КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р. Справа№ 910/14933/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Крижавновський І.В. - довіреність № 3112-14 від 31.12.2014; Базя Я.О. - довіреність № 1 від 09.06.2015

відповідача: Гуренко О.О. - довіреність б/н від 16.11.2015;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2015р.

у справі №910/14933/15 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телко Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп"

про стягнення 561946,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.07.2015 у справі № 910/14933/15 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Телко Україна" заборгованість у розмірі 342511 грн. 50 коп., 33688 грн. 51 коп. неустойки, 3% річних у розмірі 8770 грн. 33 коп. та 159890 грн. 23 коп. витрат з урахуванням індексу інфляції та судовий збір у розмірі 10897 грн. 21 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп" подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2015 року у справі №910/14933/15 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Скарга мотивована тим, що справа була розглянута без участі представника відповідача, відхилено його клопотання про відкладення розгляду справи, рішення базується лише на доводах позивача, не враховано акт звірки розрахунків складений відповідачем, також відповідач має сумнів щодо розрахунку 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп" по справі № 910/14933/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Зеленін В.О., судді: Синиця О.Ф., Шевченко Е.О.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Шевченка Е.О. у відпустці сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/14933/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя: Зеленін В.О., судді: Синиця О.Ф., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 колегію суддів у зазначеному складі прийнято до розгляду справу № 910/14933/15. Розгляд апеляційної скарги призначений на 16.11.2015.

13.11.2015 позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції дотримано принцип рівності сторін, розгляд справи відкладався, однак відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позов, сума боргу підтверджується належними доказами, акт звірки відповідачем не направлявся, розрахунки 3% річних та інфляційних є належними, здійснені у відповідності до норм чинного законодавства.

16.11.2015 в судовому засіданні представник відповідача (апелянта) просила перенести розгляд справи у зв'язку із сплатою відповідачем суми основного боргу та необхідністю подання відповідних доказів, також підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у позові. Представники позивача заперечили проти відкладення розгляду справи, оскільки сплата відповідачем основного боргу не підтверджується бухгалтерією позивача та не впливає на законність оскаржуваного рішення, також просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Колегія суддів відхилила клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку із його необґрунтованістю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

23.05.2012 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Телко Україна", як продавцем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп", як покупцем, було укладено договір № 630-12/0512 (далі - Договір), за умовами якого продавець зобов'язується поставити, а покупець - прийняти й оплатити відповідно до рахунків - фактур та товаросупроводжувальних документів поліетилен та інші продукти нафтохімічної промисловості, якість, кількість, строки поставки й ціна якого визначена даним договором (п.1.1), ціна товару визначена у рахунках-фактурах до даного договору (п.5.1), загальна орієнтовна сума контракту складає 10 000 000,00 грн. в т.ч. ПДВ (п.5.2), розрахунки за товар, що поставляється по даному договору покупець проводить шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця (п.6.1), умови оплати - протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами видаткової накладної за партію товару, що відвантажується на адресу покупця (п.6.2), за несвоєчасну оплату за товар покупець сплачує продавцеві неустойку у вигляді штрафу у розмірі 0,05% від вартості товару за кожний день прострочення (п.10.3).

На виконання умов Договору, відповідно до видаткової накладної №1 від 10.09.2014, позивачем передано, а відповідачем прийнято товар на суму 371 100,00 грн. який отриманий повноважним представником покупця на підставі довіреності №64 від 10.09.2014.

В порушення умов Договору позивач отриманий товар оплатив частково, в сумі 8588,50 грн., що підтверджується банківською випискою від 23.03.2015, внаслідок чого станом на день звернення із позовом до суду заборгованість становила 362511,50 грн.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції відповідач додаткової сплатив 20 000 грн., що підтверджується банківськими виписками за 08.06.2015 на суму 10000 грн. та за 22.06.2015 на суму, у зв'язку із чим позивачем була подана заява про зміну позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача 342511,50 грн. основного боргу, 33688,51 грн. неустойки, 3% річних у розмірі 8770,33 грн. та 159890,23 грн. витрат з урахуванням індексу інфляції.

Вказана заява обґрунтовано оцінена судом першої інстанції як заява про зменшення розміру позовних вимог та прийнята до розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про їх доведеність та обґрунтованість, з огляду на наступне.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином суд першої інстанції вірно встановив, що з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 6.1. договору строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті вартості переданого йому товару станом на момент розгляду справи настав, проте, зобов'язання щодо оплати поставленого товару відповідач не виконав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості та її розмір не спростовано, доказів погашення заборгованості у розмірі 342511,50 грн. в добровільному порядку не надано, у зв'язку із чим, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просив стягнути з відповідача 33688,51 грн. неустойки, 3% річних у розмірі 8770,33 грн. та 159890,23 грн. витрат з урахуванням індексу інфляції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів за отриманий товар не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно, є підстави для застосування по відношенню до відповідача встановленої законом відповідальності.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань, визначено частиною 2 ст.546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, яка передбачена ст.627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань. Аналогічну позицію висловлено Вищим господарським судом України в інформаційному листі №01-06/249 від 15.03.2011, яка узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними, зокрема, у Постанові від 22.11.2010 у справі №14/80-09-2056.

Пунктом 10.3 укладеного між сторонами договору встановлено, що за несвоєчасну оплату за товар покупець сплачує продавцеві неустойку у вигляді штрафу у розмірі 0,05% від вартості товару за кожний день прострочення.

Як зазначено в п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 33688,51 грн. за розрахунком позивача, який перевірений колегією суддів Київського апеляційного господарського суду та визнаний вірним.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов'язання по оплаті поставленого позивачем за договором №630-12/0512 від 23.05.2012 товару місцевий господарський суд також правильно задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8770,33 грн. та 159890,23 грн. витрат з урахуванням індексу інфляції, розрахунок яких доданий до заяви про зміну позовних вимог, і є арифметично та методологічно вірним.

При цьому посилання скаржника на необґрунтованість вказаних розрахунків відхиляються колегією суддів, оскільки вказані доводи не відповідають фактичним обставинам.

Також колегією суддів відхиляються доводи скаржника про порушення судом першої інстанції принципу рівності сторін, оскільки провадження у справі порушено 15.06.2015, ухвалою суду від 02.07.2015 розгляд справи було відкладено 29.07.2015, отже відповідач мав достатній час на подання письмового відзиву та доказів на підтвердження своїх заперечень, однак не скористався своїм правом, тому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив його клопотання про відкладення розгляду справи та розглянув справу на підставі ст.75 ГПК України за наявними у ній доказами.

Щодо посилань представника відповідача на сплату основного боргу після прийняття судом рішення, то вказані доводи не підтверджені жодними доказами, окрім цього, частиною 1 статті 104 ГПК України не передбачено можливості скасування рішення у зв'язку із зміною стану розрахунків, якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2015 у справі № 910/14933/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2015 у справі № 910/14933/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/14933/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді О.Ф. Синиця

Б.О. Ткаченко