РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015Справа №910/22539/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк»

До Публічного акціонерного товариства «Аверс»

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Публічне акціонерне товариство «Авант-Банк»

Про стягнення 15 908 293,79 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача Осадчий О.П. - представник за довіреністю;

від відповідача Слуцька Н.С. - представник за довіреністю

від третьої особи Косенко А.П. - представник за довіреністю.

На підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 11.11.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 833 від 29.08.2014 у розмірі 15 908 293,79 грн., з якої 12 676 000,00 грн. заборгованість по строковому кредиту, 258 382,03 грн. - заборгованість по строкових процентах, 2 586 492,60 грн. - заборгованість по простроченим процентам, 387 419,16 грн. заборгованість по пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 порушено провадження у справі № 910/22539/15, розгляд справи призначено на 25.09.2015.

В судовому засіданні 25.09.2015 оголошено перерву до 05.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 розгляд справи відкладено до 19.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 до участі у розгляді справи залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПАТ «Авант-Банк», розгляд справи відкладено на 02.11.2015.

В судовому засіданні 02.11.2015 оголошено перерву до 09.11.2015, а в судовому засіданні 09.11.2015 оголошено перерву до 11.11.2015.

В судовому засіданні 11.11.2015 судом було розглянуто клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі № 910/22539/15 до вирішення Конституційним Судом України подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 4 ст. 13, ст.ст. 21, 22, ч. 1, 4, 5 ст. 41 Конституції України.

Частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Суд, заслухавши думки присутніх представників сторін щодо заявленого клопотання, дійшов висновку, що воно задоволенню не підлягає з огляду на те, що вирішенню даної справи не перешкоджає подання Верховного Суду України до Конституційного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 4 ст. 13, ст.ст. 21, 22, ч. 1, 4, 5 ст. 41 Конституції України. Крім того, наведена третьою особою підстава для зупинення провадження у справі не передбачена статтею 79 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 11.11.2015 представники позивача заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Вимоги позивача мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про відкриття кредитної лінії № 833 від 29.08.2014 щодо своєчасного повернення строкового кредиту в сумі 12 676 000,00 грн., сплати строкових процентів за його користування в сумі 258 382,03 грн., сплати прострочених процентів в сумі 2 586 492,60 грн., а також 387 419,16 грн. нарахованої пені за невиконання умов наведеного договору. Позивач посилаючись на п.4.4, 5.10 договору про відкриття кредитної лінії № 833 від 29.08.2014 вказував на те, що він має право достроково стягнути з відповідача кредитні кошти в повному обсязі наданого кредиту, а також процентів за його користування.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.11.2015 проти заявленого позову заперечував, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. У письмовому відзиві на позов вказував на те, що згідно п. 4.6 укладеного між третьою особою, як заставодержателем, та позивачем , як заставодавцем, договору застави майнових прав від 26.05.2015, яким забезпечено зобов'язання, що випливають зокрема з кредитного договору, третя особа набула майнові права та обов'язки кредитора до боржника (відповідача), зокрема і право вимог коштів, які заявлені позивачем у даній справі, і відповідно, право вимоги яких у нього на даний час відсутнє.

Представник третьої особи в судовому засіданні 11.11.2015 надав пояснення по суті спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.2014 між позивачем - ПАТ «Український професійний банк», з однієї сторони, та відповідачем - ПАТ «Аверс», з іншої сторони, укладено договір про відкриття кредитної лінії № 833 (далі - кредитний договір № 833 від 29.08.2014), за умовами якого позивач (банк) відкриває відповідачу (позичальнику) відкличну відновлювальну кредитну лінію у розмірі 100 000 000,00 грн., терміном до 29.08.2017 на поповнення обігових коштів (п.1.1), плата за користування одержаними кредитними ресурсами встановлюється в розмірі 16,5% річних (п. 1.4), банк зобов'язався проводити перерахування грошових коштів позичальнику протягом 3 банківських днів з моменту отримання банком від позичальника заяви про надання кредиту за формою, встановленою банком (п. 3.1), позичальник зобов'язався повернути одержані кредитні ресурси в строк у відповідності до п. 1.1 договору та сплатити нараховані проценти шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок та рахунки нарахованих процентів відповідно до встановлених строків (п. 4.1).

