ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р. Справа № 918/1042/15

Суддя Гудзенко Я.О., розглянувши позов Товариства з обмеженою відповідальністю АПН ЛТД до Приватного сільськогосподарського підприємства ВОЛИНЬ про стягнення 41 420, 63 грн.

За участю:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: ОСОБА_1 (дов. від 08.09.2015 р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ «АПН ЛТД» (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ПСП «ВОЛИНЬ» (далі - Відповідач) про стягнення 41 420, 63 грн. за договором поставки від 21.05.2014 р. № 19/05-14, з яких: 9 021, 86 грн. пені, 15 645, 22 грн. шістдесят відсотків річних, 16 753, 55 грн. інфляційних втрат

Ухвалою від 3 вересня 2015 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/1042/15 розгляд якої призначено на 10.09.2015 року.

10 вересня 2015 року через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 10 вересня 2015 року розгляд справи відкладено на 7 жовтня 2015 року.

5 жовтня Позивачем подано заяву зменшення розміру позовних вимог, в якій Позивач зменшує вимоги в частині стягнення пені та просить стягнути 7 100, 28 грн. пені відповідно до доданого розрахунку.

Від Відповідача надійшов відзив, в якому Відповідач заперечив заявлені вимоги, просив застосувати позовну давність щодо вимог про стягнення пені.

7 жовтня 2015 року від Відповідача надійшло клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою від 7 жовтня 2015 року продовжено строк розгляду справи №918/1042/15, розгляд справи відкладено на 16 листопада 2015 року.

В судове засідання 16 листопада 2015 року Позивач не з'явився.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.11.2015 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши заперечення Відповідача, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд Рівненської області,

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір поставки №19/05-14 (далі Договір, а.с. 11-12) за умовами якого Позивач зобовязується поставити та передати або передати зі свого складу Відповідачу у власність нафтопродукти (далі Товар), в асортименті, кількості, за ціною, що визначені в накладних, які підписуються представниками сторін договору, а Відповідач зобовязався прийняти та оплатити товар на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору документи на товар, які Позивач повинен передати Відповідачу: накладні на відвантаження товару. Сторони за Договором домовилися, що накладна на відвантаження товару є узгодженням асортименту товару, його кількості та ціни, прирівнюється до специфікації і є невідємною частиною до Договору.

Згідно із п. 5.1. Договору Відповідач має право здійснити повну або часткову оплату отриманого товару на розрахунковий рахунок Позивача протягом 5 календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних.

Відповідно до п. 5.2. Договору у випадку не оплати Відповідачем відвантаженої партії товару в строки вказані в п.5.1. Договору, Позивач має право рахувати, а Відповідач дає згоду на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту терміном 30 календарних днів, починаючи з дня відвантаження товару з нарахуванням покупцю 1,0% відсотка за кожен день використання товарного кредиту. Відповідач зобовязався оплатити товар, поставлений на умовах товарного кредиту, і сплатити відсотки за його використання в терміни вказані в п.5.3 даного договору. Під наданням покупцем згоди на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту розуміється підписання даного договору

Відповідно до п. 5.3. Договору Відповідач зобовязується оплатити суму товарного кредиту на 31 календарний день від дати відвантаження вказаної в накладній, а відсотки за використання товарного кредиту протягом семи днів з моменту отримання вимоги від Позивача. Відповідач має право на дострокове погашення товарного кредиту і відсотків за його використання. Відсотки нараховуються на залишок заборгованості.

Відповідно до п. 5.4. Договору якщо після закінчення 30 днів користування товарним кредитом, Відповідач не внесе всіх передбачених договором платежів він продовжує сплачувати відсотки за користування товарним кредитом до повного погашення заборгованості, а також сплачувати пеню в розмірах, передбачених в п.8.1. даного договору

Згідно з п. 5.7. Договору, сторони домовились, що при наявності заборгованості, незалежно від причин її виникнення, кошти, які надходять від Відповідача, зараховуються в першу чергу на погашення заборгованості, що утворилась раніше, незалежно від призначення платежу, вказаного в платіжних документах.

Відповідно до п. 7.1. Договору він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 березня 2015 року.

Згідно із п. 7.2. Договору закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від виконання тих зобовязань, що лишились невиконаними.

