ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015р. Справа№ 914/3297/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Тернопіль

до відповідача Малого приватного підприємства "АТ", м.Львів

про стягнення 7 307,15 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 - представник (довіреність №06/02 від 06.10.2015р.);

від відповідача Атаманюк О.В. - директор.

Права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до відповідача Малого приватного підприємства "АТ" про стягнення 7 307,15 грн., з яких 4 500,00 грн. - основна сума бору, 67,31 грн. - 3% річних, 1 705,47 грн. - інфляційні втрати та 1 034,37 грн. - пеня.

У хвалою суду від 17.09.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 07.10.2015р. Ухвалою суду від 07.10.2015р. розгляд справи відкладено на 21.10.2015р. Ухвалою суду від 21.10.2015р. розгляд справи відкладено на 16.11.2015р.

Представник позивача подав клопотання (вх.№49738/15) про долучення до матеріалів справи копії опису вкладення у цінний лист, відправлений на адресу МПП «АТ», позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити повністю з підстав викладених у позовній заяві та в уточнені позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд,-

встановив:

27.07.2011р. між Малим приватним підприємством "АТ" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) укладено договір перевезення №2707, відповідно до умов якого замовник, який діє за рахунок

вантажовідправника (вантажоодержувача або іншої третьої особи) зобов'язується організувати надання, а перевізник приймає на себе зобов'язання доставляти автомобільним транспортом надані йому для перевезення замовником вантажі, налажні вантажовідправнику, вантажоодержувачу або третій особі за товаро-транспортною накладною (ТТН) з місця відправлення до пункту призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі. Замовник зобов'язується оплатити за перевезення вантажу встановлену оплату.

Відповідно до п.1.2. договору під послугою з перевезення сторони розуміють безпосереднє здійснення перевезення, забезпечення перевізником на свій повний ризик транспортного експедирування, безпеки доставки вантажу, що включає збереження кількості, якості вантажу і вартості вантажу від моменту отримання його для перевезення від вантажовідправника до передачі вантажу вантажоотримувачу.

Згідно із п.2.1. договору маршрут, ціна рейсу, марка і розпізнавальні реквізити транспортного засобу, особа водія перевізника і номер засобів зв'язку з ним, термін оплати за перевезення, місце, дата і час завантаження і розвантаження визначається погодженою замовником і перевізником заявкою на перевезення вантажу. В заявці можуть бути зазначені також інші відомості чи домовленості сторін, які стосуються перевезення вантажу, зазначеного в заявці. Заявка, погоджена сторонами телефаксом стає невід'ємною частиною цього договору, а умови, вказані в заявці, мають пріоритет по відношенню до умов договору.

Відповідно до узгодженої між сторонами заявки №6625 від 18.11.2014р. на перевезення вантажу загальна ціна рейсу: 4 500,00 грн., а термін оплати: 7 банківських днів після отримання оригіналів ТТН, рахунку, акту виконаних робіт, податкової накладної, обох сторінок підписаного по факсу договору, завірених підписом та мокрою печаткою (для СПД ФО - копія Витягу з ЄДР). Документи виписувати датою розвантаження.

Як стверджує позивач він належним чином виконав умови договору, здійснивши перевезення вантажу відповідно до заявки №6625 від 18.11.2014р., однак відповідач не провів оплату за надані послуги, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 4 500,00 грн.

Відповідно до п.5.2. договору при несплаті замовником транспортних послуг, в термін, вказаній у заявці, він сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплати за кожен день затримки оплати.

Отже, на підставі п.5.2. договору позивач нарахував відповідачу 1 034,37 грн. - пені.

Крім того, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу 67,31 грн. - 3% річних та 1 705,47 грн. - інфляційних втрат.

Таким чином загальний розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача становить 7 307,15 грн., з яких 4 500,00 грн. - основна сума бору, 67,31 грн. - 3% річних, 1 705,47 грн. - інфляційні втрати та 1 034,37 грн. - пеня.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву. Зокрема у відзиві Мале приватне підприємство "АТ" посилається на узгоджену між сторонами заявку на перевезення вантажу, в якій зазначено, що термін оплати становить 7 банківських днів після отримання оригіналів ТТН, рахунку, акту виконаних робіт, податкової накладної, обох сторінок підписаного по факсу договору, завірених підписом та мокрою печаткою (для СПД ФО - копія Витягу з ЄДР). Відповідач стверджує, що такі документи на його адресу не надходили, а тому строк виконання обов'язку щодо оплати 4 500,00 грн. за виконане перевезення не настав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір

та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За умовами ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст.929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Як вбачається із матеріалів справи 27.07.2011р. між сторонами укладено договір перевезення №2707, відповідно до умов якого відповідач, який діє за рахунок вантажовідправника (вантажоодержувача або іншої третьої особи) зобов'язується організувати надання, а позивач приймає на себе зобов'язання доставляти автомобільним транспортом надані йому для перевезення відповідачем вантажі, налажні вантажовідправнику, вантажоодержувачу або третій особі за товаро-транспортною накладною (ТТН) з місця відправлення до пункту призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, відповідач зобов'язується оплатити за перевезення вантажу встановлену оплату.

Згідно із п.2.1. договору маршрут, ціна рейсу, марка і розпізнавальні реквізити транспортного засобу, особа водія перевізника і номер засобів зв'язку з ним, термін оплати за перевезення, місце, дата і час завантаження і розвантаження визначається погодженою замовником і перевізником заявкою на перевезення вантажу. В заявці можуть бути зазначені також інші відомості чи домовленості сторін, які стосуються перевезення вантажу, зазначеного в заявці. Заявка, погоджена сторонами телефаксом стає невід'ємною частиною цього договору, а умови, вказані в заявці, мають пріоритет по відношенню до умов договору.

Відповідно до узгодженої між сторонами заявки №6625 від 18.11.2014р. на перевезення вантажу загальна ціна рейсу: 4 500,00 грн., а термін оплати: 7 банківських днів після отримання оригіналів: ТТН, рахунку, акту виконаних робіт, податкової накладної, обох сторінок підписаного по факсу договору, завірених підписом та мокрою печаткою (для СПД ФО - копія Витягу з ЄДР).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем долучено копію опису вкладення, з якого вбачається, що на адресу відповідача було надіслано податкову накладну №49, податкову накладну №25, податкову накладну №26, податкову накладну №27, податкову накладну №28, податкову накладну №32, рахунок №32, акт №32 та копію ТТН №2631.

Перш за все слід зазначити, що в матеріалах справи міститься рахунок-фактура № ОС-0000032 від 19.11.2014р. на суму 4500,00 грн., копія якої була надіслана відповідачу з позовною заявою, проте згідно вищенаведеного опису вкладення, позивач надіслав рахунок № 32. Докази надсилання відповідачу саме оригіналу рахунку-фактури № ОС-0000032 від 19.11.2014р. матеріали справи не містять.

Тим не менше, суд звертає увагу позивача, що у заявці №6625 від 18.11.2014р. сторони передбачили обов'язок позивача надіслати відповідачу саме оригінал ТТН, а не її копію.

У клопотанні про долучення документів до матеріалів справи (вх. № 42378/15 від 05.10.2015р.) позивач зазначив, що у позивача залишились тільки копія ТТН №2631 і, відповідно, він не може надати суду оригінал для огляду.

Однак, клопотанням (вх. № 42870/15 від 07.10.2015р.) позивачем до матеріалів справи таки було долучено оригінал ТТН №2631 від 18.11.2015р. для огляду в судовому засіданні, що дає підстави вважати, що оригінал вказаної накладної на адресу відповідача не надсилався.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як було визначено пунктом 2.1. договору умови, вказані в заявці, мають пріоритет по відношенню до умов договору.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, а також те, що у заявці №6625 від 18.11.2014р. сторони передбачили термін оплати: 7 банківських днів після отримання оригіналів ТТН, рахунку, акту виконаних робіт, податкової накладної, обох сторінок підписаного по факсу договору, завірених підписом та мокрою печаткою (для СПД ФО - копія Витягу з ЄДР), проте дана умова не виконана позивачем відповідно до умов вказаних у заявці, суд дійшов висновку, що строк оплати за надані послуги з перевезення вантажів ще не настав, а відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 23.11.2015р.

Суддя Петрашко М.М.