Пунктами 4.4 та 5.10 кредитного договору № 833 від 29.08.2014 визначено, що у разі, зокрема, порушення позичальником умов цього договору, несвоєчасного повернення отриманого кредиту та оплати процентів за його використання, у випадку виникнення обставин, які ставлять під сумнів повернення позичальником суми отриманого кредиту, відсутності заставленого майна або загрози втрати, неналежного та недостатнього забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором, банк має право достроково стягнути отримані позичальником кредитні кошти, проценти за їх використання та штрафні санкції за договором.

Пунктом 7.1 кредитного договору № 833 від 29.08.2014 визначено, що нарахування та сплата процентів за користування кредитними ресурсами здійснюється щомісячно та одночасно з остаточним погашенням кредитної заборгованості за цією кредитною лінією, але не пізніше 29.08.2017. Проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості. Сплата процентів за користування кредитними ресурсами здійснюється позичальником щомісячно в період з 26 числа до останнього робочого дня місяця та одночасно з остаточним погашенням кредитної заборгованості за цією кредитною лінією, але не пізніше 29.08.2017 на рахунок нарахованих процентів у банку. При цьому, сплаті підлягають проценти, нараховані на 25 число місяця включно, сплата процентів, які нараховані за період з 26 числа по останній календарний день місяця, здійснюється в наступний період сплати процентів.

Відповідно до пункту 7.5 кредитного договору № 833 від 29.08.2014, при несвоєчасному погашенні кредитів, позичальник сплачує банку подвійну процентну ставку від розміру процентів, вказаного у п. 1.4 договору.

Пунктом 8.1 кредитного договору № 833 від 29.08.2014 визначено, що за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, позичальник на вимогу банку сплачує банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,2% від суми простроченої заборгованості за процентами на рахунок банку. Пеня нараховується на суму несплачених своєчасно процентів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості, і до дати повного її погашення.

Згідно з пунктом 9.1 кредитного договору № 833 від 29.08.2014, договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 29.08.2017, а в частині невиконаних зобов'язань позичальника - до повного належного їх виконання.

На виконання умов пункту 3.1 кредитного договору № 833 від 29.08.2014, позивачем було перераховано на користь відповідача кредитні кошти, що підтверджується наступними меморіальними ордерами:

- № 20926120 від 20.08.2014 на суму 41 775 000,00 грн.;

- № 21009072 від 05.09.2014 на суму 44 000 000,00 грн.;

- № 21134730 від 25.09.2014 на суму 1 800 000,00 грн.;

- № 21152497 від 29.09.2014 на суму 6 450 000,00 грн.;

- № 21162656 від 30.09.2014 на суму 3 000 000,00 грн.;

- № 21726264 від 10.12.2014 на суму 1 000 000,00 грн.;

- № 21745126 від 12.12.2014 на суму 1 500 000,00 грн.;

- № 21744734 від 12.12.2014 на суму 443 000,00 грн.

Як зазначав позивач у позові, відповідачем допущено порушення умов договору про відкриття кредитної лінії № 833 від 29.08.2014 щодо своєчасного повернення строкового кредиту в сумі 12 676 000,00 грн., сплати строкових процентів за його користування в сумі 258 382,03 грн., сплати прострочених процентів в сумі 2 586 492,60 грн., а також 387 419,16 грн. нарахованої позивачем пені за невиконання умов наведеного договору. Позивач посилаючись на п.4.4, 5.10 договору про відкриття кредитної лінії № 833 від 29.08.2014 вказував на те, що він має право достроково стягнути з відповідача кредитні кошти в повному обсязі наданого кредиту, а також процентів за його користування. Доказів оплати наведеної заборгованості суду станом на момент вирішення спору надано не було.

Крім того, судом встановлено, що 24.04.2015 між третьою особою - ПАТ «Авант-Банк», як заставодержателем, та позивачем - ПАТ «Український професійний банк», як заставодавцем, укладено договір застави майнових прав № MM72121LG/S-1, в подальшому в який внесено зміни додатковим договором від 29.04.2015, згідно якого сторони визначили предмет застави: майнові права за кредитними договорами, що укладені заставодавцем і юридичними особами, перелік яких наведено у додатку № 1 до договору (зокрема за кредитним договором № 833 від 29.08.2014, позичальником за яким є ПАТ «Аверс»).

26.05.2015 між третьою особою - ПАТ «Авант-Банк», як заставодержателем, та позивачем - ПАТ «Український професійний банк», як заставодавцем, укладено договір застави майнових прав (далі - договір застави майнових прав від 26.05.2015), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою О.А. за № 219, і в преамбулі якого сторони визначили, що згідно з ч. 3 статті 631 Цивільного кодексу України умови договору застави майнових прав застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з моменту укладення договорів застави майнових прав № MM72121LG/S-1 від 24.04.2015 та додаткового договору до нього від 24.04.2015.

Пунктом 1.1 договору застави майнових прав від 26.05.2015 сторони узгодили, що предметом застави за цим договором є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем і юридичними особами, перелік яких наведено у додатках № 1 та № 2 договору (зокрема за кредитним договором № 833 від 29.08.2014, позичальником за яким є ПАТ «Аверс»), а пунктом 1.3 договору сторони визначили, що надана застава майнових прав забезпечує належне виконання заставодавцем вимог заставодержателя, що випливають з умов укладених між ними договорів (міжбанківського кредитного договору від 24.04.2015 № ММ72121LG (кінцевий термін виконання - 06.07.2015), міжбанківського кредитного договору від 29.04.2015 № ММ72201LG (кінцевий термін виконання - 11.06.2015), далі - основні зобов'язання).

Відповідно до пункту 2.1 договору застави майнових прав від 26.05.2015, заставодавець засвідчив зокрема те, що майнові права за кредитними договорами (зокрема за кредитним договором № 833 від 29.08.2014, позичальником за яким є ПАТ «Аверс») не обтяжені іншими зобов'язаннями і заборгованість за кредитним договором обліковується за відповідними балансовими рахунками не менше 180 календарних днів.

П.п. 3.1.4 п. 3.4 договору застави майнових прав від 26.05.2015 узгоджено, що заставодержатель (ПАТ «Авант-Банк») має право звертати стягнення на предмет застави і реалізовувати заставлені майнові права і задовольнити за їх рахунок свої грошові вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі до настання терміну виконання заставодавцем відповідних зобов'язань у разі, зокрема, прийняття Національним банком України рішення про віднесення заставодавця до категорії неплатоспроможних.

Згідно з пунктом 4.1 договору застави майнових прав від 26.05.2015 визначено, що у разі набуття заставодержателем підстав для звернення стягнення на предмет застави відповідно до цього договору та чинного законодавства заставодержатель має право здійснити реалізацію предмета застави шляхом відступлення права вимоги за кредитним договором у порядку, встановленому пунктом 4.6 цього договору.

Відповідно до пункту 4.4 договору застави майнових прав від 26.05.2015, заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави у випадках, передбачених цим договором та чинним законодавством України, в.т.ч., якщо у строки, встановлені кредитним договором, заставодавець не виконає (повністю чи частково) свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, в т.ч. не поверне (повністю чи частково) заставодержателю кредит та/або не сплатить проценти за його користування, та/або не сплатить неустойку (пеню та штрафи), та/або іншу заборгованість, платежі, та/або не виконає інші зобов'язання, які передбачені та/або випливають з кредитного договору та цього договору, у т.ч. у випадку одноразового прострочення будь-якого зобов'язання, що визначено кредитним договором, а також в інших випадках, передбачених кредитним договором.

Про намір звернути стягнення на предмет застави у порядку, передбаченому цим договором, заставодержатель повідомляє заставодавця шляхом надіслання повідомлення про порушення зобов'язань (невиконання вимог заставодержателя), забезпечення виконання яких передбачено цим договором.

Пунктом 4.6 договору застави майнових прав від 26.05.2015 визначено, у випадку, якщо у строки, встановлені кредитним договором, заставодавець не виконає (повністю чи частково) заставодержателю кредит та/або не сплатить проценти за його користування, та/або не сплатить неустойку (пеню та штрафи), та/або іншу заборгованість, платежі, та/або не виконає інші зобов'язання, які передбачені та/або випливають з основного зобов'язання та цього договору, у тому числі у випадку одноразового прострочення будь-якого зобов'язання, що визначено основним зобов'язанням, а також в інших випадках, передбачених цим договором, або у разі прийняття рішення про визнання заставодавця проблемним або запровадження тимчасової адміністрації/призначення ліквідатора/реорганізації (злиття, приєднання, виділення) заставодавця, заставодержатель в момент настання таких подій набуває всіх прав та обов'язків кредитора до боржників за кредитними договорами/договорами застави/договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу за даним договором. Набуття заставодержателем всіх прав та обов'язків кредитора (заставодавця ) до боржників за кредитними договорами/договорами застави/договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу за даним договором, не потребує укладення додаткового договору заставодержателя з заставодавцем.

Як зазначала третя особа у письмових поясненнях, ПАТ «Український професійний банк» порушив умови міжбанківського кредитного договору № ММ72201LG від 29.04.2015, а саме: не повернув ПАТ «Авант-Банк» станом на 19:00 год. 28.05.2015 (після закінчення роботи СЕП НБУ), 15 000 000,00 грн. кредитних коштів, у зв'язку з чим ПАТ «Авант-Банк» згідно п. 4.6 договору застави майнових прав від 26.05.2015 заявив про набуття ним всіх прав та обов'язків кредитора зокрема до ПАТ «Аверс» за кредитним договором № 833 від 29.08.2014, про що третя особа повідомила позивача листом від 28.05.2015 № 649.

В свою чергу, відповідачем до матеріалів справи було надано копію повідомлення ПАТ «Авант-Банк» від 03.06.2015 № 667, в якому ПАТ «Авант-Банк» повідомив ПАТ «Аверс» про те, що ПАТ «Авант-Банк» набуто права кредитора за кредитним договором № 833 від 29.08.2014, у зв'язку з чим просив сплачувати заборгованість на користь ПАТ «Авант-Банк».

Також, судом встановлено, що 28.05.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 107 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АПТ «Український професійний банк», прийнятим на підставі постанови правління Національного банку України від 28.05.2015 № 348 «Про віднесення ПАТ «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних», розпочато з 29.05.2015 процедуру виведення ПАТ «Український професійний банк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на 3 місяці: з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Пантіну Л.О.

28.08.2015 постановою Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український професійний банк» № 562, відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Український професійний банк».

28.08.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк» 28.08.2015, відкликано всі повноваження тимчасового адміністратора, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український професійний банк» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 31.08.2015 по 30.08.2016.

Стаття 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У розумінні статті 627 Цивільного кодексу України домовленість сторін є результатом їх добровільного волевиявлення щодо визначення умов договору, якими зафіксовано взаємні права та обов'язки поручителя та банку.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Так, відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексуУкраїни позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Предметом застави можуть бути майно та майнові права. (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про заставу»).

