КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа№ 910/9020/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Грабенко В.А.

за участі представників сторін:

позивача не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином,

відповідача не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги позивача ПАТ "Полтаваобленерго", м. Полтава

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015

у справі № 910/9020/15 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом ПАТ "Полтаваобленерго", м. Полтава

до відповідача ПАТ "НАК "Нафтогаз України", м. Київ

про визнання Договору купівлі-продажу природного газу

№ 1943/14-БО-24 від 12.02.2014 недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ "Полтаваобленерго" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним Договору купівлі-продажу природного газу № 1943/14-БО-24 від 12.02.2014 на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 № 910/9020/15 в задоволенні позову відмовлено, як заявленого необґрунтовано.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ПАТ "Полтаваобленерго" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 № 910/9020/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідач у своєму Відзиві від 17.08.2015 просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 № 910/9020/15 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 15.06.2015 № 910/9020/15 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л.). та призначено судове засідання.

За Розпорядженням заступника голови КАГС від 18.08.2015 в зв'язку із перебуванням судді Куксова В.В. у черговій відпустці, склад колегії суддів змінено, для розгляду даної справи було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Тарасенко К.В., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 18.08.2015 № 910/9020/15 прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження колегією суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Тарасенко К.В., Яковлєва М.Л..

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 22.09.2015 в зв'язку із виходом з відпустки судді Куксова В.В., який входить до постійного складу судової колегії, склад колегії суддів змінено, для розгляду даної справи було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Куксов В.В., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 22.09.2015 № 910/9020/15 прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження колегією суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л..

За Ухвалами КАГС від 18.08.2015, від 22.09.2015 розгляд даної апеляційної скарги відкладався у зв'язку з неявкою у судове засідання представника позивача-скаржника.

В подальшому, за Ухвалами КАГС від 18.08.2015, від 22.09.2015 розгляд даної апеляційної скарги відкладався у зв'язку з неявкою у судове засідання представника позивача-скаржника.

В останнє судове засідання від 17.11.2015 представники позивача-скаржника та відповідача не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Про належне повідомлення позивача ПАТ "Полтаваобленерго" свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення про вручення поштового відправлення скаржнику за № 09-33/39334/15.

Про належне повідомлення відповідача ПАТ "НАК "Нафтогаз України" свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення про вручення поштового відправлення за № 09-33/39334/15 та підпис представника відповідача на Розписці сторін про відкладення розгляду апеляційної скарги на 17.11.2015.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ПАТ "Полтаваобленерго" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.02.2014 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець, відповідач) та ПАТ "Полтаваобленерго" (покупець, позивач) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 1943/14-БО-24 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 9 032 тис. куб м. по місяцях кварталів.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що ціна за 1 000 куб. м. становить 3 340,75 грн.

Отже, загалом на момент укладення Договору ціна договору становила 30 173 654,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний Договір з боку позивача укладений Головою правління та фінансовим директором товариства, які перевищили повноваження надані їм статутом, без отримання згоди наглядової ради, а тому Договір має бути визнаний недійсним.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, що відповідно до умов спірного правочину підтвердженням отримання природного газу, купівля- продаж якого є предметом спірного правочину, оформлюються сторонами шляхом складання відповідних актів приймання-передачі природного газу, які в свою чергу підписуються також позивачем. А тому, враховуючи, що на виконання вказаного правочину між сторонами були підписані Акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014, коригуючий Акт від 20.06.2014, від 28.02.14, коригуючий Акт від 20.06.2014, від 31.03.2014, коригуючий Акт від 20.06.2014, від 31.04.2014, коригуючий Акт від 20.06.2014, від 31.05.2014, від 30.06.2014, від 31.07.2014, від 31.08.2014, від 30.09.2014, від 31.10.2014, від 30.11.2014, від 31.12.2014 відповідач вважав, що спірний правочин у відповідності до ст. 241 Цивільного кодексу України був у подальшому схвалений ПАТ "Полтаваобленерго", а тому його не може бути визнано недійсним.

Суд першої інстанції, оцінюючи подані сторонами докази дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В преамбулі спірного Договору зазначено, що він з боку ПАТ "Полтаваобленерго" (зазначений як покупець), укладений в особі голови правління - Засіменко Є.Ю. та фінансового директора Мартинюк С.І., які діють на підставі Статуту товариства. В реквізитах сторін з боку ПАТ "Полтаваобленерго" вказаний Договір підписано Головою правління Засіменко Є.Ю. та фінансового директора Мартинюк С.І. та стоїть відтиск печатки ПАТ "Полтаваобленерго".

