РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа №910/25452/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування»

До Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа

Вієнна Іншуранс Груп»

Про стягнення 50 000,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Крашеннікова М.І. - по дов. № 851/2014 від 24.12.2014

від відповідача Стеценко Т.М. - по дов. № 159-2015 від 31.07.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 50 000,00 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування № 003706 серії ПК від 27.06.2013 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування автомобіля марки Volvo, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки Toyota Starlet, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, яким скоєно ДТП, застрахована відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/1579043), а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 порушено провадження у справі № 910/25452/15 та призначено її до розгляду на 08.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/25452/15 від 08.10.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням відповідачем вимог ухвали про порушення провадження у справі від 29.09.2015, розгляд справи був відкладений на 12.11.2015.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 05.11.2015, позовні вимоги визнає частково в сумі 41 469,29 грн. при цьому зазначаючи, що звіт про оцінку № 9920/84560 від 23.10.2013 не може бути прийнятий належним доказом, оскільки при здійсненні розрахунку матеріального збитку застосований невірний коефіцієнт фізичного зносу.

Позивач в судовому засіданні 12.11.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 12.11.2015 проти задоволення позовних вимог заперечував частково.

В судовому засіданні 12.11.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 17.11.2015.

Відповідачем в судовому засіданні 17.11.2015 подано клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів та відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що відповідачем звіт № 9920/84560 від 23.10.2013 подано на рецензію.

Позивач проти задоволення даного клопотання відповідача заперечував.

Суд розглянувши подане клопотання відмовив в його задоволенні, оскільки зазначена відповідачем обставина не є підставою для відкладення розгляду справи в розумінні ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, а спір не має особливостей, які потребують більш тривалого розгляду справи.

Відповідачем в судовому засіданні 17.11.2015 подано клопотання про виклик ФОП ОСОБА_5 на підставі ст. 30 Господарського процесуального кодексу України для дачі пояснень щодо складання звіту № 9920/84560 від 23.10.2013.

Позивач проти задоволення даного клопотання відповідача заперечував.

Суд розглянувши подане клопотання відмовив в його задоволенні, оскільки у частині першій статті 30 Господарського процесуального кодексу України йдеться про можливість участі в судовому процесі лише посадових осіб та інших працівників підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, тобто осіб, зв'язаних з відповідними підприємствами (установами, організаціями, органами), які не беруть участі в судовому процесі, трудовими правовідносинами на основі трудового договору (контракту). Отже, ФОП ОСОБА_5 не є посадовою особою чи іншим працівником позивача, а тому він не підпадає під ознаки зазначеної норми ГПК України.

Відповідачем в судовому засіданні 17.11.2015 подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, у зв'язку з тим, що звіт № 9920/84560 від 23.10.2013 містить певні недоліки та неточності.

Позивач проти задоволення даного клопотання відповідача заперечував.

Суд розглянувши подане клопотання відмовив в його задоволенні, оскільки

Якщо особа подала клопотання про призначення експертизи, а інші особи проти клопотання заперечують суд вирішує клопотання виходячи з мотивів заявленого клопотання та необхідності використання спеціальних знань для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Суд вважає, що для вирішення даного спору не потребується використання спеціальних знань, а тому клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 17.11.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

З постанови Сколівського районного відділу Головного управління МВС України у Львівській області від 19.08.2015 про закриття кримінального провадження вбачається, що 13.07.2013 приблизно о 18:40 год. в с. Тухолька Сколівського району Львівської області на 681 км + 450 м. автодороги Київ Чоп ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки Toyota Starlet, державний номер НОМЕР_2 не впорався із керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автопоїздом марки Volvo, державний номер НОМЕР_1 у складі з бортовим напівпричепом марки Schwarzmuller державний номер НОМЕР_3.

Даною постановою встановлено, що ОСОБА_4 порушено вимоги Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Пошкоджений автомобіль застрахований у Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на підставі договору добровільного страхування № 003706 серії ПК від 27.06.2013.

Стаття 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначає, що оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Суб'єктами оціночної діяльності є, зокрема суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Згідно ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до звіту № 9920/84560 від 23.10.2013 матеріальний збиток завданий власникові автомобіля Volvo, державний номер НОМЕР_1, в результаті пошкодження при ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 75 538,75 грн.

Звіт № 9920/84560 від 23.10.2013 здійснений оцінщиком ОСОБА_7, який має достатній фаховий рівень оцінювача, який у встановленому законодавством порядку має відповідне посвідчення (знаходяться в матеріалах справи).

На підставі договору добровільного страхування позивачем було складено страховий акт № 84560 від 01.11.2013, а також розраховано суму страхового відшкодування.

Вказаним страховим актом позивачем визнано подію страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 87 787,38 грн.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Як свідчать матеріали справи кошти в розмірі 87 787,38 грн. були перераховані позивачем згідно платіжного доручення № 33469 від 07.11.2013.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 87 787,38 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільна відповідальність транспортного засобу марки Toyota Starlet, державний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю Volvo, державний номер НОМЕР_1, застрахована у Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1579043.

Відповідно до умов договору (полісу) № АЕ/1579043 страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки Toyota Starlet, державний номер НОМЕР_2.

Зокрема ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну визначено в розмірі 50 000,00 грн., розмір франшизи не встановлено.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право регресу до винної у ДТП особи, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Toyota Starlet, державний номер НОМЕР_2, застрахована у відповідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1579043, то відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу покладається на відповідача.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки Toyota Starlet, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Оскільки, умовами полісу № АЕ/1579043 розмір франшизи не встановлено, тому страхове відшкодування не підлягає зменшено.

В матеріалах справи наявна регресна вимога № 04-3683 від 24.06.2015 про сплату страхового відшкодування в сумі 87 787,38 грн. Дана вимоги отримана відповідачем 27.06.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, отримавши зазначену вище вимогу, відповідач суми страхового відшкодування не виплатив.

Розглядаючи спір по суті, суд також зазначає, що частиною п'ятою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на те, що відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу Volvo, державний номер НОМЕР_1 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, а також враховуючи наявність підтвердження виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягають задоволенню в розмірі 50 000,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до п. п. 62 - 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003, перевірка дотримання вимог нормативно-правових актів з оцінки майна під час проведення оцінки здійснюється шляхом рецензування звіту про оцінку майна.

Відповідачем документального підтвердження того, що звіт містить ряд помилок та не може бути використаний судом не подано.

З огляду на вищевикладене, позові вимоги Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, ) суму страхового відшкодування в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 24.11.2015.

Суддя В.В.Сівакова