Статтею 23 Закону України «Про заставу» встановлено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

П. 3 ч. 1 статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

Протягом п'яти днів після повного задоволення своєї забезпеченої обтяженням вимоги обтяжувач надсилає боржнику та іншим обтяжувачам, які висловили намір отримати задоволення своїх забезпечених обтяженням вимог за рахунок відповідного права грошової вимоги, звіт про отримані платежі за правом грошової вимоги. Перевищення грошової суми, отриманої обтяжувачем за відповідним правом грошової вимоги, над розміром забезпеченої обтяженням вимоги протягом зазначених п'яти днів підлягає переказу іншим обтяжувачам згідно з їх пріоритетом у рахунок задоволення їх забезпечених обтяженням вимог, а в разі відсутності таких - боржнику.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене вище, судом встановлено, що згідно умов укладеного 26.05.2015 між третьою особою - ПАТ «Авант-Банк», як заставодержателем, та позивачем - ПАТ «Український професійний банк», як заставодавцем, договору застави майнових прав від 26.05.2015, сторони визначили предмет застави, яким забезпечено належне виконання заставодавцем вимог заставодержателя, що випливають з умов укладених між ними договорів (міжбанківського кредитного договору від 24.04.2015 № ММ72121LG (кінцевий термін виконання - 06.07.2015), міжбанківського кредитного договору від 29.04.2015 № ММ72201LG (кінцевий термін виконання - 11.06.2015), зокрема, майнові права за кредитним договором № 833 від 29.08.2014, укладеним ПАТ «Український професійний банк» з позичальником - ПАТ «Аверс».

При цьому, у пункті 4.6 договору застави майнових прав від 26.05.2015 сторони визначили умову, згідно якої якщо у строки, встановлені кредитним договором, заставодавець не виконає (повністю чи частково) заставодержателю кредит та/або не сплатить проценти за його користування, та/або не сплатить неустойку (пеню та штрафи), та/або іншу заборгованість, платежі, та/або не виконає інші зобов'язання, які передбачені та/або випливають з основного зобов'язання та цього договору, у тому числі у випадку одноразового прострочення будь-якого зобов'язання, що визначено основним зобов'язанням, а також в інших випадках, передбачених цим договором, або у разі прийняття рішення про визнання заставодавця проблемним або запровадження тимчасової адміністрації/призначення ліквідатора/реорганізації (злиття, приєднання, виділення) заставодавця, заставодержатель в момент настання таких подій набуває всіх прав та обов'язків кредитора до боржників за кредитними договорами/договорами застави/договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу за даним договором.

Набуття затаводержателем всіх прав та обов'язків кредитора (заставодавця ) до боржників за кредитними договорами/договорами застави/договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу за даним договором, не потребує укладення додаткового договору заставодержателя з заставодавцем.

А оскільки ПАТ «Український професійний банк» порушив умови міжбанківського кредитного договору № ММ72201LG від 29.04.2015, а саме: не повернув ПАТ «Авант-Банк» станом на 19:00 год. 28.05.2015 (після закінчення роботи СЕП НБУ), 15 000 000,00 грн. кредитних коштів, а тому ПАТ «Авант-Банк» згідно п. 4.6 договору застави майнових прав від 26.05.2015 заявив про набуття ним всіх прав та обов'язків кредитора зокрема до ПАТ «Аверс» за кредитним договором № 833 від 29.08.2014, про що третя особа повідомила позивача листом від 28.05.2015 № 649. Жодних правочинів з цього приводу між сторонами не укладалось і обов'язок по їх укладенню не був передбачений договором застави майнових прав від 26.05.2015.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в силу п. 4.6 договору застави майнових прав від 26.05.2015, третя особа набула з 28.05.2015 майнові права та обов'язки кредитора до боржника (відповідача) за кредитним договором № 833 від 29.08.2014, зокрема і щодо 12 676 000,00 грн. кредитних коштів, сплати строкових процентів за його користування в сумі 258 382,03 грн., сплати прострочених процентів в сумі 2 586 492,60 грн., а також 387 419,16 грн. нарахованої позивачем пені за невиконання умов наведеного договору, тобто право вимоги коштів, які заявлені позивачем у даній справі, і відповідно, право вимоги яких у нього станом на момент вирішення спору відсутнє, внаслідок його набуття у встановленому порядку третьою особою.

Крім того, суд враховує і те, що п.п. 3.1.4 п. 3.4 договору застави майнових прав від 26.05.2015 узгоджено, що заставодержатель (ПАТ «Авант-Банк») має право звертати стягнення на предмет застави і реалізовувати заставлені майнові права і задовольнити за їх рахунок свої грошові вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі до настання терміну виконання заставодавцем відповідних зобов'язань у разі, зокрема, прийняття Національним банком України рішення про віднесення заставодавця до категорії неплатоспроможних, а таке віднесення заставодавця до категорії неплатоспроможних відбулось також 28.05.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 107 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АПТ «Український професійний банк», прийнятим на підставі постанови правління Національного банку України від 28.05.2015 № 348 «Про віднесення ПАТ «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних».

Суд наголошує на тому, що у п. 4.6 договору застави майнових прав від 26.05.2015 між сторонами договору було чітко узгоджено, що набуття заставодержателем всіх прав та обов'язків кредитора (заставодавця ) до боржників за кредитними договорами/договорами застави/договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу за даним договором, не потребує укладення додаткового договору заставодержателя з заставодавцем, а тому відповідні права та обов'язки кредитора до боржника (відповідача) за кредитним договором № 833 від 29.08.2014, зокрема і щодо 12 676 000,00 грн. кредитних коштів, сплати строкових процентів за його користування в сумі 258 382,03 грн., сплати прострочених процентів в сумі 2 586 492,60 грн., а також 387 419,16 грн. нарахованої позивачем пені за невиконання умов наведеного договору, тобто право вимоги коштів, які заявлені позивачем у даній справі - набуті третьою особою у встановленому договором порядку, та узгоджується з приписами 23 Закону України «Про заставу», п. 3 ч. 1 статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Крім того, позивач посилався зокрема на ту обставину, що договір застави майнових прав від 26.05.2015 є нікчемним в силу приписів статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В обґрунтування вказаного доводу посилався на те, що наведений договір суперечить постанові Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ «Про віднесення ПАТ «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», якою установлено обмеження для позивача в його діяльності, зокрема: не передавати в забезпечення майно та активи.

Проте, суд, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що вказаний довод є необґрунтованим та безпідставним з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Ч. 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Згідно з ч. 4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

За приписами статті 73 Закону України „Про банки і банківську діяльність" у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання тапротидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Пунктом 12.3 розділу 12 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України №346 від 17.08.2012, встановлено, що рішення Правління Національного банку про віднесення банку до категорії проблемних містить, зокрема: строк, протягом якого проблемний банк зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, але не більше 180 днів; обмеження у діяльності банку; порядок та строки повідомлення проблемним банком про стан виконання заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства.

В свою чергу, в преамбулі договору застави майнових прав від 26.05.2015 сторони чітко визначили, що згідно з ч. 3 статті 631 Цивільного кодексу України умови договору застави майнових прав застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з моменту укладення договорів застави майнових прав № MM72121LG/S-1 від 24.04.2015 та додаткового договору до нього від 24.04.2015, тобто фактично сторони посвідчили нотаріально раніше укладені між ними правочини, внаслідок яких між ними виникли правовідносини застави майнових прав (зокрема і щодо права звернення стягнення шляхом набуття прав кредитора за кредитним договором № 833 від 29.08.2014, позичальником за яким є ПАТ «Аверс»), які виникли до винесення правлінням Національного банку України постанови від 30.04.2015 № 293/БТ.

Крім того, суд зазначає і про те, що постанови Правління Національного банку України встановлюють певні обмеження щодо діяльності проблемного банку, проте, не встановюють заборони на вчинення проблемними банками певних дій.

З огляд у на викладене, позов ПАТ «Український професійний банк» про стягненян з ПАТ «Аверс» кредитної заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 833 від 29.08.2014 у розмірі 15 908 293,79 грн., з якої 12 676 000,00 грн. заборгованість по строковому кредиту, 258 382,03 грн. - заборгованість по строкових процентах, 2 586 492,60 грн. - заборгованість по простроченим процентам, 387 419,16 грн. заборгованість по пені - задоволенню не підлягає.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення - 16.11.2015.

Суддя О.М.Спичак