РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р. Справа № 902/964/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Демянчук Ю.Г. ,

судді Савченко Г.І.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача 1 - ОСОБА_2

від відповідача 2 - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 08.09.15 р. у справі № 902/964/15

за позовом Фермерське господарство "Козир"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Фізична особа - підприємець ОСОБА_2

про витребовування майна вартістю 17400 грн. з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 08.09.2015 року у справі № 902/964/15 (суддя Тварковський А.А.) позов задоволено. Присуджено витребувати з незаконного володіння фізичних осіб-підприємців ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь фермерського господарства Козир нежитлову будівлю: А-будівлю контори, загальною площею 272,6 м.кв., що знаходиться за адресою: Вінницька область, Калинівський район, с. Корделівка, будинок 185а, шляхом передачі вказаної будівлі фермерському господарству Козир.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять останнє скасувати з підстав не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права. Зазначає, що спірна будівля контори (літ. А), відноситься до майна соціальної інфраструктури та не могла бути розпайована і передана у приватну власність. Зазначає, що у позивача відсутнє право власності на будівлю клуб-контори в с. Корделівка. Стверджує, що спірне майно перебуває в користуванні відповідача 2 на підставі договору оренди укладеного 02.11.2007 р. з ТОВ "Україна", після підписання якого орендарем (відповідачем ОСОБА_2Г.) було здійснено капітальний ремонт приміщення; площа, яку просить звільнити позивач є меншою від тієї площі, яку займає відповідач 2. Також зазначає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту у вигляді віндикаціного позову. Крім того, відповідач 2 наголошує, що договір оренди є пролонгованим на строк, на який був укладений договір, а саме до 02.11.2017 р., що свідчить в свою чергу про правомірність його користування спірним майном.

Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, проти доводів апелянта заперечив. Зокрема зазначив, що в договорі не зазначено, яке саме майно передається в оренду та на яких умовах орендодавець ТОВ "Україна" с. Комунарівка розпоряджалось цим приміщенням. Позивач вважає вищезазначений договір фіктивним. Стверджує, що у звязку з тим, що 25.02.11р. юридична особа ТОВ "Україна" припинила свою діяльність, то договір оренди приміщення втратив силу зразу з моменту припинення діяльності юридичної особи, отже є нікчемним. Окрім цього, договір оренди нерухомого майна, укладений на строк понад три роки, підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 793 ЦК України). Оскільки наданий відповідачем договір оренди від 02.11.2007 року укладено на 5 років та не посвідчено нотаріально, відповідно останній є нікчемним правочином в силу закону. Відтак, відповідачі без належних правових підстав займають приміщення позивача. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав викладені у відзиві заперечення.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, відзив на неї дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду Вінницької області від 08.09.2015 року у справі № 902/964/15 залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2014р. реєстраційною службою Калиновського районного управління юстиції Вінницької області зареєстровано за фермерським господарством "Козир" нерухоме майно площею 1024,3 кв.м. розташоване за адресою: вул. Кірова, 185а, с.Корделівка Калинівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №31489124 від 23.12.2014 р. (а.с.13).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №21489677 від 23.12.2014р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №36547701 від 21.04.2015р. дане майно складається з: А-будівля контори, а- прибудова, а1-прибудова, ганок, Б-будівля зерноскладу, В-будівля складу, Г-будівля конюшні, Д- будівля вагової, Д1-навіс, №1-навіс№1, №2-навіс№2, ІІІ-площадка для зерна, №4-огорожа, №5-ворота, №6 хвіртка-загальною площею 1024,3 кв. (а.с. 10, 11).

Позивач обгрунтовув свої позовні вимоги тим, що належне йому на праві власності майно: А-будівля контори, а-прибудова, а1- прибудова, ганок, без відповідної правової підстави перебуває у володінні ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4

Згідно технічного паспорта інвентаризаційної справи №768, виданого Вінницьким ОБТІ, вартість вказаної будівлі контори становить 17400 грн (а.с. 14).

Як свідчать наявні в матеріалах справи листи фермерського господарства "Козир" адресовані відповідачам, позивач останнім запропонував звільнити в добровільному порядку будівлі контори, що знаходиться за адресою: вул. Кірова, 185а, с.Корделівка Калинівського району Вінницької області (а.с.15-16).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачі 1, 2 вимоги позивача не виконали, в добровільному порядку приміщення не звільнили.