Частина 1 статті 92 Цивільного кодексу України визначає, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Позивач в позовній заяві зазначив, що положення п.п. 11.16.19, 11.16.21 та 11.19 Статуту ПАТ "Полтаваобленерго" визначають, що Голова правління сумісно з фінансовим директором мають право вчиняти правочини від імені товариства у межах, встановлених законодавством України, чи статутом та внутрішніми нормативними актами товариства. Без наявності підпису фінансового директора не може бути здійснено ніякого платежу від імені товариства, чи укладено той чи іншій правочин.

Але позивач також посилався і на те, що п.п. 10.14.16., 11.17.1 Статуту ПАТ "Полтаваобленерго" встановлюють обмеження щодо повноважень Голови правління та фінансового директора вчиняти правочини на суму, що перевищує 500 000,00 грн. Вказані положення передбачають можливість укладення правочини на суму, що перевищує вказану, лише за згодою наглядової ради товариства.

Крім цього, позивачем було зазначено, що оспорюваний Договір від імені фінансового директора підписаний невідомою особою.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4. Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Стаття 241 Цивільного кодексу України визначає, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання оспорюваного Договору сторонами було складено, підписано та скріплено печатками обох сторін, Акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 4 643 645,28 грн., від 28.02.2014 на суму 6 698 207,76 грн., від 31.03.2014 на суму 4 366 362,86 грн., від 30.04.2014 на суму 1 242 511,68 грн., від 31.05.2014 на суму 142 678,05 грн., від 30.06.2014 на суму 74 666,59 грн., від 31.07.2014 на суму 136 888,75 грн., від 31.08.2014 на суму 74 666,59 грн., від 30.09.2014 на суму 102 493,06 грн., від 31.10.2014 на суму 2 158 759,99 грн., від 30.11.2014 на суму 6 602 250,72 грн., № 31.12.2014 на суму 11 990 466,60 грн.

Також складено коригуючі Акти від 20.06.2014 до Актів поставки газу за період з січня по квітень 2014 року.

Пунктом 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена уповноваженим органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас, саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Пунктом 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" також встановлено, якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Згідно з п. 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії позивача щодо виконання Договору шляхом щомісячного підписання Актів приймання-передачі природного газу, розцінюються, як наступне схвалення Договору № 1943/14-БО-24 від 12.02.2014, оскільки такі дії свідчать про прийняття його до виконання

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Місцевим господарським судом відзначено, що позивач в силу ст.33 та 34 ГПК України, не надав доказів, які б підтверджували той факт, що умови оспорюваного Договору суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Згідно з п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції встановлено, що, у даному випадку, правові підстави для визнання Договору купівлі-продажу природного газу № 1943/14-БО-24 від 12.02.2014 недійсним відсутні.

Позивачем належними засобами доказування не доведено порушення його прав та в чому ці порушення полягають з боку відповідача щодо укладення спірного Договору, зважаючи на те, що зі сторони відповідача Договір повністю виконаний та природний газ прийнятий позивачем у повному обсязі. Саме позивач мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

За оцінкою колегії суддів, з огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов цілком вірного висновку, що позовні вимоги ПАТ "Полтаваобленерго" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач ПАТ "Полтаваобленерго" у доводах апеляційного оскарження наголошує на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання Договору недійсним, з посиланням на ст. 92, 203, 215 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що наведені доводи апеляційного оскарження позивача базуються на тих же доказах та поясненнях, що надавалися у суді першої інстанції, яким вже надана належна правова оцінка за оскарженим Рішенням.

Серед іншого скаржник наголошував і на тому, що місцевим господарським судом було проігноровано Клопотання позивача про відкладення розгляду даної справи на іншу дату для надання можливості прийняти участь у справі та виконати вимоги за Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2015.

З приводу наведеного процесуального зауваження скаржника про відмову в задоволенні його Клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату колегія суддів відзначає, що неможливість представника бути присутнім у судовому засіданні в зв'язку з його участю в розгляді іншої справи, чи хворобою, тощо, не є підставою для відкладення розгляду справи в розумінні ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки, у даному випадку, ПАТ "Полтаваобленерго" мало можливість скористатись правилами ст. 28 Господарського процесуального кодексу України та ст. 244 Цивільного кодексу України, тобто в судове засідання міг з'явитись інший представник позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ПАТ "Полтаваобленерго" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ПАТ "Полтаваобленерго" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 № 910/9020/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 № 910/9020/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 № 910/9020/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/9020/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв