ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 листопада 2015 року Справа № 910/1740/15-г
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Губенко Н.М.,
суддів:Барицької Т.Л.,
Картере В.І.,
перевіривши касаційну скаргуУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" І.Г. Волощука
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015
та на рішеннягосподарського суду міста Києва від 16.04.2015
у справі№910/1740/15-г господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
до1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп"; 2. Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк";
провизнання недійсним нікчемного правочину, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності
ВСТАНОВИВ:

Подана 23.10.2015 (відповідно до штампу канцелярії Київського апеляційного господарського суду на титульному аркуші касаційної скарги) Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" І.Г. Волощуком (далі - скаржник) касаційна скарга на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 та на рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2015 у справі №910/1740/15-г не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 ГПК України до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі

Порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".

З 01.09.2015 набрав чинності Закон України від 22.05.2015 № 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", яким внесено зміни до Закону України "Про судовий збір", зокрема, в частині розміру ставок судового збору.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (далі- Закон)).

Підпунктом 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону, у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги (23.10.2015), визначено, що за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до підпунктів 1, 2, 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону, у редакції, чинній на момент подання позовної заяви (29.01.2015), за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата станом на 1 січня становить 1 218,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи №910/1740/15-г Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою, в якій просило суд:

- визнати недійсним нікчемний правочин - договір іпотеки від 09.09.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костюк-Федорчук К.О. та зареєстрований в реєстрі за №859;

- витребувати з чужого незаконного володіння у Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" нежитлове приміщення (в літ. Д), загальною площею 811,00 кв.м., що складає 24/1000 нежилого приміщення, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Малевича Казимира (Боженко), будинок 86, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0;

- визнати за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" право власності на нежитлове приміщення (в літ. Д), загальною площею 811,00 кв.м., що складає 24/1000 нежилого приміщення, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Малевича Казимира (Боженко), будинок 86, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.04.2015, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015, у задоволені вказаних позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" відмовлено повністю.

Як вбачається із прохальної частини касаційної скарги, скаржник просить скасувати оскаржувані судові акти повністю та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу ІV Господарського процесуального кодексу України" (далі - постанова пленуму) зазначено, що статтею 55 ГПК України передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону ( в редакції, що діяла на момент подання позовної заяви).

Відповідно до ч. 2 ст. 55 ГПК України визначено, що у позовах про витребування майна - вартістю майна, що витребується.

Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК України такий обов'язок покладається на позивача (п. 2.2.1 вказаної постанови пленуму).

З метою сплати судового збору у встановленому законом розмірі, заявник має визначати розмір судового збору виходячи з ринкової вартості майна, право власності на яке є предметом позовних вимог, оскільки саме ринкова вартість майна є найбільш точним та адекватним показником цінності такого майна для особи, що звертається з позовними вимогами про визнання права власності на таке майно або їх заперечує.

Як вказує Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних в позовній заяві, ринкова вартість предмету іпотеки - об'єкту нерухомості на дату укладення договору іпотеки значно перевищувала реальну ринкову вартість майна, та становила 3 787 106,00 грн., що підтверджується здійсненою на замовлення позивача експертною оцінкою від 05.01.2015 станом на 09.09.2014; така ж ціна позову зазначена позивачем в позовній заяві.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що вимоги про витребування предмету іпотеки з чужого незаконного володіння та визнання права власності на цей предмет іпотеки носять майновий характер, оскільки, предмет іпотеки має вартісну оцінку, а тому судовий збір повинен сплачуватись з урахуванням вартості спірного майна.

Крім того, ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Аналогічні положення містяться і у пункті 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу ІV Господарського процесуального кодексу України".

Оскільки позивачем у позовній заяві було заявлено дві вимоги майнового характеру (витребування майна та визнання права власності на це майно) і одну вимогу немайнового характеру (визнання недійсним нікчемного правочину - договору іпотеки від 09.09.2014), судовий збір по кожній з яких підлягає оплаті за ставками, встановленими для позовів майнового і немайнового характерів, відповідно при зверненні із касаційною скаргою скаржник повинен був сплатити судовий збір у розмірі 87 696,00 грн. за майновими вимогами та 1 461,60 грн. за немайновою вимогою, що разом дорівнює 89 157,60 грн.

Доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі заявник касаційної скарги не надав, посилаючись на те, що станом на дату подання до господарського суду позовної заяви у даній справі позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий Збір"; у зв'язку з цим скаржник вважає, що ставка судового збору за подачу касаційної скарги повинна розраховуватися, виходячи з нульової ставки, встановленої на момент подачі позовної заяви у даній справі.

Дана позиція скаржника відхиляється Вищим господарським судом України, оскільки ґрунтується на невірному тлумаченні положень Закону України "Про судовий збір".

Станом на день подачі касаційної скарги (23.10.2015) набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" (від 01.09.2015), яким внесено зміни до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до цих змін Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виключено з переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору. Оскільки відповідно до нової редакції Закону України "Про судовий збір" Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не звільняється від сплати судового збору, застосування щодо нього нульової ставки суперечить змісту цього Закону.

Згідно з п. 5 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015, № 01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 N 484-VIII)") визначено, що у випадку подання позовних заяв, апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з 01.09.2015 розмір судового збору визначається відповідно до Закону у редакції Закону України від 22.05.2015 N 484-VIII. Відповідне положення застосовується також до скарг і заяв, що подаються у справах, рішення суду першої інстанції у яких прийнято до 01.09.2015. Разом з тим слід враховувати таке. Розмір судового збору у випадку подання апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, судовий збір за подання позову в яких було сплачено до 01.09.2015, розраховується виходячи з суми судового збору, сплаченого при поданні позову. Цей розмір не підлягає перерахунку відповідно до нових ставок, визначених Законом. При цьому якщо платник судового збору був звільнений від обов'язку сплачувати судовий збір (до 01.09.2015), то у випадку подання зазначених скарг та заяв після зазначеної дати розмір судового збору визначається залежно від ставки судового збору, яку мав би сплатити платник до 01.09.2015 за відсутності у нього пільги щодо сплати такого збору.

Правовий аналіз положень Закону України "Про судовий збір" та п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 № 01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 N 484-VIII)") свідчить про те, що розрахунок судового збору повинен здійснюватися виходячи зі ставок, встановлених цим Законом на момент подачі касаційної скарги, який обчислюється з урахуванням ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, при зверненні у жовтні 2015 року до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 та на рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2015 у даній справі, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" повинна була сплатити судовий збір, виходячи із ставок, які мав би сплатити платник до 01.09.2015 за відсутності у нього пільги щодо сплати такого збору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 86, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" І.Г. Волощука на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 та на рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2015 у справі №910/1740/15-г повернути скаржнику без розгляду.

Справу №910/1740/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Н.М. Губенко

Судді: Т.Л. Барицька

В.І. Картере