ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року Справа № 5/191/10(5/191/10-15)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Погребняка В.Я.
суддів:Білошкап О.В.,
Жукової Л.В.
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4
на ухвалугосподарського суду Миколаївської області від 03.06.2015 року
та постановуОдеського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року
у справі№5/191/10-15 господарського суду Миколаївської області
за заявою кредитораОСОБА_4
доПриватного акціонерного товариства "Миколаївський машинобудівний завод"
пробанкрутство,

за участю представників сторін: від прокуратури - Суходольський С.М. ( прокурор відділу ГПУ) за посвідченням №020273 від 05.09.2013 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.06.2015року (суддя - Міщенко В.І.) заяву ОСОБА_4 від 08.12.2014року, з урахуванням доповнення від 21.01.2015року, задоволено частково; заяви ОСОБА_4 від 25.03.2015року та від 01.04.2015року, з урахуванням доповнень від 28.04.2015року, - задоволено частково; в задоволенні заяви ОСОБА_4 від 19.05.2015року про визнання кредиторських вимог у сумі 33 156,54грн. - відмовлено; визнано кредиторські вимоги ОСОБА_4 до банкрута, Приватного акціонерного товариства "Миколаївський машинобудівний завод" у сумі 19 931,99грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та зобов'язано ліквідатора Протасову О.М. включити ці вимоги до 1-ої черги реєстру вимог кредиторів; в задоволені решти кредиторських вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року (колегія суддів у складі: головуючий - Богатир К.В., суддя - Аленін О.Ю., суддя - Жеков В.І.) апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 03.06.2015року змінено.

Викладено резолютивну частину ухвали від 03.06.2015року в наступній редакції:

Визнати кредиторські вимоги ОСОБА_4 до банкрута на загальну суму 41180,67грн., з яких 35449,91грн. середній заробіток за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі, та 5730,76грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу після звільнення та поновлення на роботі. Включити визнані апеляційним господарським судом кредиторські вимоги ОСОБА_4 до реєстру вимог кредиторів у першу чергу задоволення.

В іншій частині у задоволенні кредиторських вимог ОСОБА_4 до банкрута відмовити.

Не погодившись з ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.06.2015 року та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року у справі №5/191/10-15, ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою про скасування оскаржених судових актів в частині невизнання вимог ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства "Миколаївський машинобудівний завод" ( далі - ПАТ "Миколаївський машинобудівний завод") щодо застосування індексу інфляції до заробітної плати, яка підлягає виплаті відповідно до ст.ст.116, 117 КЗпП за весь час затримки по день фактичного розрахунку, з вимогою оскаржені судові акти змінити та задовольнити заяву ОСОБА_4 про визнання кредиторських вимог до ПАТ "Миколаївський машинобудівний завод" у сумі 15638,78грн.

В обґрунтування заявлених вимог, скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій до спірних правовідносин помилково не застосували ст.43 Конституції України, ст.117 КЗпП України, ст.ст. 2, 34 Закону України "Про оплату праці", ст.ст.1, 2, 3, 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати" , ст.47 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Прокуратура Миколаївської області у відзиві №05/2-1109 від 26.08.2015 року та представник прокуратури в судовому засіданні проти вимог та доводів скаржника заперечує вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Вказує на те, що на заборгованість, із зазначеної кредитором виплати, не здійснюється нарахування компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та її індексація.

Розпорядженням В.о.секретаря третьої судової палати Вищого господарського суду України від 19.10.2015 року для розгляду справи №5/191/10-15 господарського суду Миколаївської області сформовано колегію суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., судді: Білошкап О.В., Жукова Л.В.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши представника Генеральної прокуратури України, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, справу про банкрутство ПАТ "Миколаївський машинобудівний завод" порушено 19.10.2010року за заявою Державної акціонерної холдингової компанії «Чорноморський суднобудівний завод».

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.11.2010року введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Марчука В.Б.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.11.2012року введено процедуру санації, керуючим санацією боржника призначено його керівника Романіва І.В., розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Марчука В.Б.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 26.03.2014року припиненні повноваження керуючого санацією боржника Романіва І.В., розпорядника майна Марчука В.Б. та призначено керуючим санацією арбітражного керуючого Протасову О.М.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 23.04.2014 року боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Протасову О.М.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.05.2014 року визнані грошові вимоги ОСОБА_4 у сумі 26174,98 грн., у тому числі: заборгованості по заробітній платі у сумі 11296,78 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 13878,20 грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 1000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.08.2014 року визнані грошові вимоги ОСОБА_4 у сумі 25059,90 грн., у тому числі: заборгованість по заробітній платі за період роботи з 23.04.2014 року по 23.06.2014 року у сумі 7982,13 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2014 року по 23.04.2014 року у сумі 4285,89 грн., компенсацію за 14 днів планової відпустки у сумі 2865,38 грн., вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати у сумі 4400,41 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 5526,09 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 26.11.2014 року заяву ОСОБА_4 від 24.09.2014 року, з урахуванням доповнень від 29.10.2014 року, 12.11.2014 року, 19.11.2014 року, задоволено частково, визнані його кредиторські вимоги до банкрута - ПАТ "Миколаївський машинобудівний завод" у сумі 12892,21 грн. відшкодування середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати (1-а черга) та зобов'язано ліквідатора Протасову О.М. включити ці вимоги до реєстру вимог кредиторів, заяву ОСОБА_4 від 24.09.2014 року, з урахуванням доповнень від 29.10.2014 року, 12.11.2014 року, 19.11.2014 року, в частині визнання кредиторських вимог у розмірі збитків з урахуванням інфляції у сумі 6134,14 грн. - залишено без задоволення, письмові пояснення ОСОБА_4 від 26.11.2014 року до його заяви про визнання кредиторських вимог від 24.09.2014 року, в частині визнання компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 52,35 грн. - залишено без розгляду.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу господарського суду Миколаївської області від 26.11.2014 року змінено та викладено в наступній редакції: "Заяву ОСОБА_4 від 24.09.2014 року, з урахуванням доповнень від 29.10.2014 року, 12.11.2014 року, 19.11.2014 року - задовольнити частково. Визнати кредиторські вимоги ОСОБА_4 до банкрута - ПАТ "Миколаївський машинобудівний завод" в сумі 12892,21 грн. відшкодування середнього заробітку за час затримки заробітної плати, зобов'язати ліквідатора Протасову О. М. включити ці вимоги до реєстру вимог кредиторів ПАТ "Миколаївський машинобудівний завод" до 1 черги кредиторських вимог. В задоволені заяви ОСОБА_4 про стягнення 6134,14 грн. матеріальної шкоди на підставі ст. 625 ЦК України - відмовити."

08.12.2014року кредитор ОСОБА_4 подав заяву від 08.12.2014року б/н про визнання його вимог до банкрута у сумі 13914,40грн., у тому числі: заборгованість за час затримки розрахунку за період з 30.10.2014р. по 10.12.2014р. у сумі 6140,10грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (індексація) у сумі 7774,30грн.

21.01.2015року кредитор подав кредиторські вимоги (доповнення) від 21.01.2015року в яких просить збільшити його вимоги вказані в заяві від 08.12.2014року на 7639,70грн., з якої: заборгованість за час затримки виплати заробітної плати за період з 11.12.2014року по 21.01.2015року у сумі 5730,76грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 1908,94грн.

25.03.2015року кредитор подав заяву про визнання його вимог до банкрута у сумі 9005,48грн. заборгованості за час затримки виплати заробітної плати за період з 22.01.2015року по 25.03.2015року.

01.04.2015року ОСОБА_4 подав заяву про визнання його кредиторських вимог у сумі 4093,40грн. заборгованості за час затримки виплати заробітної плати за період з 25.03.2015року по 22.04.2015року.

28.04.2015року кредитор подав доповнення до кредиторських вимог вказаних в його заявах від 25.03.2015року та від 01.04.2015року та просить визнати 24969,74грн. заборгованості за час затримки виплати заробітної плати за період з 30.10.2014року по 22.04.2015року, 6239,02грн. індексації за період з 01.01.2014року по 01.11.2014року та 9399,76грн. індексації за період з 01.11.2014року по 01.03.2015року.

19.05.2015року кредитор подав доповнення до своїх кредиторських вимог та просить визнати його вимоги у сумі 33156,54грн. середнього заробітку не врахованого у кредиторських вимогах та зобов'язати ліквідатора включити ці вимоги до першої черги реєстру вимог кредиторів банкрута.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.06.2015року заяву ОСОБА_4 від 08.12.2014року, з урахуванням доповнення від 21.01.2015року, задоволено частково; заяви ОСОБА_4 від 25.03.2015року та від 01.04.2015року, з урахуванням доповнень від 28.04.2015року, - задоволено частково; в задоволенні заяви ОСОБА_4 від 19.05.2015року про визнання кредиторських вимог у сумі 33 156,54грн. - відмовлено; визнано кредиторські вимоги ОСОБА_4 до банкрута, Приватного акціонерного товариства "Миколаївський машинобудівний завод" у сумі 19 931,99грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та зобов'язано ліквідатора Протасову О.М. включити ці вимоги до 1-ої черги реєстру вимог кредиторів; в задоволені решти кредиторських вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 03.06.2015року змінено.

Викладено резолютивну частину ухвали від 03.06.2015року в наступній редакції:

"Визнати кредиторські вимоги ОСОБА_4 до банкрута на загальну суму 41180,67грн., з яких 35449,91грн. середній заробіток за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі, та 5730,76грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу після звільнення та поновлення на роботі. Включити визнані апеляційним господарським судом кредиторські вимоги ОСОБА_4 до реєстру вимог кредиторів у першу чергу задоволення.

В іншій частині у задоволенні кредиторських вимог ОСОБА_4 до банкрута відмовити.".

Колегія суддів погоджується з висновками та рішенням суду апеляційної інстанції з оглядом на наступне.

Згідно зі ст.41 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( далі - Закон про банкрутство) .

Провадження у справах про банкрутство регулюється ГПК у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження (статті 2, 41, 12 та 15) або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу , або процесуальної дії (статті, вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з урахуванням встановлених Законом особливостей.

В даному випадку, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011року, застосовуються приписи Закону в редакції з 19.01.2013року.

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (остання частина статті 16 ГПК), та розглядаються, як і справи у спорах боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (частина восьма статті 23 Закону), у позовному провадженні - на відміну від: заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника (стаття 20 Закону); заяв щодо відшкодування збитків у зв'язку з відмовою керуючого санацією від правочину (договору); заяв щодо порушення сторонами умов правочинів (договорів), вчинених згідно з планом санації (частини десята, одинадцята статті 28 Закону); спорів, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна (частина восьма статті 44 Закону), які розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство ( Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 28.03.2013 року за № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)").

Відповідно до ч.ч.1,8 ст. 23 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав, а вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства (розпорядження майном та санації), можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурах банкрутства, за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Миколаївської області з заявою про визнання його кредитором у справі про банкрутство ПАТ "Миколаївський машинобудівний завод", на підставі рішення Заводського районного суду міста Миколаїв від 14.04.2014 року.

Подання відповідних заяв кредиторів здійснюється відповідно до ст. 23 Закону про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.05.2014 року визнані грошові вимоги ОСОБА_4 у сумі 26174,98 грн., у тому числі: заборгованості по заробітній платі у сумі 11296,78 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 13878,20 грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 1000,00 грн.

Всі подальші зави подавалися ОСОБА_4 в якості збільшення та уточнення заявлених та визнаних кредиторських грошових вимог до боржника.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним розгляд заявлених вимог ОСОБА_4 в межах справи про банкрутство, оскільки у визнаній частині, між сторонами відсутній спір про розмір заявленої до визнання суми кредиторської заборгованості.

За приписами ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України ( далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_4 з 1986 року по 23.06.2014 року знаходився з банкрутом у трудових правовідносинах, 23.06.2014 року був звільнений з роботи у зв'язку з банкрутством та ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом №242к від 11.12.2013 року ОСОБА_4 було звільнено з 16.12.2013 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаїв від 14.04.2014 року у справі №487/323/14-ц позов ОСОБА_4 задоволений частково.

Скасовано Наказ №242к від 11.12.2013 року про звільнення ОСОБА_4 за скороченням штату.

Поновлено ОСОБА_4 на роботі у ПАТ "Миколаївський машинобудівний завод" на посаді слюсаря-ремонтника 6-го розряду на гарячих ділянках роботи в цеху №4 лиття та поковки з 16.12.2013 року.

Стягнуто з ПАТ "Миколаївський машинобудівний завод" на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 13 878,20грн. та 11 296,78 грн. заробітної плати.

Стягнуто з ПАТ "Миколаївський машинобудівний завод" на користь ОСОБА_4 1000,00грн. В рахунок відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, районний суд стягнув з боржника середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_4 у розмірі 13878,20грн. за період з 16.12.2013року по 25.03.2014року.

Наказом № 114-к від 23.04.2014 року ОСОБА_4 поновлено на роботі у ПАТ "Миколаївський машинобудівний завод".

Таким чином, як це вірно було встановлено судом апеляційної інстанції, грошові вимоги ОСОБА_4 до боржника за період його вимушеного прогулу після незаконного звільнення з 16.12.2013року по 25.03.2014року були предметом розгляду Заводського районного суду м. Миколаєва, про що було винесено рішення від 14.04.2014року, яке набрало законної сили 25.04.2014року.

Проте, як вбачається з рішення Заводського районного суду міста Миколаїв від 14.04.2014 року у справі №487/323/14-ц суд розрахував та стягнув середній заробіток за 68 днів вимушеного прогулу із врахування середнього денного заробітку 204,67грн. При цьому, як це вірно було встановлено апеляційним судом, фактичний період вимушеного прогулу складає 100 днів з 16.12.2013року по 25.03.2014року , таким чином, залишився неоплаченим період вимушеного прогулу за 28 днів, що складає 5730,76грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що означені вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими та повинні бути включені до реєстру вимог кредиторів.

Зміст ст. 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Враховуючи роз'яснення, викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012, щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 2371 цього Кодексу, Верховний Суд України в постанові від 04.02.2015 року, про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 23.09.2014 року у даній справі прийшов до висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22.01.2014 № 6-159цс13, від 2 липня 2014 року № 6-76цс14.

Відповідно до ч. 1 ст. 11128 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

За наказом №01-к від 23.06.2014 року ОСОБА_4 був звільнений з 23.06.2014 року, згідно п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку з банкрутством ПАТ "Миколаївський машинобудівний завод". Таке звільнення ОСОБА_4 оскаржене не було.

Таким чином, до 23.06.2014 року ОСОБА_4 був працівником підприємства-боржника та мав право на отримання заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з поновленням судом на роботі після незаконного звільнення.

Як це вірно було встановлено судами попередніх інстанцій, днем фактичної виплати належних звільненому працівникові сум є 13.03.2015року, коли ліквідатором банкрута було виплачено звільненому працівнику усю заборгованість, яка повинна була виплачуватися на день його звільнення. Таким чином, період затримки виплати заборгованості по заробітній платі звільненому працівникові слід вважати з 23.06.2014року по 12.03.2015року, що складає загальною кількістю 263 дні, сума виплат за весь період затримки складає 53868,21грн.

З матеріалів справи вбачається, що раніше заявлені ОСОБА_4 грошові вимоги до банкрута, були визнані судом ухвалами суду від 05.08.2014року на суму 5526,09грн., та від 26.11.2014року на суму 12892,21грн. Означені ухвали у встановленому законом порядку не оскаржені, не скасовані та набрали чинності.

Враховуючи наведене та встановлене судом апеляційної інстанції, загальна сума кредиторських вимог за затримку виплати заробітної плати ОСОБА_4 за увесь період затримки з врахуванням вищевказаних ухвал господарського суду у даній справі складає 35449,91грн. Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що саме така сума має бути включена до реєстру вимог кредиторів. Таким чином, апеляційним судом правомірно, з урахуванням матеріалів та обставин справи, ухвала господарського суду Миколаївської області від 03.06.2015року змінена в цій частині з викладенням в новій редакції.

Крім того, ОСОБА_4 заявлена сума індексації за період з 01.01.2014 року по 01.03.2015 року яка складає 15638,78грн.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року N 1078.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необґрунтованість заявлених ОСОБА_4 грошових вимог інфляційних нарахувань на заборгованість по заробітній платі у сумі 15638,78грн., як кредиторських.

На підставі вищенаведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що суди першої ( з урахуванням змін внесених апеляційним судом) та апеляційної інстанцій, в порядку ст. ст. 43, 47, 33, 34, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України, всебічно, повно і об'єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили та належним чином оцінили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін.

Відповідно до статті 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судами норм права не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для їх скасування колегією суддів Вищого господарського суду України не вбачається. Крім того, доводи заявника фактично стосуються переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначені статтею 111-7ГПК України.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 03.06.2015 року ( у зміненій частині постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року) та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року у справі №5/191/10-15 - залишити без змін.

Головуючий суддя: В.Я. Погребняк
Судді: О.В. Білошкап
Л.В. Жукова