КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Справа№ 910/13405/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_2 - представник за дов. б/н від 25.01.2012 року, ОСОБА_3 - згідно витягу ЄДР;

від відповідача: Ласкаржевський В.М. - директор згідно наказу №07 від 12.06.2015 року, Камалетдінов О.Н. - представник за дов. б/н від 27.07.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року

у справі № 910/13405/15 (суддя: Головіна К.І.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Київського міського мисливського рибальського виробничого підприємства Київської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок

про визнання договору № 36 від 16.04.2001 року недійсним

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського міського мисливського рибальського виробничого підприємства Київської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок (далі - відповідач ) про визнання недійсним договору оренди № 36 від 16.04.2011 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на час укладення договору про передачу в оренду частини майна, належного рибальсько-спортивній базі "Смарагдова", яка знаходиться у місті Києві, вул. Верболозна, 1, відповідач не мав правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розміщені об'єкти оренди, а також відповідач не зареєстрував право власності на об'єкти нерухомості.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року у справі №910/13405/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішенням, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи.

Так, скаржник зазначив, що на момент укладання договору та протягом його дії у відповідача були відсутні правоустановчі та дозвільні документи на об'єкти оренди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 року прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до провадження.

В судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду 12.11.2015 року та відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року по справі №910/13405/15 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 16.04.2011 року між Київським міським мисливським рибальським виробничим підприємством Київської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди № 36 (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передає орендареві за плату та на строк, який встановлений даним договором, у користування частину майна рибальсько-спортивної бази "Смарагдова", що знаходиться на земельній ділянці площею 1,9 га за адресою: Україна, м. Київ, Оболонський район, затока Верблюд, згідно з актом інвентаризаційного опису (далі - об'єкт оренди) для здійснення орендарем господарської діяльності.

Відповідно п. 1.2 договору об'єкт оренди передається орендареві для подальшої експлуатації рибальсько-спортивної бази "Смарагдова" орендарю з метою покрашення стану інфраструктури та рентабельності об'єкту оренди, вирішення задач з підвищення ефективності в організації та проведенні аматорського та спортивного рибальства, човнів, катерів, водних мотоциклів та іншого водного транспорту, організації стоянки та охорони автомобільного транспорту громадян, які прибули на територію бази, організації ремонту, сервісного обслуговування човнів, катерів, моторів та іншого водного транспорту, а також влаштуванню усіх видів відпочинку та туризму на території бази та іншими, не забороненими законодавством, видами діяльності.

Згідно п. 1.3 договору, орендар зобов'язаний використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до профілю виробничої діяльності орендодавця.

Орендодавець гарантує, що об'єкт оренди належить йому на праві власності і є вільним від прав та обов'язків третіх осіб, не є спірним, під заставою та арештом не знаходиться (п. 1.4. договору)

Відповідно до п. 2.1 договору об'єкт оренди повинен бути наданий орендодавцем та прийнятий орендарем згідно з актом приймання-передачі (додаток № 2 до цього договору), підписаним представниками сторін не пізніше 5 (п'яти) робочих днів після укладення цього договору.

Згідно з п. 2.2 договору в момент підписання акту приймання - передачі орендодавець передає орендарю об'єкт оренди, після чого орендар отримує право безперешкодного (цілодобового) доступу орендаря та його клієнтів до об'єкту оренди сім діб на тиждень та триста шістдесят п'ять діб на рік. В Акті приймання-передачі повинен бути указаний технічний стан об'єкту оренди в момент підписання акту приймання-передачі. Це повинно бути відображено окремим абзацом у першому пункті даного документу. При передачі може бути проведено фото - або відеозйомка об'єкту оренди.

Відповідно до п. 2.5 договору з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі об'єкту оренди, останній вважається належним чином переданим орендодавцю.

Згідно з п. 2.6 договору об'єкт оренди повинен бути повернений орендодавцю в стані, не гіршому ніж на момент надання його в оренду, з урахуванням нормативного зносу майна.

Згідно з п. 8.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання та підписання акту приймання-передачі відповідно до п. 2.1 даного договору (додаток № 2 до цього договору).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Приписами ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

1) зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, договір оренди № 36 від 16.04.2011 року вчинено в письмовій формі, підписано представниками обох сторін та скріплено печатками. Тобто, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору оренди, а саме - предмету договору, об'єкту оренди, умов передачі та його повернення, орендної плати, прав та обов'язків сторін, їх відповідальності.

На виконання умов договору оренди відповідач передав позивачу майно, передбачене додатком № 1 до спірного договору, а саме - опалювальний апарат, компресор, човни "Язь", брандвахту, бони-причали, зварювальний апарат, холодильники, альтанку зі столом та 2 лавками, причальний бон, про що свідчить інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей № 1 від 16.04.2011 року та акт приймання-передачі від 01.05.2011 року, підписані обома сторонами (а.с 38-41).

Також з додатку № 1 до договору вбачається, що відповідачем було передано в оренду позивачу дві альтанки, які належать до малої архітектурної форми згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів".

Відповідно до ч. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції що об'єкти нерухомого майна, які підлягають державній реєстрації, позивачу не передавались.

Також, матеріали справи містять копії суднових білетів, які посвідчують право власності на човни "Язь", що є об'єктом оренди, копії свідоцтв про придатність малого судна для плавання (копії свідоцтв на бон) та свідоцтво Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті № 9/2013 від 12.07.2013 року про реєстрацію бази для стоянки маломірних (малих) суден.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника на відсутність у відповідача правовстановлючих документів на земельну ділянку, на якій знаходиться об'єкт оренди, що на думку скаржника є підставою для визнання договору № 36 від 16.04.2011 р. недійсним, оскільки договір оренди укладався стосовно майна, а не земельної ділянки.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що питання правомірності користування земельною ділянкою відповідачем вже вирішувалось у судовому порядку.

Так, постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 року у справі № 910/9026/13 задоволено позов прокурора в інтересах Київської міської ради та зобов'язано Українське товариство мисливців та рибалок звільнити самовільно зайняту ділянку водного фонду площею 1,8 га (кадастровий номер 78:139:007), що знаходиться в Оболонському районі за адресою: м. Київ, вул. Верболозна, 1, від нежитлових будинків (приміщень) та передати її Київській міській раді у первинному стані.

Таким чином, встановивши обставини у справі суд враховує, що спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим договором, не містить положень, що суперечили б вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення його сторін є вільним і відповідає їхній внутрішній волі, що узгоджується із загальними вимогами, встановленими статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

У силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (абз. 5 п.п. 2.10 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обов'язковою умовою для визнання правочину недійсним є встановлення судом факту порушень прав та інтересів позивача, у зв'язку з його (правочину) вчиненням.

Разом з тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач не довів наявність конкретних правових підстав з посиланням на норми закону, відповідно до яких спірний договір має бути визнаний недійсним та не довів порушення своїх прав та інтересів.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що підписуючи договір оренди, позивач погодився з тим, що об'єкт оренди належить орендодавцю на праві власності (п. 1.4 договору), а отримавши майно в оренду, в акті прийому - передачі - зазначив, що претензій до майна не має.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського міста Києва від 31.08.2015 року у справі №910/13405/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року у справі №910/13405/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13405/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун