КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа№ 910/18054/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - Печерський П.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 04.09.2015 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський"

про стягнення 588 493,15 грн. ,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.09.2015 відмовлено в задоволенні заяви ПАТ "Банк Михайлівський" про роз'яснення ухвали суду про порушення провадження у справі № 910/18054/15 від 16.07.2015.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 04.09.2015 і прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ПАТ "Банк Михайлівський" про роз'яснення ухвали суду від 16.07.2015.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи, апеляційна скарга була передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 у зв'язку з перебуванням судді Андрієнко В.В. у відпустці, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 10.11.2015, в складі колегій суддів: Шапран В.В., Буравльов С.І., Чорногуз М.Г.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 у зв`язку з виходом з відпустки Андрієнко В.В., а також формування постійного складу судової колегії для розгляду скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою суду від 09.11.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою суду від 10.11.2015 розгляд скарги був відкладений на підставі ст.77 ГПК України до 17,11.2015.

Представник позивача в призначене 17.11.2015 судове засідання на вказану дату не з`явився, про день та час розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представники відповідача в судове засідання з`явився та надав усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" до Публічного акціонерного товариства "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" про стягнення 588493,15 грн. заборгованості на підставі Генерального договору на проведення міжбанківських операцій №ГД-11 від 05.03.2014 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.07.2015 порушено провадження у справі №910/18054/15, розгляд справи призначений на 03.08.2015.

03.08.2015 року до Господарського суду міста Києва через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "БАНК "МИХАЙЛІВСЬКИЙ" надійшла заява про роз'яснення ухвали суду про порушення провадження у справі №910/18054/15 від 16.07.2015.

Дана заява була мотивована тим, що відповідачу є незрозумілим п. 4 та 5 вказаної ухвали суду, а тому він просив суд роз`яснити вказані пункти.

Ухвалою суду від 04.09.2015 в задоволені такої заяви судом відповідачу було відмовлено.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду, відповідач звернувся до апеляційної інстанції із відповідною апеляційною скаргою.

Проте, колегія суддів не погоджується із доводами, викладеними в такій скарзі, та вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ГПК України, суддя за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту, а також за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення

Заява про роз'яснення рішення суду розглядається протягом десяти днів. Неявка осіб, які брали участь у справі, і (або) державного виконавця не перешкоджає розгляду питання про роз'яснення рішення суду, згідно ч. 4 ст. 89 Господарського процесуального кодексу України.

Роз'яснення рішення, ухвали - засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта.

Суд роз'яснює рішення, ухвалу за заявою сторони, державного виконавця. Із заявою про роз'яснення рішення, ухвали можуть також звернутися треті особи, прокурор, який брав участь у справі. Суд не має права роз'яснювати рішення, ухвалу з власної ініціативи.

Роз'яснюючи рішення, ухвалу, господарський суд не вправі змінювати зміст рішення, ухвали, тобто не має права змінювати: відомостей, викладених у рішенні відповідно до вимог ст. 84 ГПК України; відомостей, викладених в ухвалі відповідно до вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідач просив суд першої інстанції роз`яснити п.4 ухвали Господарського суду міста Києва від 16.07.2015 про порушення провадження у справі №910/18054/15, відповідно до змісту якого, суд зобов`язав відповідача надати суду письмовий відзив на позов з поданням доказів, що підтверджують викладені у ньому обставини, та забезпечити надіслання позивачу копії відзиву із доданими документами у порядку статті 59 Господарського процесуального кодексу України, мотивуючи це тим, що він не отримував копію позовної заяви з додатками.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені заяви в цій частині, мотивував це тим, що статтею 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено надсилання копії позовної заяви і доданих до неї документів. Позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення. Такий самий обов'язок покладається на позивача у разі залучення господарським судом до участі у справі іншого відповідача, заміни господарським судом неналежного відповідача.

Статтею 57 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви, зокрема докази відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів (ч.3 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України).

Місцевим судом було зазначено, що до позовної заяви № 950 від 09.07.2015 року позивачем додано опис вкладення у цінний лист №08948741 на підтвердження надсилання копії позовної заяви із доданими документами на адресу відповідача, яка відповідає відомостям із Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (який наявний в матеріалах справи), а саме 01001, м. Київ, провул. Рильський, буд. 10-12/3.

Апелянт в своїй скарзі, оскаржуючи ухвалу суду про відмову в роз`яснені ухвали, зазначає, що судом першої інстанції при винесенні такої ухвали не було надано оцінку доказам, які додані до позовної заяви та підтверджують направлення позивачем копії позовної заяви відповідачу.

