РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015Справа №910/23283/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства "БГ Банк", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Володар", м. Київ

про стягнення заборгованості в сумі 81 470 655,46 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача Різник О.О. (представник за довіреністю)

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 10 листопада 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "БГ Банк", 02 вересня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 15-2049 від 31.08.2015 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Володар", про стягнення заборгованості в сумі 81 470 655,46 грн. Позивачем реалізовано право на звернення до суду шляхом направлення зазначеної позовної заяви засобами поштового зв'язку 31.08.2015 року, що підтверджується штемпелем на конверті, доданим до позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач в порушення умов кредитного договору № 08 від 27.04.2012 року своєчасно не виконав зобов'язання щодо повернення кредиту та сплаті процентів за його користування, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за спірним договором, на підстав чого позивач і звернувся до суду для захисту свого порушеного права.

Ухвалою суду від 04.09.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/23283/15, призначено розгляд справи на 06.10.2015 року.

В судовому засіданні 06.10.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору, а також заявив клопотання про продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів.

Представник відповідача у судове засідання 06.10.2015 року не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки до суду не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено на 10.11.2015 року.

В судовому засіданні 10.11.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору, а також надав заяву, якою підтвердив наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі, заявленій в позові, станом на дату винесення рішення та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача 10.11.2015 року в судове засідання не з'явився.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Перший», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "БГ Банк" (далі - банк, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Володар" (далі - позичальник, боржник) було укладено кредитний договір № 08 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, далі - договір) відповідно до п. 1.1. якого, банк на умовах, передбачених цим договором, відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію (далі - кредитна лінія), в межах якої надає позичальнику в користування грошові кошти (надалі - кредит).

Відповідно до п. 1.1.1. договору загальний ліміт кредитування за кредитною лінією - 35 000 000,00 грн.

Кредитна лінія відкривається з 27 квітня 2012 року по 26 жовтня 2012 року (п. 1.1.2. договору).

Пунктом 1.1.4. договору визначено, що процентна ставка за користування кредитом 21% річних.

В пункті 1.1.6. договору визначено, що строк остаточного повернення (повного погашення) кредиту - 26 жовтня 2012 року, з урахуванням строків погашення частин/траншів кредиту в строки, що визначені графіком зменшення ліміту кредитування.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору проценти за користування позичальником кредитом нараховуються банком у валюті кредиту з дня надання кредиту до дня, що передує дню настання строку погашення на суму фактичного щоденного залишку заборгованості позичальника за кредитом. Нарахування процентів здійснюється в порядку, передбаченому внутрішніми положеннями банку, але не рідше одного разу на місяць (не пізніше останнього робочого дня місяця) та в день строку погашення. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту і не враховується день, в який наступає повне фактичне погашення кредиту та/або строк погашення.

Положеннями п.4.5. договору визначено, що позичальник сплачує нараховані проценти в валюті кредиту на рахунок позивача в наступному порядку:

- не менше 65 % від суми нарахованих процентів позичальник сплачує щомісячно, починаючи з останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти, до 5-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем нарахування процентів та в день настання строку повернення кредиту;

- залишок суми нарахованих процентів позичальник сплачує в день настання строку погашення кредиту.

За умовами п. 6.3. договору, позичальник зобов'язується забезпечити щомісячне спрямування грошових коштів, а саме доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, послуг) у національній валюті на свої рахунки, відкриті в банку в обсягах, не менше ніж 85 000 000,00 грн. своїх безготівкових розрахунків.

Відповідно до п. 9.4. договору, за порушення встановлених цим договором строків погашення кредиту та/або процентів за користування кредитом та/або сплати комісійних доходів, передбачених договором після настання строку остаточного повного погашення кредиту, визначеного пунктом 1.1.6. договору, банк має право нараховувати та стягувати, а позичальник зобов'язаний сплатити на письмову вимогу банку, не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку, пеню за кожен день прострочення платежу, яка обчислюється від суми від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до положень п. 9.5. договору, у разі невиконання позичальником прийнятих на себе зобов'язань, передбачених пп. 8.2.2., 8.2.3., 8.2.6., 8.2.7., 8.2.8., 8.2.9. договору, банк має право стягувати з позичальника, а позичальник зобов'язаний на вимогу банку сплатити банку штраф в розмірі 5 000,00 грн. за кожний випадок невиконання/порушення виконання умов договору не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання вимоги банку.

