ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року Справа № 925/660/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Малетича М.М.

суддів Мамонтової О.М.

Грека Б.М.

За участю представників сторін:

від позивача Комар О.Г. (дов. від 22.05.15р.)

від відповідача Приймак А.А. (дов. від 19.01.15р.)

розглянувши касаційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства "Канюківське" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.09.15р.

у справі № 925/660/15 (господарського суду Черкаської області)

за позовом ПП "O.L.KAR - АгроЗооВет-Сервіс", м. Шаргород

до приватного сільськогосподарського підприємства "Канюківське", с. Бузівка Черкаської області

про стягнення 132248, 87 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 25.05.15р. у справі № 925/660/15 (суддя Потапенко В.В.) позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 80942, 70 грн. основного боргу, 13854, 22 грн. пені, 1979, 13 грн. 3% річних та 28537, 07 грн. інфляційних втрат; в решті позову - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.15р. (головуючий Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Ткаченко Б.О.) вказане рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятою постановою, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить постанову від 15.09.15р. скасувати, а справу направити до суду першої інстанції. В обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на порушення судом норм матеріального права, зокрема, ст. 231 ГК України.

Згідно розпорядження Секретаря четвертої судової палати від 16.11.15р. № 05-05/2191 розгляд касаційної скарги здійснюється колегією суддів у складі: головуючий суддя - Малетич М.М., судді Мамонтова О.М., Грек Б.М.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на слідуюче.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

09.07.14р. між ПП "O.L.KAR - АгроЗооВет-Сервіс" (Продавець) та приватним сільськогосподарським підприємством "Канюківське" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю ветеринарні препарати (товар), а покупець - прийняти товар та оплатити на умовах, передбачених договором.

Відповідно п.1.2, постачання товару здійснюється частинами, асортимент, кількість та ціна якого зазначені в накладних та інших супровідних документах, що є невід'ємною частиною договору.

Згідно п.4.3, розрахунки за товар здійснюються у строк, зазначений у товарній накладній.

За несвоєчасну оплату отриманого товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день простроченння платежу (п.5.2).

Відповідно п.7.1, строк дії договору - до 31.12.14р.

У виконання договору позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними № РФ-0090147 від 10.07.14р., № РФ-0090160 від 10.07.14р., № РФ-0090566 від 14.07.14р., № РФ-0090568 від 14.07.14р., № РФ-0139965 від 27.10.14р. на загальну суму 172636, 56 грн., за який відповідач розрахувався частково в сумі 65000 грн., що підтверджується копіями банківських виписок по рахунку від 23.09.14р, 25.09.14р., 01.10.14р. (а.с. 18-20).

Частину поставленого товару на суму 26693, 86 грн. відповідач повернув позивачу згідно накладних на повернення № ВН-0006727 від 03.11.14р., № ВН-0006728 від 03.11.14р. та № ВН-0006729 від 03.11.14р.

07.04.15р. ПП "O.L.KAR - АгроЗооВет-Сервіс" звернулося з позовом до приватного сільськогосподарського підприємства "Канюківське" про стягнення 80942, 70 грн. основного боргу, 20789, 97 грн. пені (з 09.08.14р. по 08.04.15р.), 1979, 13 грн. 3% річних та 28537, 07 грн. інфляційних втрат ( з липня 2014р. по березень 2015р.).

Рішенням господарського суду Черкаської області від 25.05.15р. у справі № 925/660/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.15р., позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 80942, 70 грн. основного боргу, 13854, 22 грн. пені, 1979, 13 грн. 3% річних та 28537,07 грн. інфляційних втрат; в решті позову - відмовлено.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Відповідно ч. 1 і 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено судами, позивач за договором від 09.07.14р. поставив відповідачу товар на загальну суму 172636, 56 грн., що підтверджується видатковими накладними, наявними в матеріалах справи. Відповідач з порушенням строку оплати, зазначеним в накладних, перерахував позивачу 65000 грн. вартості товару, а частину товару на суму 26693, 86 грн. повернув позивачеві згідно накладних на повернення від 03.11.14р. (а.с. 21-23). За таких обставин, суди обґрунтовано стягнули залишок основного боргу, з урахуванням 3% річних та інфляційних, а також пеню, передбачену п.5.2 договору, за перерахунком, здійсненим судом першої інстанції за 6 місяців по окремих накладних станом на 09 та 14.01.15р. відповідно.

Враховуючи вищевикладене, колегія вважає, що оскаржена постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства "Канюківське" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.09.15р. у справі № 925/660/15 залишити без змін.

Головуючий суддя М.М. Малетич

Судді: О.М. Мамонтова

Б.М. Грек