Договір підписано уповноваженими представниками та скріплено відбитками печаток сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно видаткових накладних:

№РН-0000280 від 21.05.2014р. на суму 37 555, 28 грн.;

№РН-0000286 від 23.05.2014р. на суму 29 305, 52 грн.;

№РН-0000291 від 28.05.2014р. на суму 37 555, 28 грн.;

№РН-0000332 від 16.06.2014р. на суму 37 806, 02 грн. (а. с. 13-20);

Позивачем було передано, а Відповідачем прийнято Товар на загальну суму 142 222, 10 грн.

Вказані накладні містить посилання на договір №19/05-14 від 21.05.2014 р. (а.с. 13-20). Товар прийнято Відповідачем без зауважень.

Як встановлено судом з матеріалів справи Відповідач оплатив поставлений за накладними №РН-0000280 від 21.05.2014р. та №РН-0000286 від 23.05.2014р. товар в пятиденний строк, однак решта товару було поставлено на умовах товарного кредиту.

Рішенням суду від 09.12.2014 року у справі №918/1422/14 встановлено, що основний борг був повністю сплачений Відповідачем, однак не сплачено нараховані відсотки за користування товарним кредитом (товар отримано згідно з накладними від 28.05.2014р. №0000291 та від 16.06.2014р. №0000332) у розмірі 38 532, 42 грн., за період з 28.05.2014р. по 15.06.2014р. та за період з 16.06.2014р. по 30.09.2014р., відповідно.

Зазначеним рішенням (залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17 лютого 2015 року) було стягнуто з Відповідача 38 532, 42 грн. процентів за користування товарним кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи за накладними № РН-0000280 від 21.05.2014 р. на суму 37 555, 28 грн. та № РН-0000286 від 23.05.2014р. на суму 29 305, 52 грн. Відповідач розрахувався повністю, у строки, визначені п. 5.1. Договору, сплативши 21.05.2014 року 37 555, 28 грн., 23.05.2014 року 19 305, 52 грн., 27.05.2014 року 17 555, 28 грн.

З наведенного вбачається, що за накладними №РН-0000280 від 21.05.2014р. на суму 37 555, 28 грн. №РН-0000286 на суму 29 305, 52 грн. Відповідачем було здійснено переплату в розмірі 7 555, 28 грн.

Згідно видаткової накладної №РН-0000291 від 28.05.2014р. Позивач поставив, а Відповідач прийняв товар на суму 37 555, 28 грн.

Таким чином, враховуючи переплату Відповідачем 7 555, 28 грн. за попередньою накладною, Позивач повинен був зарахувати даний залишок в погашення заборгованості за поставку згідно видаткової накладної №РН-0000291 від 28.05.2014р. (п. 5.7 договору).

З наведеного вбачається, що станом на 28.05.2014 р. заборгованість Відповідача згідно видаткової накладної №РН-0000291 склала 30 000, 00 грн.

Таким чином, нарахування відсотків за користування товарним кредитом за видатковою накладною №РН-0000291 повинно здійснюватися наступним чином: за період з 28.05.2014 р. по 03.06.2014 р. на суму 30 000, 00 грн., що становить 2 100, 00 грн. (період користування 7 календарних днів); за період з 04.06.2014 р. по 15.06.2014 р. на суму 22 000, 00 грн. (враховуючи проплату 04.06.2014 р. 8000, 00 грн.), що становить 2 640, 00 грн. (період користування 12 календарних днів).

Судом встановлено, що 16.06.2014 року Відповідачем було сплачено 25 000, 00 грн. Крім того, цього ж дня Позивачем було здійснено поставку за видатковою накладною №РН-0000332 від 16.06.2014 р. на суму 37 806, 02 грн. Таким чином, кошти в розмірі 22 000, 00 грн. рахуються як оплата на погашення залишку заборгованості за накладною №РН-0000291, а залишок в розмірі сумі 3 000, 00 грн. у сплату відповідно до п. 5.1. Договору за накладною №РН-0000332.

Таким чином, станом на 16 червня 2014 року, Відповідачем було погашено заборгованість за видатковою накладною №РН-0000291.

Нарахування відсотків за користування товарним кредитом за видатковою накладною №РН-0000332 повинно здійснюватися наступним чином:

в період з 16.06.2014 р. по 11.08.2014 р. на суму 34 806, 02 грн., що становить 19 839, 43 грн. (період користування 57 календарних днів);

в період 12.08.2014 р. по 11.09.2014 р. на суму 29 806, 02 грн. (враховуючи проплату 12.08.2014 р. 5000, 00 грн.), що становить 9 239, 87 грн. (період користування 31 календарний день);

в період 12.09.2014 р. по 19.10.2014 р. на суму 24 806, 02 грн. (враховуючи проплату 12.09.2014 р. 5000, 00 грн.), що становить 9 426, 29 грн. (період користування 38 календарних днів).

20.10.2014 р. Відповідачем було повністю погашено заборгованість в сумі 24 806, 02 грн.

Відповідно до п. 8.1. Договору сторони погодили, що при невиконанні чи неналежному виконанні умов Договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді пені в розмірі 0, 5% за кожний день прострочення від неоплаченої суми, або суми невиконаної чи неналежно виконаної умови.

Відповідно до п. 8.2. Договору Відповідач у випадку прострочення виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також шістдесят відсотків річних від простроченої суми.

Із наведених розрахунків вбачається, із врахуванням терміну сплати на умовах товарного кредиту прострочення сплати за поставлений товар за основним зобовязанням існувало за видатковою накладною №РН-0000332 та почалося 17 липня 2014 року.

Однак, як вже зазначалося вище, відповідно до п. 5.3. Договору Відповідач зобовязується оплатити суму товарного кредиту на 31 календарний день від дати відвантаження вказаної в накладній, а відсотки за використання товарного кредиту протягом семи днів з моменту отримання вимоги від Позивача. Відповідач має право на дострокове погашення товарного кредиту і відсотків за його використання. Відсотки нараховуються на залишок заборгованості.

Як вбачається з рішення Господарського суду Рівненської області від 09.12.2014 року у справі №918/1422/14 за період з 28.05.2014р. по 15.06.2014р. та за період з 16.06.2014р. по 30.09.2014 р. заборгованість Відповідача по відсотках склала 38 532, 42 грн.

З цього ж рішення також вбачається, що письмова вимога про оплату відсотків за користування товарним кредитом була надіслана Відповідачу рекомендованим листом 01.08.2014р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та була отримана 04.08.2014р.

Однак, Позивач звернувся до Відповідача із вимогою про стягнення 34 806, 02 грн. заборгованості та 1,0% за кожний день користування товарним кредитом в сумі 20 750, 76 грн., яка була отримана відповідачем 04.08.2014 року.

Таким чином, зобовязання Відповідача щодо сплати відсотків за користування товарним кредитом на суму 20 750, 76 грн. виникло у Відповідача 12 серпня 2014 року.

З цього ж дня і повинен починатися перебіг строку позовної давності щодо нарахування пені та інфляційних втрат на зазначену суму.

Як вбачається із дати поштового штемпеля підприємства зв'язку на конверті Позивач у даній справі звернувся до суду 02.09.2015 року.

З наведеного випливає, що Позивачем було пропущено строк позовної давності щодо вимог в цій частині, про що Відповідачем було заявлено відповідно клопотання.

Таким чином, нарахування пені щодо сплати відсотків за користування товарним кредитом на суму 20 750, 76 грн. із врахування шестимісячного строку нарахування повинно проводитися по 09.02.2015 року.

Однак, Позивач свої розрахунки на суму боргу в розмірі 20 750, 76 грн. проводить з 31.08.2014 року (відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог) по 03.03.2015 року, що за підрахунком склало 2 936, 94 грн. пені та на суму 17 781, 66 грн. з 09.12.2014 року (дата прийняття рішення Господарським судом Рівненської області у справі № 918/1422/14) по 09.06.2015 року, що становить 4 163, 34 грн.

Відтак, враховуючи заяву Відповідача про застосування строків позовної давності суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в сумі 2 936, 94 грн., тобто в частині нарахування пені з 31.08.2014 року (відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог) по 03.03.2015 року, оскільки строк позовної давності на вказані вимоги сплив 12.08.2015 року, враховуючи дату звернення до суду 02.09.2015 року, а в іншій частині вимог про стягнення пені в сумі 4 163, 34 грн. - позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З матеріалів справи не вбачається, судами попередніх інстанцій не з'ясовано та позивачем не доведено пред'явлення ним вимоги до відповідача про стягнення 17 781, 66 грн. відсотків шляхом надіслання йому рахунка-фактури, який би містив вказівку на договір від 21.05.2014 р.

