КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. Справа№ 910/21526/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Баранця О.М.

Сітайло Л.Г.

Від позивача - Кравчик С.М. ( довір. №91/2015/11/11-7 від 11.11.15);

Від відповідача - Мазур В.О. (довір. №15-1/27-5/10);

розглянувши апеляційну скаргу Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015р.

у справі № 910/21526/15 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Київенерго"

до Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України

про стягнення 834 745, 17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2015р. у справі №910/21526/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" основний борг у сумі 485 462 грн. 78 коп., 21 514 грн. 12 коп. 3% річних, 258 971 грн. 78 коп. інфляційних втрат, 47 810 грн. 20 коп. пені, 16 275 грн. 18 коп. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що факт споживання відповідачем теплової енергії у гарячій воді, поставленої позивачем як енергопостачальною компанією за спірний період підтверджується відомостями обліку спожитої теплової енергії, табуляграмами фактичного споживання енергії, довідками про надходження коштів в погашення боргу за спожиту електричну енергію, однак доказів оплати відповідачем заборгованості за спожиту теплову енергію по договору відповідачем не надано.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення заборгованості відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що заявлена позивачем сума заборгованості відповідача за договором є необґрунтованою, розрахунки величини фактично спожитої теплової енергії, визначеної в гігакалоріях та її вартість за кожним особовим рахунком не відповідають дійсності та не враховують температурні графіки теплової мережі ПАТ «Київенерго», адекватні реальній потребі споживачів на 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015рр.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судова колегія встановила.

01.08.1999р. між акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", як постачальником, та Управлінням житловими будинками Управління справами Верховної Ради України, як споживачем укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №330323, відповідно до якого постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі, відповідно до п.2.1 якого сторони зобов'язались при виконанні умов договору, а також при вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії.

Згідно з пунктом 2.2.1 договору, постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки №№ 3, 4) для потреб опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору.

Сторони погодили, що облік споживання абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку та розрахунковим способом ( п.5.1 договору).

Пунктом 2 додатку № 4 до договору передбачено, що відповідач зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у РВТ-1 за адресою: вул. Жилянська, 63 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно п.3 додатку № 4, сплата за вказаними у п.2 цього додатку документами, відповідач виконує не пізніше 25 числа поточного місяця.

Відповідно до пп. 8.1-8.2 договору, договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.1999р., договір вважається пролонгованим на кожний наступній рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Оскільки доказів того, що за місяць до закінчення строку договору ні однією із сторін не заявлено про його припинення, договір неодноразово пролонговувався та наразі є продовженим до 31.12.2015р.

Відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Факт споживання відповідачем теплової енергії у гарячій воді, поставленої позивачем, як енергопостачальною компанією, за спірний період підтверджується відомостями обліку спожитої теплової енергії, табуляграмами фактичного споживання енергії, довідками про надходження коштів в погашення боргу за спожиту електричну енергію, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до пп. 1,7 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Доказів оплати відповідачем суми 485 462,78 грн. основного боргу - заборгованості за спожиту теплову енергію по договору у період з 01.01.2013 по 01.07.2015, в тому числі в установлені договором строки, відповідачем не надано.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що розрахунки величини фактично спожитої теплової енергії, визначеної в гігакалоріях та її вартість за кожним особовим рахунком не відповідають дійсності та не враховують температурні графіки теплової мережі ПАТ «Київенерго», адекватні реальній потребі споживачів на 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015рр. не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки не підтверджені належними засобами доказування. Відповідачем не надано доказів на підтвердження його доводів, фіксування факту подачі мережевої води за нижчою температурою, доказів звернення до ПАТ "Київенерго" з вимогою провести вимірювання обсягу наданих гігакалорій, проведення перерахунку вартості спожитих послуг, з урахуванням встановленого температурного режиму та ін.

Крім того, посилання відповідача на те, що він лише забезпечує своєчасне надходження коштів, які надійшли від населення та від орендарів в якості оплати за надані послуги, не приймається судовою колегією до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Умовами п.2.3.2 договору встановлено обов'язок споживача виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Відповідно до п.6.2 договору, позивач не несе відповідальності за відносини відповідача з третьою особою.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань є порушенням умов договору № 33-0323 від 01.08.1999 та вимог чинного законодавства Україна.

Пунктом 3.5 додатку № 4 до договору визначено, що за несвоєчасне виконання його умов передбачено пеню, яка нараховується на суму боргу на початок місяця, у розмірі 0,5% за кожний день прострочення до моменту його повного погашення.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання та наявність боргу по договору підтверджується матеріалами справи, іншого суду не доведено, позовні вимоги в частині 21 514,12 грн. 3% річних, 258 971,78 грн. інфляційних втрат, 47 810,20 грн. пені обґрунтовано задоволено місцевим господарським судом.

В процесі розгляду апеляційної скарги судовою колегією встановлено, що заявником апеляційної скарги - Управлінням житловими будинками Управління справами Верховної Ради України не сплачено судовий збір, так як при перевірці даних підтвердження зарахування надходжень від сплати судового збору через Комп'ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що судовий збір до спеціального фонду Державного бюджету України, за розгляд апеляційної скарги Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України не зараховано.

Відповідно до пп.2 п.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.05.2011, № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" у випадку несплати судового збору у встановленому законом розмірі суд також має право стягнути недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір", в редакції, чинній на дату звернення з апеляційною скаргою, встановлені ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат;

- за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати;

- за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги;

- за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Отже, виходячи з приписів Закону України "Про судовий збір" в редакції, чинній на дату звернення з апеляційною скаргою, судовий збір за звернення з апеляційною скаргою має бути сплачений в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З урахуванням суми позовних вимог, яка з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог становить 813758,88 грн., судовий збір, який підлягає сплаті за розгляд апеляційної скарги становить 17902,70 грн.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015р. у справі №910/21526/15 залишити без змін.

3. Стягнути з Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України (01021, м. Київ, вул. Інститутська,8; р/р 132 МФО 322012 ) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 17902 (сімнадцять тисяч дев'ятсот дві) грн.70 коп. за розгляд апеляційної скарги.

4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21526/15.

Повний текст постанови складено та підписано 25.11.2015р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді О.М. Баранець

Л.Г. Сітайло