ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року Справа № 910/6600/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Самусенко С.С.,

Татькова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу Державного підприємства "Український державний центр радіочастот"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07 липня 2015 року

у справі № 910/6600/14

господарського суду міста Києва

за позовом Державного підприємства "Український державний центр радіочастот"

до Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-західна залізниця"

про внесення змін у додаток до договору,-

за участю представників

позивача Ізюмська І.В.

відповідача Шапран Л.І.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-західна залізниця" про внесення змін у додаток до договору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02 квітня 2015 року (суддя Пінчук В.І.) позовні вимоги задоволені.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07 липня 2015 року (судді Шапран В.В., Буравльов С.І., Андрієнко В.В.) рішення господарського суду міста Києва від 02 квітня 2015 року у справі № 910/6600/14- скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 07 липня 2015 року скасувати повністю та залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 02 квітня 2015 року.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Державним підприємством "Український державний центр радіочастот" (виконавець) та локомотивним депо Київ-Пасажирський державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця " (замовник) було укладено договір № 0106/199м-2011 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується провести роботи з радіочастотного моніторингу та забезпечення електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів замовника.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 договору, вартість виконаних робіт за один календарний місяць складає 18 грн. без урахування податку на додану вартість. Виконання робіт підтверджується актом виконаних робіт підписаний обома сторонами.

Згідно п. 3.3. виконавець після закінчення проведення робіт оформлює рахунки за проведені роботи та разом з актами виконаних робіт надсилає на адресу замовника.

Відповідно до п. 3.4 договору, кошти перераховуються протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку.

Цей договір укладений на період в один рік.(п.п. 6.1 договору).

Згідно з п. 6.2 договору, він вважається продовженим на кожний наступний період тривалістю 1 рік, якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення терміну його дії не надішле іншій стороні письмове повідомлення про свій намір припинити його дію.

До даного договору 01 березня 2011 року між сторонами був підписаний додаток № 1, який містить перелік кількості та ціну РЕЗ, що обслуговуються за умовами договору.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, просить внести зміни у додаток до договору, шляхом збільшення кількості РЕЗ, що підлягають обслуговуванню.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, зазначив, що у додатку зазначено саме ту кількість РЕЗ, дозволи на які були видані позивачем відповідачу, згоди на зміну кількості РЕЗ вони не надавали, крім того, договір, в який просить внести зміни позивач припинив свою дію.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем було надано відповідачу дозволи на експлуатацію радіоелектронного засобу аналогового УКХ та КХ радіозв`язку у кількості 191 з терміном дії до 01 грудня 2012 року.

Позивач, в свою чергу стверджує, що кількість РЕЗ значно більша, а саме 207 та 176, що обслуговувалась позивачем, на виконання умов договору, а тому просив внести зміни у додаток № 1 до договору щодо кількості обслуговуваних РЕЗ саме в кількості 207 та 176.

Господарський суд першої інстанції, у рішенні дійшов висновку, що додатки до господарського договору повинні містити перелік всіх РЕЗ, які задіяні в єдиному технологічному циклі, та позовна вимога про зобов'язання внести зміни до додатку №1 щодо РЕЗ саме в кількості 207 та 176 є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції не погодився з рішенням суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову, зазначивши, що договір до якого позивач просить внести зміни припинив свою дію, а також суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачем отримано дозволів на експлуатацію РЕЗ у кількості 191, що відповідає договірній кількості РЕЗ.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.1 договору, виконавець зобов`язується протягом всього терміну дії цього договору проводити заходи щодо забезпечення ЕМС РЕЗ, які використовуються замовником, згідно із дозволами на експлуатацію РЕЗ.

Судом встановлено, що дозволи, копії яких знаходяться в матеріалах справи, були видані 18 січня 2011 року строком дії до 01 грудня 2012 року.

Додаток до договору № 0106/199м-2011, підписаний вповноваженими представниками сторін та скріплений відповідними печатками товариств, в яких зазначено кількість РЕЗ, що підлягають моніторингу позивачем. Даний додаток дійсний з 01 березня 2011 року, що не оспорювалося позивачем у справі.

У матеріалах справи наявний рахунок № 28 від 05 січня 2011 року, виставлений позивачем відповідачу на оплату за розгляд заявочних документів про надання дозволів на експлуатацію РЕЗ, що не потребують розрахунків ЕМС, в якому зазначено кількість РЕЗ 191.

Крім того, наявний також акт про виконання робіт від 17 січня 2011 року, підписаний уповноваженими представника сторін, скріплений печатками товариств та затверджений керівництвом товариств, з якого вбачається, що сторони підтверджують, що позивачем виконані роботи з розгляду заявочних документів про надання дозволів на експлуатацію РЕЗ, оформлення, переоформлення та продовження дії дозволу на експлуатацію РЕЗ в кількості 191.

