані послуги з водопостачання та водовідведення в період січень-лютий 2015 року згідно договору.

Оскільки відповідач не розрахувався перед позивачем за отримані в січні-лютому послуги в повному обсязі, то колегія суддів прийшла до висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано визнав доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 2 019 309,96 грн.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штраф і пеня).

За змістом п. 4.4. договору за несвоєчасне проведення остаточної оплати рахунку споживачеві нараховується пеня, за кожен день прострочення оплати, у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується борг.

У позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 173790,99 грн. пені. Разом з тим, здійснивши перерахунок пені, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується із судом першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 173305,48 грн. пені за період з 02.03.2015 року по 04.06.2015 року

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача 559647,91 грн. інфляційних втрат та 18505,81 грн. три відсотки річних за період з 31.01.2015 року по 04.06.2015 року.

Посилання апелянта на висновками Антимонопольного комітету України, як на доказ того що розрахунки згідно договору мають здійснюватись за диференційованим тарифом, колегією суддів оцінюється критично.

Адже, висновки Антимонопольного комітету України щодо перевірки підняття з 01.07.2014р. КП «Дрогобичводоканал» тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення для ТзОВ «Трускавецький водоканал», носять рекомендаційних характер. А у п.3.2 договору сторони погодили, що тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення є державними регульованими тарифами, які затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, а відтак, є змінними впродовж року. Про зміну тарифів, строк їх введення виконавець повідомляє споживача письмово не пізніше як за 15 днів до дня введення в дію нових тарифів. Уразі зміни тарифів оплата споживачем наданих йому послуг здійснюється за новими тарифами без змін інших умов договору.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірний період (січень-лютий 2015року) діяв тариф, встановлений постановою Нацкомісії від 30.05.2014р., згідно якої і було позивачем здійснено нарахування відповідачу вартості за надані послуги.

Твердження апелянта, про те, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000537 від 27.01.2015 року та № ОУ-0001386 від 26.02.2015 року були підписані з боку відповідача із зауваженнями в частині вартості наданих послуг, не підтверджуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що відповідач був позбавлений права надати суду контррозрахунок, провести звірку взаєморозрахунків суперечать фактичним обставинам справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з листом № 2173 від 21.07.2015 року про підписання акту звірки взаємних розрахунків станом на 21.07.2015 року.

Щодо твердження скаржника, про те, що прокурором при поданні позовної заяви не було поданого обґрунтування в розумінні ст. 2 ГПК України того, в чому полягає порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, то колегія суддів зазначає наступне.

Ст. 24 Закону України "Про прокуратуру" передбачено право прокурора на подання позовної заяви (заяви) в порядку господарського судочинства, внесення апеляційної чи касаційної скарги на судові рішення господарських судів, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України.

У відповідності до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Обираючи форму представництва прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

У відповідності до статті 121 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.99р. у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений

Судом апеляційної інстанції встановлено, що КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради є виробником послуг водопостачання та водовідведення, забезпечуючи питною водою споживачів у містах Дрогобичі, Стебнику, Трускавці, а також в тридцяти селах Дрогобицького та Стрийського районів Львівської області. При цьому постачання послуг водопостачання та водовідведення для всіх споживачів, окрім м. Трускавця, здійснюється безпосередньо позивачем. Для забезпечення послугами водопостачання та водовідведення споживачів міста Трускавця було створено ТзОВ «Трускавецький водоканал», який отримує воду від позивача та розподіляє її між споживачами в межах міста Трускавця.

Невиконання саме відповідачем своїх грошових зобовязань перед позивачем спричиняє вкрай складне фінансове становище для позивача. В свою чергу, таке становище спричиняє неможливість виконання КП «Дрогобичводоканал» своїх зобовязань перед контрагентами.

У даному випадку прокурор вірно визначив орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та довів порушення інтересів держави внаслідок несплати відповідачем ОСОБА_2 підприємству «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради коштів за отримання послуги з водопостачання та водовідведення.

Таким чином, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 31.08.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 31.08.2015 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено та підписано 23.11.2015 року.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Матущак О.І.