Таким чином, судом встановлено, що вимоги про сплату 17 781, 66 грн. позивачем не пред'являлось відповідачу. Однак, з програми діловодства суду вбачається, що позовна заява з вимогами про стягнення суми боргу за договором, яка містить суму вимог у розмірі 17 781, 66 грн. у справі № 918/1422/14 надійшла до суду 02.10.2014 року. Позивач у даній справі в судове засідання не з'явився, встановити дату отримання позовної заяви відповідачем не вбачається за можливе, відповідач також такі відомості суду надати не може. Отже, направлення відповідачеві копії позовної заяви у вказаній вище судовій справі є вимогою в розумінні ст. 530 ЦК України і, відповідно, відповідач повинен був сплатити суму боргу у семиденний термін від дня її отримання відповідачем в силу вимог п. 5.3 договору (02.10.2014 р. отримання судом відмовідно і отримання відповідачем, сім днів з дати отримання - по 09.10.2014 року).

Як вже було вказано вище, відповідно до п. 5.3. Договору Відповідач зобовязується оплатити відсотки за використання товарним кредитом протягом семи днів з моменту отримання вимоги від Позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відтак, позивач має право на нарахування пені на суму боргу в розмірі 17 781, 66 грн. з 10.10.2014 року по 09.04.2015 р., тоді як нарахував з 09.12.2014 р. по 09.06.2015 року, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити частково, зазначивши, що початковою датою нарахування пені є 09.12.2014 року (визначена позивачем як початкова дата), а кінцевою 09.04.2015 року, тому вказані вимоги, за перерахунком суду, підлягають частковому задоволенню в сумі 2 380, 31 грн.

Згідно із ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки зобовязання щодо повернення відсотків за наданим товарним кредитом Відповідачем своєчасно та у повному обсязі виконано не було, Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення також інфляційних втрат та шістдесяти відсотків річних.

Відповідно до пунктів 8.1., 8.2., а також на підставі ст. 625 ЦК України Позивач згідно позовної заяви з 09.12.2014 року по 12.08.2015 року нарахував 16 753, 55 грн. інфляційних втрат та за вказаний період 15 645, 22 грн. шістдесят відсотків річних.

Незважаючи на те, що прострочення з оплати 20 750, 76 грн. виникло у відповідача з 12.08.2014 року, а 17 781, 66 грн. з 09.10.2014 року, позивач початковою датою нарахування інфляційних втрат та відсотків річних визначає 09.12.2014 року (дату прийняття рішення судом), що є його правом і суд не може вийти за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача та перерахувати вказані санкції з 10.10.2014 року по 12.08.2015 року (кінцева дата визначена позивачем).

Нарахування пені Позивачем проведено із врахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України.

Розрахунок шістдесяти відсотків річних Позивачем проведено вірно, відповідно до положень окремих пунктів Договору та чинного законодавства.

Вказані вимоги про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних судом перевірені та визнаються такими, що підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

За змістом ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 694 ЦК України передбачає умови укладання договорів про продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі невиконання продавцем обов'язку щодо передання товару, проданого в кредит, застосовуються положення статті 665 цього Кодексу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем. З моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар.

Статтею 695 ЦК України передбачено, що договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. До договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п'ятої та шостої статті 694 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 14.1.245 статті 14 Податкового кодексу України товарним кредитом є товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих Позивачем доказів вбачається, що Позивач прийняті на себе зобовязання виконав належним чином, проте, Відповідачем розрахунків проведено не було.

Доказів на обґрунтування своїх заперечень, а також доказів сплати боргу під час розгляду справи Відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене вище, заслухавши пояснення позивача, враховуючи докази надані Позивачем на підтвердження заявлених вимог, часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені, - вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України судові витрати в розмірі 1 608, 68 грн., покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Волинь" (35360, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Велика Омеляна, вул. Присадибна, буд. 1А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АПН ЛТД (33018, АДРЕСА_1, ) 2 380 (дві тисячі триста вісімдесят) грн. 31 коп. пені, 15 645 (п'ятнадцять тисяч шістсот сорок п'ять) грн. 22 коп. 60% річних та 16 753 (шістнадцять тисяч сімсот п'ятдесят три) грн. 55 коп. інфляційних втрат, а також 1 608 (одна тисяча шістсот вісім) грн. 68 коп. витрат по сплаті судового збору.

3 У задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 4 719, 97 грн. відмовити.

4 Видати наказ.

Рішення підписано 20.11.2015 року.

Суддя Гудзенко Я.О.