Проте, колегія суддів зазначає, що надаючи таке мотивування апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову у роз`ясненні ухвали про порушення провадження, апелянт фактично оскаржує ухвалу суду від 16.07.2015, якою прийнято до провадження позовні вимогами Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" та яка, відповідно до приписів чинного ГПК України, оскарженню не підлягає, при цьому чітко не зазначаючи в чому саме полягає неправомірний висновок суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі суду від 04.09.2015 щодо відмови у задоволенні заяви в частині роз`яснення п.4 ухвали суду від 16.07.2015.

До того ж, як зазначає сам апелянт в своїй скарзі, він в поданій до Господарського суду міста Києва заяві від 03.08.2015, просив суд роз`яснити як повинна виконуватися ухвала суду щодо надання відзиву на позовну заяву.

Отже, апелянт просив суд не роз`яснити зміст ухвали суду про порушення провадження, а роз'яснити порядок та спосіб виконання такої ухвали Господарського суду міста Києва.

Крім того, колегія суддів зазначає, що заявник (апелянт), отримавши ухвалу суду про порушення провадження по справі, не був позбавлений, відповідно до ст. 22 ГПК України, права ознайомитися із наявними матеріалами справи та за своїм бажання подати до суду відзив на заявлені вимоги із відповідними доказами на спростування позовних вимог.

Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи (ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України).

Також, в своїй заяві відповідач просив суд роз`яснити п.5 ухвали суду від 16.07.2015, якою відповідача зобов`язано повідомити суд про наявність чи відсутність у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між сторонами цієї справи, про цей же предмет і з тих же підстав, повідомити суд, чи не вирішувався раніше такий же спір між сторонами цієї справи, про цей же предмет і з тих же підстав шляхом надання довідки.

З тексту апеляційної скарги вбачається, що заявнику не зрозумілим є вислів «інший орган».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 62 ГПК України підставою для відмови у прийнятті позовної заяви є наявність у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, є справа зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав або є рішення цих органів з такого спору.

Тобто вказана вимога визначена саме чинною нормою ГПК України і була дослівно, в повному обсязі відображена місцевим судом в ухвалі про порушення провадження по справі, що в свою чергу означає, що цей вислів був сформульований не судом при вирішенні питання прийняття позовної заяви до провадження, а законодавчим органом, що в свою чергу виключає можливість роз`яснення такого поняття саме господарським судом.

Отже, ухвала про порушення провадження у справі №910/18054/15 від 16.07.2015 року відповідає нормам ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, зокрема п. 2 ч. 2 ст. 86 цього Кодексу.

Слід зазначити також, що абзацом 3 пункту 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012 встановлено, що здійснюючи роз'яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду.

Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз'яснення мотивів прийняття рішення, господарський суд відмовляє в роз'ясненні рішення.

Щодо вимоги відповідача про роз`яснення поняття «станом на день вирішення спору», колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з ухвали суду від 16.07.2015, суд першої інстанції зобов`язував відповідача надати суду оригінали для огляду в судовому засіданні та засвідчені копії статутних документів та свідоцтва про державну реєстрацію відповідача, витяг (довідку) про внесення відповідача до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України станом на день вирішення спору.

Місцевим судом в даному пункті було чітко зазначено про надання таких документів в судове засідання для огляду, тобто якщо у суду виникли б будь-які сумніви щодо достовірності даних, викладених в документах, що витребувалися у відповідача, зокрема щодо витягу (довідки) про внесення відповідача до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України, чи дати, станом на яку запитувався відповідний витяг, він (суд) не був позбавлений можливості у уточненні таких даних чи безпосередньо у відповідному реєстрі чи у вповноваженого представника відповідача, а отже невиконання чи «неточне» виконання ухвали суду в цій частині не мало б для відповідача жодних процесуальних наслідків.

До того ж, невиконання таких вимог ухвали суду про порушення провадження зі сторони відповідача жодним чином не впливає на повний, всебічний та об`єктивний розгляд спору в рамках даної справи.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на даний час Господарським судом міста Києва розглянуті позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" та прийняте відповідне рішення.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали були здійснені невідповідні висновки фактичним обставинам справи, не знаходять свого підтвердження, з огляду на все вище зазначене.

Посилання апелянта на те, що місцевим судом неправомірно було в ухвалі здійснено посилання на п.1.5 Інструкції про проведення виконавчих дій, затверджена наказом міністерства юстиції України № 74/15 від 15.12.2009, не є підставою для скасування такої ухвали суду, з огляду на те, що п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» визначено, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дане питання вирішено всебічно та повно, ухвала винесена з дотриманням норм процесуального права є законною та обґрунтованою, а отже апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.09.2015 у справі № 910/18054/15- без змін.

Матеріали справи № 910/18054/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов