КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа№ 910/15707/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Тищенко А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Овсієнко Р.М., дов. б/н від 06.03.2015р.

від відповідача: Войцехівський О.В., дов. б/н від 29.04.2015р.

Звягін А.С., дов. б/н від 06.07.2015р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техновіт Агро"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 28.07.2015 р.

у справі № 910/15707/15 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техновіт

Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Станіславська торгова компанія"

про стягнення 963 462,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Техновіт Агро" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою з Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" про стягнення збитків завданих неналежним виконанням умов договору поставки № 2/18 від 04.05.2015 у розмірі 963 462,24 грн., з яких 931 156,80 грн. упущеної вигоди та 32 305, 44 грн. прямих збитків.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань за договором поставки № 2/18 від 04.05.2015, в частині не оплати 950,160 тон товару та незабезпечення транспортних засобів на складі позивача для відвантаження товару, що призвело до нанесення позивачу шкоди в розмірі 32 305,44 грн. та недоотримання позивачем прибутку в розмірі 931 156,80 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.07.2015р. у справі № 910/15707/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техновіт Агро" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 28.07.2015р. у справі № 910/15707/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Техновіт Агро" у справі № 910/15707/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2015р. у справі № 910/15707/15 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 24.09.2015р.

23.09.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 28.07.2015р. у справі № 910/15707/15 без змін.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2015 р. у справі № 910/15707/15 було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2015р. у справі № 910/15707/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Корсакова Г.В.

В судовому засіданні 24.09.2015р. оголошено перерву до 19.10.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

16.10.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 р. у справі № 910/15707/15 було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015р. у справі № 910/15707/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Гаврилюк О.М.

В судовому засіданні 19.10.2015р. оголошено перерву до 16.11.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

12.11.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшли заперечення на додаткові пояснення позивача.

16.11.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 р. у справі № 910/15707/15 було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. у справі № 910/15707/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Тищенко А.І.

В судовому засіданні 16.11.2015р. оголошено перерву до 17.11.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 28.07.2015р. у справі № 910/15707/15 скасувати та прийняти нове рішення у цій справі, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

04 травня 2015 року між Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" (покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Техновіт Агро" (постачальник) було укладено договір поставки №2/18 (надалі договір).

Відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію на умовах, передбачених договором та відповідними додатковими угодами до договору.

Відповідно до п. 1.2 договору кількість, якість, та ціна товару вказується в додаткових угодах до договору, що є невід'ємною частиною договору.

В пункті 1.5. договору продавець гарантує, що товар є його власністю і вільний від прав третіх осіб.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 продавець (постачальник) здійснює поставку товару в повному об'ємі на умовах: FCA (франко-склад) згідно Інкотермс 2010, за винятком застережень, прямо передбачених договором.

Відвантаження товару на транспортний засіб покупця проводиться за рахунок продавця. При поставці товару продавець зобов'язаний завантажити товар на своєму складі в автотранспортний засіб, наданий покупцем за адресою, що встановлюється в додаткових угодах до договору, своїми засобами і за власний рахунок. Витрати по транспортуванню товару від складу продавця до складу покупця несе покупець. Строки поставки кожної партії товару або її частини визначаються в додаткових угодах до договору з урахуванням умов договору.

Пунктом 2.4. договору покупець наділений правом попередньо проводити перевірку умов зберігання товару і технічну можливість відвантаження.

Згідно п. 3.1. договору оплата вартості поставленого товару проводиться покупцем самостійно, безготівково в національній валюті України на підставі рахунку - фактури на оплату поставленого товару.

Строк оплати вартості товару по кожній окремій партії визначається умовами відповідних додаткових угод, при цьому термін оплати починає свій відлік від дати поставки поставленого товару, якщо інше не передбачено додатковою угодою до цього договору (п. 3.2. договору).

В пункті 4.1. договору сторони погодили, що сторона, яка порушила умови договору, відшкодовує іншій стороні спричинені своїми діями чи бездіяльністю збитки та втрачений прибуток у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

04 травня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до договору поставки № 2/18 від 04 травня 2015 року (надалі додаткова угода), відповідно до п. 1. якої постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти й оплатити в строки і на умовах, передбачених договором та додатковою угодою товар - пшеницю 2 кл. в кількості 2 000, 000 +/- 10 % за ціною 4 000, 00 грн./тн. з ПДВ.