Зазначений акт та виставлений рахунок позивачем у справі не оспорювався.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем було видано дозволів відповідачу на експлуатацію РЕЗ саме в кількості 191, а не 207 та 176, про що зазначає позивач.

Крім того, судом апеляційної інстанції досліджено лист позивача від 20 квітня 2012 року № 5-5/6096 з якого встановлено, що відповідачу направлявся проект додатку № 1 від 01 травня 2011 року до договору. Відповідач листом від 07 травня 2012 року тимчасово відхилив пропозицію позивача про внесення змін до додатку № 1 до договору до повного та всебічного дослідження обставин.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (статті 654 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частина 4 статті 188 Господарського кодексу України).

Пунктом 2.4 договору сторони визначили, що умови договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим укладанням додаткової угоди.

Згідно із п. 3.5 договору сторони погодили, що у разі зміни переліку та кількості РЕЗ, що підлягають роботам, пов`язаним з радіочастотним моніторингом та забезпечення ЕМС РЕЗ, змінюється розрахунок, наведений у додатку, за взаємною згодою сторін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що керівництво відповідача такої згоди не надавало.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач просить внести зміни у додаток № 1 до договору № 0106/199м-2011, який на час звернення із позовом до суду та постановлення оскаржуваного рішення припинив свою дію.

Позивач у своїй касаційній скарзі зазначає, що оскільки відповідачем не було здійснено всіх розрахунків з позивачем за роботи пов`язані з радіочастотним моніторингом, то договір є чинним, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Зазначені твердження позивача не приймаються до уваги колегією суддів Вищого господарського суду України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст.16 ЗУ "Про радіочастотний ресурс України" УДЦР на платній основі за рахунок коштів користувачів радіочастотного ресурсу України на їх замовлення виконує роботи.

Згідно з п. 3.1 Рішення Національної комісії з питань регулювання зв`язку України від 11 грудня 2008 року № 1256 "Про затвердження тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства "Український державний центр радіочастот", пов`язані з користуванням радіочастотним ресурсом України та виділенням номерного ресурсу" роботи з радіочастотного моніторингу та забезпечення ЕМС РЕЗ, ВП у смугах радіочастот загального користування виконує УДЦР на платній основі за господарськими договорами з користувачами РЧР. Перелік РЕЗ, ВП, що підлягають моніторингу та забезпеченню ЕМС, наводиться у відповідних, підписаних обома сторонами додатках до господарських договорів.

Відповідач у суді апеляційної інстанції зазначив, що між позивачем та відповідачем при кожній видачі дозволів на експлуатацію РЕЗ укладається новий договір на роботи.

Зазначене кореспондується також із п. 2.1 договору № 0106/199м-2011, який передбачає виконання робіт з радіочастотним моніторингом, згідно з дозволами.

З огляду на те, що 191 дозвіл, що видавався Державним підприємством "Український державний центр радіочастот" ДТГО "Південно-Західна залізниця" зі строком дії до 01 грудня 2012 року суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що у зв'язку з закінченням строку дії дозволів, закінчився й строк дії договору, який було укладено на обслуговування РЕЗ за зазначеними дозволами, а також закінчився й строк дії додатку № 1 до договору.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами 03 березня 2014 року був укладений новий договір на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів № 0106/471м-14 та додаток № 1 до договору із переліком РЕЗ, що підлягають моніторингу, що в свою чергу ще раз підтверджує факт припинення дії договору № 0106/199м-2011.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про внесення змін до додатку № 1 до договору № 0106/199м-2011, який припинив свою дію є необґрунтованими та таким, що не ґрунтуються на приписах норм чинного законодавства України та правомірно відмовив у задоволенні позову.

Твердження представника позивача щодо наявності у відповідача заборгованості з оплати коштів за виконані роботи за спірним договором автоматично вказує на дійсність такого договору, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки по-перше, представником позивача не було надано належних та допустимих доказі, в розумінні ст. 33 ГПК України про наявність заборгованості у відповідача, а як вбачається із листів останнього, що містяться в матеріалах справи, відповідач не визнав заборгованості перед позивачем за цим договором, а по друге, навіть якщо позивачем у встановленому чинним законодавством України порядку буде доведений факт наявності заборгованості відповідача, даний договір може вважатися чинним лише в частині виконання відповідачем свого обов`язку з оплати отриманих послуг.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Вищого господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене. Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-західна залізниця" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07 липня 2015 року зі справи № 910/6600/14 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді С. С. Самусенко

В. І. Татьков