Пунктом 9.6. договору передбачено, що у разі невиконання позичальником прийнятих на себе зобов'язань, передбачених п. 6.3. договору (переведення фінансових потоків), банк має право стягувати з позичальника, а позичальник зобов'язаний на вимогу банку сплатити банку штраф у розмірі 20 000,00 грн., за кожний випадок невиконання/порушення виконання умов договору не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (п. 10.9. договору).

Відповідно до умов договору № 4 від 02.11.2012 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 08 від 27.04.2012 року, сторони домовились викласти п. 4.5. договору в наступній редакції, у відповідності до якої позичальник сплачує нараховані проценти в валюті кредиту на рахунок банку в наступному порядку:

- не менше 38% від суми нарахованих процентів позичальник сплачує щомісячно, починаючи з останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти, до 5-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем нарахування процентів та в день настання строку повернення кредиту;

- залишок суми нарахованих процентів позичальник сплачує в день настання строку повернення кредиту.

Положеннями договору № 5 від 05.02.2013 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 08 від 27.04.2012 року, сторони домовились викласти п. 4.5. договору в наступній редакції, у відповідності до якої позичальник сплачує нараховані проценти в валюті кредиту на рахунок банку в наступному порядку:

- щомісячно, починаючи з останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти, до 5-го числа місяця наступного за місяцем, за який нараховані проценти, (включно) в сумі, яка перевищує 30% від суми нарахованих за відповідний місяць процентів;

- залишок суми нарахованих процентів позичальник сплачує у в день настання строку повернення кредиту.

Договором № 7 від 23.01.2014 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 08 від 27.04.2012 року сторонами були внесені зміни до п. п. 1.1.2., 1.1.6. договору та вони викладені в наступній редакції: кредитна лінія відкривається з 27 квітня 2012 року по 24 квітня 2014 року. Строк остаточного повернення (повного погашення) кредиту - 24 квітня 2014 року з врахуванням строків погашення частин/траншів кредиту в строки, що визначені графіком зменшення ліміту кредитування.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що належним чином виконав умови кредитного договору шляхом перерахування коштів на загальну суму 35 000 000,00 грн. на поточний рахунки відповідача, проте відповідач в порушення умов вказаного договору допустив прострочення виконання договірних зобов'язань. Станом на вересень 2015 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 81 470 655,46 грн., з яких: 35 000 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2 538 669,92 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 16 824 931,51 грн. - пеня за несвоєчасно сплачений кредит; 1 223 506,48 грн. - пеня за несвоєчасно сплачені відсотки; 22 208 321,81 грн. - інфляційні нарахування на розмір заборгованості; 1 610 845,67 грн. - інфляційні нарахування на суму несплачених відсотків; 1 360 684,93 грн. - 3% річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту; 98 695,14 грн. - 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками; 605 000 грн. - штраф.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вже було встановлено судом, 27.04.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Перший», правонаступником якого є позивач та відповідачем було укладено кредитний договір № 08, за умовами якого, банк на умовах, передбачених цим договором, відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію (далі - кредитна лінія), в межах якої надає позичальнику в користування грошові кошти (надалі - кредит) із загальним лімітом кредитування за кредитною лінією - 35 000 000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивачем видано відповідачу грошові кошти в розмірі 35 000 000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку відповідача за період з 27.04.2012 року по 20.08.2015 року.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повернення відповідачем Публічному акціонерному товариству "БГ Банк" грошових коштів за кредитним договором № 08 від 27.04.2012 року та договором № 7 від 23.01.14 року про внесення змін та доповнень до нього в строк по 24 квітня 2014 року та не надано доказів сплати процентів за користування такими кредитними коштами.