В пунктах 3, 4, 5 додаткової угоди сторонами були визначені такі базові умови поставки: поставка здійснюється на умовах FCA (франко-склад) згідно Інкотермс 2010; місце поставки: ТОВ "Київ Млин" м. Київ, вул. Межигірська, 83 або КП "Білоцерківхлібродукт" м. Біла Церква, вул. Офіцерська, 6; термін поставки з 04.05.2015 по 29.05.2015.

Згідно п. 6 додаткової угоди, сторони визначили, що покупець здійснює попередню оплату за кожні 400 тон товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідачем було здійснено наступні оплати за поставку товару: 12.05.2015 згідно рахунку № СФ - 0000043 від 06.05.2012 - 1 200 000,00 грн.; 14.05.2015 згідно рахунку № СФ - 0000043 від 06.05.2012 - 1 200 000,00 грн.; 18.05.2015 згідно рахунку № СФ - 0000043 від 06.05.2012 - 1 000 000,00 грн.; 20.05.2015 згідно рахунку № СФ - 0000043 від 06.05.2012 - 204 000,00 грн.; 21.05.2015 згідно рахунку № СФ - 0000043 від 06.05.2012 - 600 000,00 грн.

Всього відповідачем було оплачено 4 204 000, 00 грн.

Позивач на виконання умов договору здійснив поставку товару: 14.05.2015 поставлено 193, 810 тон пшениці вартістю 775 240, 00 грн., 18.05.2015 - 128, 410 тон пшениці вартістю 513 640,00 грн., 19.05.2015 - 261 439,99 грн., 21.05.2015 - 93,73 тони пшениці вартістю 374 920,00 грн., 22.05.2015 - 99,720 тон пшениці вартістю 398 880, 00 грн., 26.05.2015 - 154, 490 тон пшениці вартістю 625 960,00 грн., 27.05.2015 - 153, 850 тони пшениці вартістю 615 400,00 грн., 28.05.2015 - 126, 630 тони пшениці вартістю 506 520,00 грн. Всього відповідачу було поставлено 1 018, 00 тон пшениці за договором на загальну суму 4 071 999,99 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних № РН-0000041 від 14.05.2015, № РН-0000045 від 18.05.2015, № РН-0000046 від 19.05.2015, № РН-0000050 від 21.05.2015, № РН-0000051 від 22.05.2015, № РН-0000052 від 26.05.2015, № РН-0000054 від 27.05.2015, № РН-0000055 від 28.05.2015.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що решта 950,160 тон товару у встановлений додатковою угодою строк оплачені не були, транспортні засоби на склад позивача для здійснення відвантаження відповідачем не прибули, на підставі вказаного позивачем зроблено висновок, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від договору і не бажає отримувати товар.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що позивачем не було з самого початку забезпечено знаходження вже оплаченого товару в обумовленому сторонами місці поставки, в результаті чого відповідач був вимушений прийняти товар в іншому місці поставки, за адресою: м. Березань, вул. Маяковського, 12 та в подальшому призупинити здійснення оплат за договором.

На підтвердження факту відсутності в обумовленому в додатковій угоді місці поставки товару про поставку, якого домовились сторони, відповідачем надано в матеріали справи копії листів Колективного підприємства "Білоцерківхлібродукт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний млин", щодо відсутності в період з 04.05.2015 по 29.05.2015 від позивача поставок пшениці призначеної відповідачу.

Згідно копії договору № 1606 складського зберігання сільськогосподарської продукції від 16.06.2014, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Березанський переробний завод" належну йому пшеницю в кількості 500 тон позивач зберігав на зерновому складі за адресою: м. Березань, вул. Маяковського, 12. Із тексту договору № 1606 складського зберігання сільськогосподарської продукції від 16.06.2014 вбачається, що строк зберігання продукції на зерновому складі визначений сторонами до 31.03.2015.

Згідно додаткових пояснень позивача ним предмет договору зберігався на складі за адресою: м. Березань, вул. Маяковського, 12 до 15.06.2015, і на зберігання невибраних відповідачем 950, 16 тон зерна позивачем було витрачено 28 504, 80 грн.

Предметом позову є матеріально - права вимога позивача до відповідача про стягнення з останнього збитків за порушення умов договору (не здійснення оплати та не забезпечення транспортом для відвантаження товару - 950, 16 тон пшениці), які полягають у понесенні витрат на зберігання зерна в розмірі 32 305, 44 грн. та 931 156, 80 грн. упущеної вигоди.

Упущена вигода розраховується позивачем як різниця між загальною сумою договору укладеного з позивачем та сумою договору, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Агро Лан", якому 15.06.2015 позивачем було продано 950 тон +/- 1 % пшениці за ціною 3 020, 00 грн.

Договір поставки № 2/18 від 04.05.2015 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, при укладанні договору сторони погодили поставку товару на умовах FCA (франко-склад) згідно Інкотермс 2010; місце поставки: ТОВ "Київ Млин" м. Київ, вул. Межигірська, 83 або КП "Білоцерківхлібродукт" м. Біла Церква, вул. Офіцерська, 6 (ІНКОТЕРМС 2010) та індивідуальних умовах вказаних в договорі між сторонами.

FCA (франко - склад) - "франко - перевізник" означає, що продавець здійснює поставку товару перевізнику чи іншій особі, які призначені покупцем, на площах продавця чи в іншому названому місці. Якщо сторони мають намір здійснити поставку товару на площах продавця, вони повинні зазначити адресу таких площ як названого місця поставки.

Згідно статті А4 FCA Правил Інкотермс продавець зобов'язаний поставити товар перевізнику або іншій особі, які призначені покупцем, в узгодженому пункті, якщо такий є, в названому місці, в узгоджену дату чи в межах узгодженого періоду.

Згідно статті В4 FCA Правил Інкотермс покупець зобов'язаний прийняти поставку товару, якщо він був поставлений, як передбачено статтею А4.

Отже, за правилами ІНКОТЕРМС 2010 при поставці на умовах FCA у покупця наявний обов'язок прийняти товар за умови, що товар поставлений в названому місці.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 611, 623 Цивільного кодексу України, наслідками порушення зобов'язань є, зокрема, відшкодування збитків, встановлене договором або законом. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Аналогічні норми містять статті 224, 225 Господарського кодексу України.

Слід зазначити, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка (дія чи бездіяльність особи); шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. У разі відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. Отже, в даному випадку для стягнення збитків з відповідача, необхідно довести протиправність його поведінки, тобто довести, що відповідач порушив взяті на себе за укладеним між сторонами договором зобов'язання, що кореспондується з позицією Вищого господарського суду України викладеною в Оглядовому листі N 01-06/20/2014 від 14.01.2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків".

Згідно ч. 3 ст. 664 ЦК України товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Статтею 538 ЦК України визначено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що позивачем не було виконано зустрічний обов'язок по поставці вже оплаченого товару у належному місці (ТОВ "Київ Млин" м. Київ, вул. Межигірська, 83 або КП "Білоцерківхлібродукт" м. Біла Церква, вул. Офіцерська, 6) та у строк, встановлений договором та, що у відповідача були очевидні підстави вважати, що позивач не виконує свого обов'язку по поставці наступних партій товару у належному місці у встановлений термін, і відповідно відповідач був вправі відмовитися від виконання свого обов'язку повністю або частково.

З матеріалів вбачається, що зерносклад ТОВ "Березанський переробний завод" знаходиться в м. Березань, що не є належним місцем виконання зобов'язання за договором, а доказів, із яких би вбачалося, що позивачем було забезпечено поставку товару за договором в обумовленому договором місці поставки в період з 04.05.2015 по 29.05.2015 матеріали справи не містять.

Доводи позивача, щодо прийняття частини товару в місті Березань та відсутності з боку відповідача претензій щодо місця поставки судом відхиляються, з тих підстав, що згідно положень ст. 538 ЦК України зупинення виконання свого обов'язку, відмова від його виконання частково або в повному обсязі є правом відповідача, а відтак відповідач вправі вирішувати чи користуватися наданим йому правом та коли їм користуватися.

Відповідно до ч. 4 ст. 226 ГК України не підлягають відшкодуванню збитки, завдані правомірною відмовою зобов'язаної сторони від подальшого виконання зобов'язання.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 2- ч. 3 ст. 22 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки заявлена до стягнення сума витрат на оплату послуг зберігання зерна не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, і факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 28.07.2015р. у справі № 910/15707/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техновіт Агро" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 28.07.2015р. у справі № 910/15707/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/15707/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді А.І. Тищенко

Л.П. Зубець