ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015р. Справа№ 914/3445/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1», с. Ставчани Пустомитівського р-ну Львівської обл.,

про стягнення 33 235,62 грн.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Кубара А.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1

На розгляд господарського суду Приватним акціонерним товариством Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс груп подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс Сервіс - 1 про стягнення 33 235,62 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачем виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 33 235,62 грн. Оскільки відповідачем не було повідомлено страховика про дорожньо-транспортну пригоду у триденний строк відповідно до вимог п.33.1.4 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить стягнути з останнього суму страхового відшкодування 33 235,62 грн. в порядку регресу.

Ухвалою суду від 29.09.2015р. порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 20.10.2015р. Розгляд справи відкладався на 24.11.2015 р.

19.11.2015 р. на адресу суду надійшло клопотання від позивача про припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, так як після перевірки заперечень відповідача страховиком було встановлено наявність повідомлення від відповідача про ДТП, що мало місце 12.12.2014 р. за участю застрахованного автомобіля. Крім того, просив проводити судове засідання 24.11.2015 р. без представника позивача, а також повернути сплачений судовий збір.

У судові засідання 20.10.2015 р. та 24.11.2015 представник позивача не зявився.

Відповідач у судовому засіданні 24.11.2015 р. проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що страхувальником повідомлено страховика про ДТП 16.12.2014 р. у межах строку, визначеного законом. До того ж, водій застрахованого автомобіля повідомляв страховика про настання страхового випадку безпосередньо з місця події, що підтверджується повідомленням про настання страхового випадку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

29.05.2014р. між Приватним акціонерним товариством Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс груп (страховик, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Транс Сервіс - 1 (страхувальник) укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АІ-7161066); за умовами якого забезпечений транспортний засіб - автомобіль «MAN TGA 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_1; строк дії полісу - 22.10.2014р. по 21.10.2015 р.; ліміт відповідальності страховика - 50 000,00 грн.; франшиза - 0,00 грн.

12.12.2014р. на у Чернігівській обл., м. Прилуки, по вул. Котляревського Костянтинівській відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «MAN TGA 18.440», д.н.з. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, та «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

16.12.2014р. страхувальник повідомив позивача про страхову подію, що підтверджується відповідним написом про отримання такого повідомлення, копія якого міститься в матеріалах справи.

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.12.2014р. у справі №3/742/1421/14 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

30.12.2014 р. ТзОВ «Автосоюз» виставлено рахунок №122536/121007463 на ремонтні роботи та запчастини до автомобіля НОМЕР_3 на загальну суму 34 518,46 грн.

05.01.2015 р. потерпіла особа ОСОБА_3 звернулася до позивача зі заявою про виплату страхового відшкодування.

Як підтверджується заявою-погодженням від 12.03.2015 р., розрахунком суми страхового відшкодування у справі №60 від 24.03.2015 р. та страховим актом №60 від 24.03.2015 р. сума страхового відшкодування становить 33 235,62 грн.

02.04.2015р. позивачем було сплачено потерпілій ОСОБА_3 33 235,62 грн. матеріальної шкоди, що підтверджено платіжним дорученням № ЗР016836.

13.08.2015р. позивач направив на адресу відповідача претензію вих. №60, в якій просив відшкодувати шкоду в порядку регресу на суму 33 235,62 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

У відповідності до ст.355 ГК України обєкти страхування, види обовязкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхувальником виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника (ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодування особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Як визначено п.33.1.4 ст.33 цього ж Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Щодо клопотання позивача про припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, суд зазначає, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

У п.4.4 постанови №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» Пленум Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Як підтверджується матеріалами справи та визнається самим позивачем, станом на дату подання позову відповідачем (страхувальником) було вчасно (16.12.2014 р.) повідомлено про настання страхового випадку, тому відсутні підстави для задоволення клопотання про припинення провадження у справі. Зазначена обставина є підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо клопотання позивача про повернення суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне.

Перелік підстав повернення судового збору визначено ст.7 ЗУ «Про судовий збір». Так, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);

5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог не є підставою для повернення судового збору, тому відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір залишається за позивачем.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.34 ГПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 24.11.2015р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складений та підписаний 25.11.2015 р.

Суддя Яворський Б.І.