Отже, відповідно до вищезазначеного суд дійшов висновку, що відповідач, в порушення вищенаведених норм Цивільного кодексу України та умов кредитного договору, не здійснив повернення грошових коштів в розмірі 35 000 000,00 грн. та не сплатив проценти за користування такими кредитними коштами, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Володар" заборгованості за кредитом в розмірі 35 000 000,00 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 2 538 669,92 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь пеню за несвоєчасно сплачений кредит - 16 824 931,51 грн.; пеню за несвоєчасно сплачені відсотки - 1 223 506,48 грн.; інфляційні нарахування на розмір заборгованості - 22 208 321,81 грн.; інфляційні нарахування на суму несплачених відсотків - 1 610 845,67 грн.; 3% річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту - 1 360 684,93 грн.; 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками - 98 965,14 грн. та штраф - 605 000 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Як вже зазначалось судом вище, відповідно до п. 9.4. договору, за порушення встановлених цим договором строків погашення кредиту та/або процентів за користування кредитом та/або сплати комісійних доходів, передбачених договором після настання строку остаточного повного погашення кредиту, визначеного пунктом 1.1.6. договору, банк має право нараховувати та стягувати, а позичальник зобов'язаний сплатити на письмову вимогу банку, не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку, пеню за кожен день прострочення платежу, яка обчислюється від суми від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Матеріалами справи підтверджено, що сторони в договорі № 7 від 23.01.2014 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 08 від 27.04.2012 року погодили строк виконання грошового зобов'язання (термін користування кредитом) - по 24 квітня 2014 року.

Відповідно до п.1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за несвоєчасно сплачений кредит, суд дійшов висновку, що він виконаний невірно, оскільки позивачем при його розрахунку невірно вказано кількість днів прострочки:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
35 000 000,0025.04.2014 - 16.07.2014839.5000 %1512191,78
35 000 000,0017.07.2014 - 12.11.201411912.5000 %2852739,73
35 000 000,0013.11.2014 - 05.02.20158514.0000 %2282191,78
35 000 000,0006.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %972328,77
35 000 000,0004.03.2015 - 11.08.201516130.0000 %9263013,70
474 16 882 465,75

Проте, в силу п. 2. ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

А тому, зважаючи на те, що клопотань про вихід за межі позовних вимог від заінтересованих сторін до суду не надходило, суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення суми пені за несвоєчасно сплачений кредит, тому, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасно сплачений кредит підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 16 824 931,51 грн., оскільки суду не надано права виходити за межі позовних вимог.

Крім того, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за несвоєчасно сплачені відсотки, суд дійшов висновку, що за період з 04.03.2015 року по 11.08.2015 року на суму заборгованості по простроченим простроченим процентам він виконаний невірно, оскільки позивачем при його розрахунку невірно вказано кількість днів прострочки:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
83 697,6406.03.2014 - 06.04.2014326.5000 %953,92
270 971,6107.04.2014 - 14.04.201486.5000 %772,08
270 971,6115.04.2014 - 24.04.2014109.5000 %1410,54
2 538 669,9225.04.2014 - 16.07.2014839.5000 %109 684,45
2 538 669,9217.07.2014 - 12.11.201411912.5000 %206 918,99
2 538 669,9213.11.2014 -05.02.20158514.0000 %165 535,19
2 538 669,9206.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %70 526,34
2 538 669,9204.03.2015 - 11.08.201516130.0000 %671 878,12
524 1 227 679,63

Проте, в силу п. 2. ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

А тому, зважаючи на те, що клопотань про вихід за межі позовних вимог від заінтересованих сторін до суду не надходило, суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення суми пені за несвоєчасно сплачені відсотки, тому, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасно сплачені відсотки підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 1 223 506,48 грн., оскільки суду не надано права виходити за межі позовних вимог.

Пунктами 9.5., 9.6. договору, у разі невиконання позичальником прийнятих на себе зобов'язань, передбачених пп. 8.2.2., 8.2.3., 8.2.6., 8.2.7., 8.2.8., 8.2.9. договору, банк має право стягувати з позичальника, а позичальник зобов'язаний на вимогу банку сплатити банку штраф в розмірі 5 000,00 грн. за кожний випадок невиконання/порушення виконання умов договору не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання вимоги банку. У разі невиконання позичальником прийнятих на себе зобов'язань, передбачених п. 6.3. договору (переведення фінансових потоків), банк має право стягувати з позичальника, а позичальник зобов'язаний на вимогу банку сплатити банку штраф у розмірі 20 000,00 грн., за кожний випадок невиконання/порушення виконання умов договору не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, а тому вимоги про стягнення штрафу підлягають задоволенню у розмірі 605 000,00 грн. за розрахунками позивача.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту, суд дійшов висновку, що він виконаний невірно, оскільки позивачем при його розрахунку невірно вказано кількість днів прострочки:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
35 000 000,0025.04.2014 - 11.08.20154743 % 1 363 561,64

Проте, в силу п. 2. ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

А тому, зважаючи на те, що клопотань про вихід за межі позовних вимог від заінтересованих сторін до суду не надходило, суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення суми 3% річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту, тому, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 1 360 684,93 грн., оскільки суду не надано права виходити за межі позовних вимог.

Крім того, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками, суд дійшов висновку, що він виконаний невірно, оскільки позивачем при його розрахунку також невірно вказано кількість днів прострочки:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
2 538 669,9225.04.2014 - 11.08.20154743 %98 903,80

Проте, в силу п. 2. ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

А тому, зважаючи на те, що клопотань про вихід за межі позовних вимог від заінтересованих сторін до суду не надходило, суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення суми 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками, тому, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 98 695,14 грн., оскільки суду не надано права виходити за межі позовних вимог.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань на розмір заборгованості та інфляційних нарахувань на суму несплачених процентів, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, а тому вимоги про стягнення інфляційних нарахувань на розмір заборгованості та інфляційних нарахувань на суму несплачених процентів підлягають задоволенню у розмірі 23 819 167,48 грн. відповідно за розрахунками позивача.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, доказів на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 81 470 655,46 грн., з них: 35 000 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2 538 669,92 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 16 824 931,51 грн. - пеня за несвоєчасно сплачений кредит; 1 223 506,48 грн. - пеня за несвоєчасно сплачені відсотки; 22 208 321,81 грн. - інфляційні нарахування на розмір заборгованості; 1 610 845,67 грн. - інфляційні нарахування на суму несплачених відсотків; 1 360 684,93 грн. - 3% річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту; 98 695,14 грн. - 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками; 605 000 грн. - штраф.

Судовий збір за позовом у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, п. 4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України, оскільки позивач був звільнений від його сплати на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір" в редакції станом на день подачі позовної заяви до суду.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Володар" (ЄДРЮОФОП 32296855, адреса: 04215, м. Київ, проспект Свободи, 26-В), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "БГ Банк" (ЄДРЮОФОП 20717958, адреса: 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 48), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 35 000 000,00 грн. (тридцять п'ять мільйонів гривень), заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 2 538 669,92 грн. (два мільйони п'ятсот тридцять вісім тисяч шістсот шістдесят девять гривень 92 копійки), пені за несвоєчасно сплачений кредит - 16 824 931,51 грн. (шістнадцять мільйонів вісімсот двадцять чотири тисячі дев'ятсот тридцять одна гривня 51 копійка), пені за несвоєчасно сплачені відсотки - 1 223 506,48 грн. (один мільйон двісті двадцять три тисячі п'ятсот шість гривень 48 копійок), інфляційних нарахувань на розмір заборгованості - 22 208 321,81 грн. (двадцять два мільйони двісті вісім тисяч триста двадцять одна гривня 81 копійка), інфляційних нарахувань на суму несплачених відсотків - 1 610 845,67 грн. (один мільйон шістсот десять тисяч вісімсот сорок п'ять гривень 67 копійок), 3% річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту - 1 360 684,93 грн. (один мільйон триста шістдесят тисяч шістсот вісімдесят чотири гривні 93 копійки), 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками - 98 695,14 грн. (дев'яносто вісім тисяч шістсот дев'яносто п'ять гривень 14 копійок) та штрафу - 605 000 грн. (шістсот п'ять тисяч гривень). Видати наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Володар" (ЄДРЮОФОП 32296855, адреса: 04215, м. Київ, проспект Свободи, 26-В) в дохід Державного бюджету України 73 080,00 грн. (сімдесят три тисячі вісімдесят гривень) судового збору.

4. Копію даного рішення направити відповідачу у справі 910/23283/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.11.2015 року.

Суддя О.С. Комарова