Таким чином, на момент заявлення позову до суду першої інстанції та прийняття рішення у справі спірна будівля не перебувла у володінні та користуванні позивача, що вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст.386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Статтями 15 та 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист, в тому рахунку і судовий, свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

При цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 387 Цивільного кодексу України унормовано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч.1 ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Частина 1 ст.398 ЦК України вказує, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Статтею 400 ЦК України встановлено, що недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога позивача до відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки. Таким чином, вказані позивачем у позовній заяві підстави повинні підтверджувати його право власності або інше суб'єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном (безтитульний статус його володіння) (постанова Вищого господарського суду України від 28.05.2009 року у справі № 2/149).

Виходячи з наведеного, при пред'явленні віндикаційного позову на підтвердження наявності суб'єктивного права на витребування майна з чужого незаконного володіння позивач повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно.

Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують право позивача на спірне майно.

З матеріалів справи вбачається, що власником спірного нерухомого майна являється позивач, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №31489124 від 23.12.2014 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №21489677 від 23.12.2014р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №36547701 від 21.04.2015р. (а.с. 10,11, 13).

Окрім того, факт права власності позивача на спірне майно та факт зайняття відповідачами спірного приміщення за адресою: вул. Кірова, 185а, с. Корделівка Калинівського району Вінницької області встановлені рішенням господарського суду Вінницької області від 16.06.2015р. по справі №902/466/15 за позовом фермерського господарства "Козир" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні користування майном, ціна позову 17400 грн., яке не оскаржувалося сторонами, відтак на момент розгляду даної справи набуло законної сили.

З рішення господарського суду Вінницької області від 16.06.2015р. у справі №902/466/15 вбачається:

"Із матеріалів справи слідує, що позивач являється власником нерухомого майна площею 272,6 м розташованого за адресою: вул.Кірова, 185а, с.Корделівка Калинівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23.12.2014 р., витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.12.2014 р. (а.с.15-16, 105-106, т.1).

При цьому судом встановлено, що відповідачі фактично займають спірне приміщення і використовують його для здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується наявними у справі доказами: листом Козятинської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 14.04.2015 р. № 1137/10-013, листом СО "Калинівські ЕМ" ПАТ "Вінницяобленерго" від 18.05.2015 р. № СО-56-66, актом від 20.05.2015 р. тощо (а.с.28-34, 67-102, 112-113, т.1).

Суд зауважує, що відповідачі фактично не заперечують щодо зайняття ними спірного нерухомого майна обгрунтовуючи правомірність свого перебування в ньому наявністю договору оренди від 02.11.2007 р. укладеного між відповідачем 2 та ТОВ "Україна" та договору суборенди від 20.05.2012 р. укладеного між відповідачами.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про те, що спірне нерухоме майно фактично перебуває у володінні відповідачів.

Таким чином, оскільки факт перебування спірного майна у володінні відповідачів останніми не заперечується, права позивача, як власника спірного майна, який позбавлений володіння належним йому майном не можуть бути захищені шляхом пред'явлення негаторного позову, оскільки таке майно перебуває у володінні інших осіб.

Відповідно до ст.35 ГПК України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

А тому, в силу положень ч.2 ст.35 ГПК дані обставини є преюдиціальним, а тому не потребують доказуванню при вирішенні даного спору.

Додатково судом відзначається, що наданий відповідачами договір оренди приміщення від 02.11.2007 року не підтверджує правомірність користування спірним приміщенням з наступних підстав.

По-перше, орендодавцем за вказаним договором являється ТОВ "Україна" с. Комунарівка. Відповідачами не надано жодних доказів про належність на праві власності чи праві користування даній юридичній особі спірного приміщення.

По-друге, згідно предмету договору, в оренду передається приміщення, що являє собою частину будинку з підсобними (допоміжними) спорудами площею 212 кв.м. за адресою: с. Корделівка, вул. Кірова. Однак, вказане визначення об'єкта оренди не свідчить, що відповідачами орендується саме будівля контори (контори-клубу) за адресою: Вінницька область, Калинівський район, с. Корделівка, вул. Кірова, 185а.

По-третє, згідно ч. 2 ст. 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Як зазначено у п. 4.1 договору оренди від 02.11.2007 року, термін оренди складає 5 років з моменту прийняття об'єкта, що орендується. Тобто, вказаний договір має бути нотаріально посвідчений. Однак, нотаріальне посвідчення договору відсутнє. За вимогами ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не сворює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

З огляду на вказане суд вважає наданий відповідачами договір нікчемним, який згідно закону не створює жодних юридичних наслідків, і відповідно не може підтверджувати правомірність зайняття спірного приміщення.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 08.09.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 від 23.09.2015р. залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 08.09.2015 року у справі № 902/964/15 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Савченко Г.І.