ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р. Справа № 917/1873/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, дов. б/н від 05.10.2015 року

відповідача - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Дельта Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Дельта Банк - ОСОБА_2, м. Київ (вх.№ 5056 Х/3-12)

на ухвалу господарського суду Полтавської області від 31.08.2015 року у справі № 917/1873/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Дельта Банк - ОСОБА_2, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Ювелірна компанія Еллада, м. Миргород Полтавської області

про звернення стягнення, визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 31.08.2015 року у справі № 917/1873/15 (суддя Бунякіна Г.І.) позовну заяву ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що здійснює тимчасову адміністрацію банку повернуто заявнику без розгляду на підставі п. 3, п. 5 ст. 63 ГПК України.

Позивач з даною ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу господарського суду Полтавської області від 31.08.2015 у справі № 917/1873/15 скасувати та передати справу на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зауважує на тому, що виносячи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заявлені позивачем вимоги мають різні підстави виникнення, що, за висновком суду, є порушенням правил об'єднання позовних вимог, передбачених статтею 58 ГПК України. До того ж, скаржник вважає, що судом не враховано право позивача на обраний судовий захист, оскільки ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» прямо передбачено, що положення частини першої вказаної статті не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем свого права звернутись до суду за захистом своїх порушених прав у визначеному законом порядку та не передбачає обовязкового досудового врегулювання спору.

Розпорядженням секретаря третьої судової палати від 27.10.2015 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Барбашова С.В., суддя Потапенко В.І.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.10.2015 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.11.2015 року.

Розпорядженням голови Харківського апеляційного господарського суду від 09.11.2015, у зв'язку з хворобою судді Потапенко В.І. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу позивача не надав, в призначене судове засідання 09.11.2015 року явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суд не попередив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення за №500 від 03.11.2015 року.

У відповідності до частини 2 статті 102 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, беручи до уваги, що явка сторін не визнавалася обовязковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони та зважаючи на стислі строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами.

Заслухавши уповноваженого представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженої ухвали, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали позовної заяви, 28.08.2015 року позивач звернувся до господарського суду з позовом до ТОВ Ювелірна компанія Еллада та просив суд:

- в рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором №КЮ-ВКЛ20210917 від 31.08.2012р. в розмірі 469 532, 84 грн., з яких: 207999, 95 грн. сума заборгованості за строковим кредитом, 70847, 89 грн. сума заборгованості за простроченим кредитом, 20538, 12 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 1065, 63 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту, 3314, 55 грн. сума заборгованості по строковим процентам, 79 613, 94 грн. сума заборгованості по простроченим процентам, 23 079, 32 грн. пеня за несвоєчасне повернення процентів, 1197, 48 грн. 3% річних від суми прострочених процентів та 61875, 96 грн. штраф, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №б/н від 31.08.2012р. шляхом визнання за ПАТ Дельта Банк права власності на предмет іпотеки нежитлову будівлю, дитяче кафе, загальною площею 258,0 кв. м, що розташоване за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Робітнича, буд. 2-А , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Ювелірна компанія Еллада на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Миргородської міської ради 22.07.2011р. за рішенням останнього від 22.07.2011р. №536.;

- визнати за ПАТ Дельта Банк право власності на майно, а саме, нежитлову будівлю, дитяче кафе, загальною площею 258,0 кв. м, що розташоване за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Робітнича, буд. 2-А.

Приймаючи оскаржувану ухвалу від 31.08.2015 про повернення позовної заяви без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд виходив з того, що позивачем об'єднано дві самостійні вимоги майнового характеру з різною підставою виникнення, а саме: 1) звернення стягнення кредитного боргу на предмет іпотеки шляхом визнання в судовому порядку права власності на предмет іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ Про іпотеку при наявності застережень в іпотечному договорі щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (п. 7.4.1 Договору іпотеки від 31.08.2012р); 2) визнання за позивачем-іпотекодержателем права власності як таке на обєкт нерухомості - нежитлову будівлю, дитяче кафе, загальною площею 258,0 кв. м, що розташоване за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Робітнича, буд. 2-А, і сумісний розгляд цих вимог суттєво утруднить вирішення спору.

Вказані обставини, за висновком суду, є порушенням правил об'єднання позовних вимог, передбачених ст. 58 ГПК України, оскільки заявлені позивачем вимоги виникають з різних правових підстав, а їх сумісний розгляд, в свою чергу, суттєво утруднить вирішення спору.

Однак, колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на наступне.

Так, відповідно до приписів частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи, зокрема, за позовними заявами підприємств і організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Предметом позову, як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Згідно вказаної норми в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Вказаною нормою встановлені правила об'єднання, зокрема, кількох позовних вимог в одній позовній заяві. Проте, дозволяється об'єднувати вимоги, які пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги. Отже, вимоги позову повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги. При цьому, однорідними вимогами слід вважати такі, що одночасно являють собою однаковий спосіб захисту права (про визнання права, про виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків, тощо) та мають ті самі (з одного договору) чи однорідні (з різних, але аналогічних договорів) підстав виникнення.

Отже, можна об'єднати вимоги, якщо обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами і підставою виникнення.

Переглядаючи справу в межах наданих суду апеляційної інстанції повноважень, колегією суддів зясовано, і це підтверджується матеріалами справи, що предметом та підставою позовних вимог ПАТ Дельта Банк є вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю, дитяче кафе, загальною площею 258,0 кв. м, що розташоване за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Робітнича, буд. 2-А, що належить ТОВ Ювелірна компанія Еллада, шляхом визнання за ПАТ Дельта Банк права власності на предмет іпотеки, а також вимога про визнання за позивачем права власності на вказаний предмет іпотеки у звязку із неналежним виконанням відповідачем умов ОСОБА_3 договору №КЮ-ВКЛ20210917 від 31.08.2012р.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України (узагальнення) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України N5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин»), якщо в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі передбачений такий спосіб звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель на підставі ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Дослідженням змісту позовної заяви встановлено, що вимога ПАТ Дельта Банк про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності, пов'язана з вимогою іншої частини позову, а, саме, визнання за позивачем права власності на вказаний предмет іпотеки, оскільки має такі ж самі підстави виникнення та одні й ті ж (подібні) документальні докази на їх підтвердження. До того ж, вказані вимоги ґрунтуються на однаковому способі захисту права (про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки та про визнання права власності на той самий обєкт іпотеки) та мають ті ж самі підстави виникнення порушення відповідачем умов ОСОБА_3 договору №КЮ-ВКЛ20210917 від 31.08.2012р., а відтак, вони є тотожними. За таких обставин, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги можуть вирішуватись в одному позовному провадженні, а їх сумісний розгляд не перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін, не утруднить вирішення спору та не потребує дослідження різних доказів та встановлення обставин, які не пов'язані між собою.

Перелік підстав та порядок повернення судом позовної заяви без розгляду визначений статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

Приписами п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

З огляду на викладене, колегія суддів, встановивши, що позивачем при зверненні з даним позовом не порушені передбачені ч. 1 ст. 58 ГПК України правила об'єднання позовних вимог, вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про повернення позовної заяви без розгляду та безпідставно послався на п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції також зазначав, що позовну заяву мотивовано без врахування застережень, що містяться в п. 7.4.1 договору іпотеки від 31.08.2012р. та самої ст. 37 Закону України Про іпотеку, у відповідності до якої правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Таким чином, як зазначав місцевий господарський суд, тільки рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді, як то передбачено ч.2 ст. 37 Закону України Про іпотеку.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява не містить доказів та доводів щодо порушеного права позивача в реєстрації права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, при наявності застережень в п. 7.4.1 іпотечного договору від 31.08.2012р. та повернув позовну заяву без розгляду на підставі п. 3 ст. 63 ГПК України.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.54 ГПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Згідно вимог п.3 ст.63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 63 ГПК України суд досліджує позовну заяву за формальними ознаками, не розглядаючи питання по суті позовних вимог та залишає її без розгляду тільки з підстав зазначених у даній статті. Наведений перелік підстав є вичерпним і розширенню не підлягає. Це означає, що будь-які інші порушення в оформленні позовної заяви та доданих до неї документів не можуть бути підставою для повернення позовної заяви.

Так, матеріали позовної заяви справи свідчать про те, що вимоги позивача ґрунтуються на укладеному між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 договорі №КЮ-ВКЛ20210917 від 31.08.2012р. та Іпотечному договорі від 31.08.2012 року.

У викладеному Верховним судом України Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку (далі - Закон N 3795-VI), у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель має право прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

З такої редакції вбачається, що додержання виписаної в ній процедури попередження є обов'язковим для випадку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ст. 36 Закону N 898-IV), який є лише одним із трьох основних, передбачених ч. 3 ст. 33 цього Закону, способів звернення стягнення на предмет іпотеки (за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Невиконання іпотекодержателем указаної вимоги закону у разі пред'явлення ним до суду позову не є підставою для відмови в позові, оскільки позивачем реалізується не позасудовий, а судовий порядок звернення на заставлене нерухоме майно. Підтвердженням цієї тези є ч. 2 ст. 35 Закону N 898-IV, якою передбачено, що положення ч. 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду в установленому законом порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на ту обставину, що позов мотивовано без врахування застережень, що містяться в п. 7.4.1. договору іпотеки від 31.08.2012 року та вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» є безпідставним, оскільки в даному випадку суд фактично вдався в оцінку доказів, якими позивач мотивував свої вимоги, чим фактично позбавив позивача на судовий захист своїх прав, що є неприпустимим у відповідності до ст. 15 ЦК України.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, суддя вчиняє в необхідних випадках дії по підготовці справи до розгляду, спрямовані на забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи, в тому числі витребовує у сторін документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору. Перелік заходів, що вживає суддя, готуючи справу до розгляду в судовому засіданні, не є вичерпним: у разі необхідності та з урахуванням конкретних обставин справи суддя вправі вчиняти й інші дії відповідно до його компетенції, за винятком дій, які можуть бути вчинені лише в судовому засіданні (стаття 65 Господарського процесуального кодексу України).

У п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" Вищий господарський суд України зазначив, що суд не вправі повернути позовну заяву на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК з мотиву неподання документів, що є доказами, оскільки позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи.

Крім того, згідно абз.6 п.З.5 вказаної Постанови, якщо є посилання на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної заяви не додані, таку заяву не можна повертати з посиланням на ст. 63 ГПК України. У цьому випадку суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує ці докази від позивача чи відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів констатує, що в процесі підготовки справи до розгляду суд першої інстанції не був позбавлений можливості витребувати у позивача пояснення, документи, або інші докази, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи.

Зазначені обставини залишились поза увагою господарського суду, що призвело до помилкових висновків, які покладені в основу оскаржуваної ухвали.

Таким чином, суд першої інстанції зробив передчасний висновок стосовно повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду та безпідставно послався на п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, в звязку з чим колегія суддів приходить до висновку, що ухвала господарського суду Полтавської області від 31.08.2015 року у справі № 917/1873/15 прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування апеляційною інстанцію ухвал, у тому числі про повернення позовної заяви, справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 4 ст. 104, ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду,

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Дельта Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Дельта Банк - ОСОБА_2, м. Київ задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 31.08.2015 року у справі № 917/1873/15 скасувати.

Справу направити на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.