ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.11.15р. Справа № 904/5297/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "НЗ-ІНВЕСТ"

до

Відповідача-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-ІНВЕСТ"

Відповідача-2: Дніпропетровської міської ради

про визнання права користування частиною земельної ділянки та усунення перешкод у здійсненні права користування частиною земельної ділянки

Головуючий колегії ОСОБА_1

Члени колегії - судді: Кеся Н.Б., Золотарьова Я.С.

Представники:

Позивача - ОСОБА_2, довіреність №б/н від 15.06.15р.

Відповідача-1 - ОСОБА_3, дов. № б/н від 05.трав.15р.

Відповідача-2 - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить:

1. Визнати за ТОВ з ІІ "НЗ-інвест" право користування частиною земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, Індустріальний район, вул. Косіора, 1-А з кадастровим номером :04:021:0028, в частині земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте Позивачем у власність нерухоме майно та ділянкою, необхідною для його обслуговування загальною площею 2761 кв.м;

2. Усунути перешкоди у здійсненні права користування частиною земельною ділянки, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, Індустріальний район, вул.. Косіора, 1-А з кадастровим номером :04:021:0028, шляхом покладення на Відповідача-1 обов'язку відмовитись від частини земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте Позивачем у власність нерухоме майно та ділянкою, необхідною для його обслуговування загальною площею 2761 кв.м;

3. Усунути перешкоди у здійсненні права користування частиною земельною ділянки, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, Індустріальний район, вул. Косіора, 1-А з кадастровим номером :04:021:0028, шляхом покладення на Відповідача-2 обов'язку розглянути питання щодо укладення з Позивачем договору оренди земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте Позивачем у власність нерухоме майно та ділянкою, необхідною для його обслуговування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.08.07р., в момент укладення договору купівлі продажу, до Позивача перейшло не тільки право власності на нерухоме майно, але й право користування земельною ділянкою під об'єктами нерухомості та необхідною для обслуговування нерухомості. Позивач фактично користується земельною ділянкою, але не може оформити право користування земельною ділянкою під своєю нерухомістю, у зв'язку з тим, що Відповідач-1 не оформлює офіційної відмови від частини земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте Позивачем у власність нерухоме майно. Наявність чинного договору оренди земельної ділянки, укладеного Відповідачами, на земельну ділянку, на якій розташовані об'єкти нерухомості Позивача позбавляє Позивача права вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, оскільки Дніпропетровська міська рада посилаючись на чинний договір оренди відмовляється надавати дозвіл на розробку проекту землеустрою, а без проекту землеустрою Позивач не може набути прав на земельну ділянку. Відповідач-2 є власником земельної ділянки, на якого в силу ст. 12 Земельного кодексу України, покладається обов'язок з розпорядження землями територіальних громад, та здійсненню контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. Тому вирішення питання щодо укладення з Позивачем договору оренди земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте Позивачем у власність нерухоме майно та ділянкою, необхідною для його обслуговування відноситься до компетенції Відповідача-2 і повинно бути розглянуто Відповідачем-2.

Відповідач-1 позов заперечує, посилаючись на те, що ТОВ "НЗ-інвест", не є стороною договору оренди земельної ділянки від 29.12.03р., укладеного Відповідачами, що жодна із сторін договору не має наміру та підстав вносити зміни до договору чи достроково його розірвати. ТОВ "АТБ-інвест" є власником будівель та споруд, які розташовані на земельній ділянці, переданій в оренду, всі зобовязання за договором виконує в повному обсязі. Договором оренди земельної ділянки від 29.12.03р., укладеного Відповідачами не встановлено правових наслідків, щодо неповідомлення про перехід прав на частину обєкта нерухомого майна, який розташований на земельній ділянці, як і не зазначено для чого саме це повинно бути зроблено. Також, сторони не заявляли претензій, щодо цієї події. ТОВ "АТБ-інвест" належить значно більша частина нерухомого майна, яке розташоване на орендованій ним земельній ділянці. Крім того, у попередніх співвласників меншої частини нерухомого майна, яке розташоване по вул. Косіора 1-а, також не було прав на земельну ділянку, тому це право не могло перейти від них до ТОВ "НЗ-інвест".

Відповідач-2 позов заперечує, мотивуючи тим, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку із переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (ч.6 ст. 120 ЦК України). Позивачем не доведено знаходження нерухомого майна на земельній ділянці яка знаходиться у користуванні Відповідача-1. Позивач передчасно звернувшись з даним позовом до Суду, намагається порушити виключне право Дніпропетровської міської ради, як органу місцевого самоврядування на розпорядження землями територіальної громади м. Дніпропетровська. Питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради (п.34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"), отже суду необхідно встановити чи розглядалося питання щодо спірного договору оренди земельної ділянки на сесії Дніпропетровської міської ради, і чи прийняте Дніпропетровською міською радою у встановленому законом порядку позитивне рішення щодо цього питання або рішення про відмову у їх позитивному вирішенні. Відповідач-1 щодо розірвання договору оренди земельної ділянки до міської ради не звертався. Міською радою рішення щодо припинення договору оренди земельної ділянки не приймалось. Набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці є підставою для припинення договору оренди землі, згідно з п. "є" ст.141 Земельного кодексу України, а не його дострокового розірвання в односторонньому порядку.

Справа розглядається у колегіальному складі суду.

Розгляд справи відкладався.

У судове засідання 18.11.15р. Відповідач-2 не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно).

Справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "АТБ-інвест" відповідно до договору купівлі-продажу від 08.01.02р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, придбало обєкти нерухомості за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, 1-а. Право власності на нерухоме майно було зареєстровано Дніпропетровським БТІ згідно з Реєстраційним посвідченням від 07.05.02р.

29.12.03р. Відповідачами укладено Договір оренди земельної ділянки, площею 0,7010 га під вказаними будівлями, цей договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим за № 9790 (зареєстрований в ДП "Дніпропетровський міський центр ДЗК" за №4652 від 09.01.04р.).

Згодом, Відповідач -1 провів реконструкцію зазначених вище обєктів нерухомості в магазин продовольчих товарів та здав обєкту в експлуатацію, що підтверджується ОСОБА_4 державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію магазину продовольчих товарів, затвердженого Рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 04.12.06р. № 4490.

На будівлю магазину продовольчих товарів за Відповідачем -1 оформлене Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 31.07.08р., право власності на нерухоме майно зареєстровано КП "Дніпропетровське МБТІ" Дніпропетровської обласної ради згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.09.08р.

В подальшому, Відповідачем -1 частину нерухомого майна продано громадянам ОСОБА_6М, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу від 12.01.05р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10Є.). Зазначені громадяни, в свою чергу, продали частину нерухомого майна ТОВ "НЗ-інвест" (Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 17.08.07р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11Ю.). Наведене майно також розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, 1-а.

При цьому, до матеріалів справи не надано доказів оформлення вказаними фізичними особами права користування земельною ділянкою під відчуженим майном.

21.02.13р. Позивач звернувся до Дніпропетровського міського голови із заявою № 79 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2761 кв.м за фактичною адресою будівель та споруд: м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, 1 а.

09.09.13р. Позивач в управлінні Держземагенства у Дніпропетровській області отримав графічні та семантичні дані на вказану земельну ділянку, з яких вбачається, що станом на 01.01.13р. земельна ділянка за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, 1а (кадастровий номер :04:021:0028) знаходиться в оренді у Відповідача -1 на підставі договору оренди земельної ділянки з терміном дії до 19.11.18р.

20.09.13р. Позивач звернувся до Відповідача -2 та Міського голови м.Дніпропетровська з листом № 295 від 16.09.13р., у якому просив розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений Відповідачами та внести відповідні зміни до державного земельного кадастру.

За даними Позивача, копія листа № 295 від 16.09.13р. з вимогою розірвати договір оренди направлена Відповідачеві-2.

Також 20.09.13р. Позивач подав Відповідачеві -2 та Міському голові м.Дніпропетровська звернення № 296 від 16.09.13р., у якому просив повідомити про результати розгляду клопотання Позивача від 21.02.13р. № 79 та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою або надати мотивовану відмову в його наданні.

16.10.13р. Позивач звернувся з листами № 330 та № 331 до Відповідача -2 та міського голови м.Дніпропетровська стосовно розірвання з Відповідачем -1 договору оренди земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої по вул. Косіора, 1а.

Відповідач -2, листом № 7/22-2114 від 14.11.13р. повідомив Позивачеві, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, унеможливлює наявність чинного договору оренди зазначеної земельної ділянки, який укладений міською радою з ТОВ "АТБ-інвест" і має термін дії до 19.11.18р.

В 2015р. Позивач отримав "Розрахунок нормативної території для існуючих будівель та споруд по вул. Косіора 1-А, м. Дніпропетровськ". Розрахунок виконано ТОВ "Ареала-Будінвест", яке має ліцензію на господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури, зокрема на розроблення містобудівної документації. За Розрахунком нормативної території для обслуговування та функціонування будівель та споруд "Будівлі ринку" по вул. Косіора 1-А, за нормами необхідна земельна ділянка площею від 0,71232 до 1,42464 га. З урахуванням містобудівної ситуації, розміщенням на існуючій території ділянок інших землевласників та землекористувачів і неможливістю виділення ділянки більшої площі для розміщення та обслуговування будівель та споруд по вул. Косіора 1-А, найбільш оптимальною площею є площа 0,3150 га, з якої 0,2761 га знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:021:0028, який знаходиться в оренді у ТОВ "АТБ-інвест" та 0,0389 га знаходиться на міській землі, право користування на яку не оформлено.

На думку Позивача, Відповідач-1, продавши будівлі та споруди по вул. Косіора, 1-А фізичним особам 12.01.05р. за договором купівлі-продажу, перестав бути користувачем відповідної частини земельної ділянки з моменту укладення договору купівлі-продажу. Фактичне користування земельною ділянкою під будівлями та спорудами по вул. Косіора, 1А з 12.01.05р. Відповідач-1 не здійснює, а фактично в період з 12.01.05р. по 17.08.07р. земельну ділянку використовували нові власники нерухомості - наведені вище фізичні особи, а з 17.08.07р. використовує Позивач. Продавши обєкти нерухомості, Відповідач-1 добровільно відмовився від права користування частиною земельної ділянки, на якій розміщені будівлі та споруди по вул. Косіора 1 А. Тобто, фактично користується земельною ділянкою Позивач, але не може оформити право користування земельною ділянкою під своєю нерухомістю, у зв'язку з тим що Відповідач-1 не оформлює офіційної відмови від частини земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте Позивачем у власність нерухоме майно. Наявність чинного договору оренди земельної ділянки, укладеного Відповідачами на земельну ділянку, на якій розташовані об'єкти нерухомості Позивача позбавляє Позивача права вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, оскільки Відповідач -2, посилаючись на чинний договір оренди відмовляється надавати дозвіл на розробку проекту землеустрою, а без проекту землеустрою Позивач не може набути прав на земельну ділянку. Згідно з п. 5.4.7. Договору оренди земельної ділянки від 29.12.03р., укладеного Відповідачами, у разі переходу права власності або права користування на будівлі чи споруди, що розташовані на вказаній земельній ділянці, у 10 денний строк з моменту настання таких змін ТОВ "АТБ-інвест", як орендар, зобов'язаний повідомити про це раду, як орендодавця. Відповідач-1 не повідомив раду про відчуження ним частини будівель та споруд, розташованих на орендованій ним земельній ділянці, у зв'язку з чим визначена в договорі оренди площа земельної ділянки не була зменшена. Відповідно, 17.08.07р., в момент укладення договору купівлі продажу, до Позивача перейшло не тільки право власності на нерухоме майно, але й право користування земельною ділянкою під об'єктами нерухомості та необхідною для обслуговування нерухомості. Відповідач-2 є власником земельної ділянки, на якого, в силу ст. 12 Земельного кодексу України, покладається обов'язок з розпорядження землями територіальних громад, та зі здійсненню контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. Тому, вирішення питання щодо укладення з Позивачем договору оренди земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте Позивачем у власність нерухоме майно та ділянкою, необхідною для його обслуговування відноситься до компетенції Відповідача-2 і повинно бути розглянуто Відповідачем-2.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відповідно до п. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільного права та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З положень ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, ст. 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст. 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Суб'єкт господарювання має право на визнання за ним права на оренду земельної ділянки лише за умов дотримання вимог ст. 124, 125 ЗК України і ст.16 Закону України "Про оренду землі".

Способи захисту прав юридичних та фізичних осіб на земельні ділянки, визначені ст.152 Земельного кодексу України, положення якої у відповідних правовідносинах підлягають переважному застосуванню перед нормами ЦК України та ГК України.

Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв'язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень".

До відносин, пов'язаних з переходом права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, будівля, споруда, до особи, що набула права власності на відповідне нерухоме майно, в тому числі стосовно розміру такої земельної ділянки, застосовується законодавство, що діяло на час переходу права власності на житловий будинок, будівлю, споруду.

Статтею 120 ЗК України (в редакції від 25.10.2001) було передбачено перехід права користування земельною ділянкою до нового власника житлового будинку (будівлі, споруди), розташованого на цій земельній ділянці, на підставі договору оренди. З 20.06.2007 набрав чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України" від 27.04.2007 № 997-V, яким було змінено редакцію частин першої та другої статті 120 ЗК України. Зокрема, стаття 120 ЗК України (в редакції від 27.04.2007) не містила положення про договір оренди як про єдину підставу права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, будівля, споруда. Отже, з дати набрання чинності названим Законом передбачене статтею 120 ЗК України право власника нерухомого майна користуватися земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, може ґрунтуватися й на інших підставах, ніж договір оренди земельної ділянки.

Статтями 92, 93, 98, 102 ЗК України передбачено користування земельною ділянкою на праві постійного користування, оренди, сервітуту, еміфітевзису та суперфіцію. При цьому відповідно до статей 102-1 ЗК України, 413 ЦК України суперфіцій визначено як право користування земельною ділянкою для забудови. Таким чином, укладення договору суперфіцію є спеціальним способом надання права на користування земельними ділянками, що надаються або були надані з цільовим призначенням для забудови та експлуатації житлових будинків, будівель, споруд.

Користування земельною ділянкою на правах суперфіцію забезпечує реалізацію прав власників житлових будинків, будівель, споруд на користування земельними ділянками, на яких знаходиться відповідне майно, з огляду на такі положення законодавства:

- право користування чужою земельною ділянкою для забудови може бути встановлено як на визначений, так і на невизначений строк (крім права користування земельною ділянкою державної чи комунальної власності), який не може перевищувати 50 років (ч. 4,5 ст. 413 ЦК України, ч.4 ст. 102-1 ЗК України);

- передбачений ч.3 ст. 415 ЦК України перехід суперфіцію до особи, яка набула права власності на будівлі (споруди), кореспондується з положеннями ст. 120 ЗК України і ст.377 ЦК України;

- відповідно до ст. 102-1 ЗК України та ст. 413 ЦК України суперфіцій, крім права користування земельною ділянкою державної або комунальної форми власності, може відчужуватися.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наведені фактичні обставини справи та аналіз чинного законодавства свідчить, що, подаючи позов, Позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Так, не вчинення Позивачем дій, передбачених чинним законодавством, які передують наданні у користування земельної ділянки, унеможливлює визнання за Позивачем права на користування частиною земельної ділянки, розташованої за адресою: м.Дніпропетровськ, Індустріальний район, вул. Косіора, 1-А з кадастровим номером :04:021:0028, в частині земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте Позивачем у власність нерухоме майно та ділянкою, необхідною для його обслуговування загальною площею 2761 кв.м. Правочини, які тягнуть перехід права власності на обєкт нерухомості, одночасно є підставою для переходу права на землю, проте оформлення такого права здійснюється у встановленому законом порядку. Крім того, Позивачем не надано доказів оформлення попередніми власниками нерухомого майна, проданого Позивачеві, права користування земельною ділянкою під обєктами нерухомості. Не виконання Відповідачем -1 обов'язку, передбаченого п.5.4.7. договору оренди земельної ділянки від 29.12.03р. про повідомлення орендодавцеві (Відповідачеві -2) у 10 денний строк про перехід права власності на будівлі чи споруди, що розташовані на орендованій ним земельній ділянці, з моменту настання таких змін, не тягне за собою правових наслідків.

Чинне законодавство не передбачає такого способу захисту як зобовязання користувача (у даному випадку Відповідача -1) відмовитись від своїх прав, зокрема від права оренди частини орендованої ним земельної ділянки. Відмова від оренди земельної ділянки є саме правом Відповідача -1, а не обовязком, тому суд не може зобовязати сторону скористатись чи ні своїм правом.

Обов'язок розглянути питання щодо укладення з Позивачем договору оренди земельної ділянки, на якій фактично розташоване набуте Позивачем у власність нерухоме майно та ділянкою, необхідною для його обслуговування у Відповідача -2 виникає з моменту вчинення Позивачем ряду передбачених чинним законодавством дій, доказів виконання яких Позивачем суду не надано (зокрема не надано доказів розроблення та затвердження землевпорядної документації, присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру та інш.).

Посилання Позивача на постанову Верховного суду України від 20.08.13р., винесеній при перегляді постанови Вищого господарського суду України від 25.12.12р. у справі № 18/5005/12936/2011, судом не приймається, оскільки у зазначеній справі розглядалося питання розірвання договору оренди землі за позовом однієї із сторін договору, а у даній справі позов подано не стороною договору оренди земельної ділянки та питання не йде про розірвання договору оренди землі. Також суд не приймає посилання Позивача на постанову Верховного суду України від 06.12.10р., винесеній при перегляді постанови Вищого господарського суду України від 08.09.10р. у справі № 40/3, так як у зазначеній справі вирішувалося питання щодо земельної ділянки, яка виділялася саме позивачеві для будівництва нежитлової будівлі строком на 1 рік за умови подальшого її викупу. Тобто наведені постанови Верховного суду України виносилися за інших обставин справ не тотожних даній справі.

З урахуванням викладеного, суд не приймає доводи Позивача, погоджується з позицією Відповідачів та вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати слід покласти на Позивача.

Керуючись 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Судові витрати покласти на Позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Головуючий колегії ОСОБА_1

Суддя Н.Б. Кеся

Суддя Я.С. Золотарьова

Повний текст рішення виготовлено _________________