номер провадження справи 6/141/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015 Справа № 908/5088/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрнасінняпром (вул. Сонячне шосе, буд. 50, с. Сонячне Запорізького району Запорізької області, 70417)

До Державного підприємства „Дослідне господарство „Елітне Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України (вул. Інститутська, буд. 1, с. Сонячне Запорізького району Запорізької області, 70417)

Про стягнення 68 402 грн. 72 коп.

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників :

Від позивача: ОСОБА_1 дов. від 06.05.2015р.

Від відповідача : ОСОБА_2 дов. від 14.05.2015р.

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрнасінняпром с. Сонячне Запорізького району Запорізької області до Державного підприємства „Дослідне господарство „Елітне Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України с. Сонячне Запорізького району Запорізької області, про стягнення 68 402 грн. 72 коп., суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар в сумі 33 339 грн. 78 коп., 3 % річних в сумі 5 357 грн. 20 коп., інфляцію в сумі 29 705 грн. 74 коп.

Відповідач надав суду заяву від 05.10.2015р., в якій просить застосувати строк позовної давності, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України до вимог про стягнення заборгованості в сумі 33 339 грн. 78 коп., 3 % річних в сумі 5 357 грн. 20 коп., інфляції в сумі 29 705 грн. 74 коп.

Заява відповідача була прийнята судом, оскільки заявлена відповідно до ст. 22 ГПК України та ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Позивач надав суду пояснення № 165 від 12.10.2015 року, в яких зазначив: В судовому засіданні 05.10.2015р. відповідач надав суду заяву, в який просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Одна із позицією відповідача про застосування строку позовної давності позивач погодитись не може з наступних підстав. Згідно приписів ст. 264 Цивільного кодексу України (Переривання перебігу позовної давності): 1. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. 2. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. 3. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так між сторонами було підписано акт заліку від 31.12.2012 року. Відповідно до вказаного акту залишок боргу відповідача перед позивачем склав 879 043 грн. 71 коп. Тобто підписанням акту заліку відповідач визнав наявність боргу перед позивачем. До зазначеної суми боргу відповідача перед позивачем увійшла сума заборгованості за видатковою накладною № РН-0000040 від 07.05.2010р., що підтверджується довідкою про взаємовідносини між позивачем та відповідачем за підписом керівника та бухгалтера позивача. Відповідно до пункту 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (надалі Постанова) правила переривання перебігу строку позовної давності (ст. 264 ЦК України) застосовуються господарським судом не залежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. Зі змісту п. 4.4.1 Постанови вбачається, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Підписання представником відповідача акту заліку від 31.12.2012 року із зазначенням в ньому, що заборгованість відповідача складає 879 043 грн. 71 коп. є визнання боржником існування боргу. Крім того, між сторонами 31.03.2012 року було підписано акт звіряння взаємних розрахунків за яким відповідач підтвердив наявність заборгованості за видатковою накладною № РН-0000040 від 07.05.2010 р. Таким чином підписання між позивачем та відповідачем акту звірки взаємних розрахунків від 31.03.2012 року та акту заліку від 31.12.2012 року є підставою для переривання строку позовної давності. Також переривання строку позовної давності відбулось у межах строку давності. За таких обставин та на підставі вимог законодавства позивач вважає, що заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, позивач просить суд відмовити відповідачу - Державному підприємству «Дослідному господарству «Елітне» ЮК НААН України у задоволені заяви про застосування строку позовної давності при розгляді справи № 908/5088/15.

Також, позивач надав суду пояснення № 186 від 29.10.2015 року, в яких вказав: В судовому засіданні 28.10.2015р. в суду виникли запитання, щодо наявності сум сплати за рахунком 361, 3711 та початкового сальдо в сумі 912 597 грн. 88 коп. З метою надання повних та достовірних даних по взаємовідносинам між відповідачем та позивачем, останній надає наступні пояснення: 1.Відповідно до акту звірки станом на 01.01.2013 року за рахунком 361 рахується сплата від 20.03.2012 р. в сумі 2 323 грн. 90 коп. та в сумі 2 299 грн. 49 коп. Згідно банківської виписки позивача, копія якої надана суду разом із іншими документами, вказані суми були сплачені відповідачем за послуги на підставі рахунків № 63 та № 64. Вищевказані суми були сплачені за послуги за договором № НП-16 від 07.03.2012 р. Копія договору № НП-16 також надана суду. Отже зазначені сплати не мають відношення до договору оренди автомобіля № 23/10 та відображають іншу операцію. 2. Відповідно до плану рахунків бухгалтерського обліку рахунок 3711 - розрахунки по виданих авансах. Отже по рахунку 3711 у взаємовідносинах між сторонами було проведено наступні дії: Позивач перерахував відповідачу аванс за договором контрактації № НК-1 від 17.06.2010р. що зазначено у рядку «дебіт» на загальну суму 804 840,00 грн.; Відповідач повернув частину авансу в сумі 531 991,00 грн., що відображено у рядку «кредит»; Повернення частини авансу в сумі 531 991,00 грн. відбулось на підставі акту заліку від 31.12.2012 р. і ці данні також відображені в акті звірки від 01.01.2013 р. по рахунку 631 у рядку «кредит» з призначенням як залік авансу від 31.12.2012 р. 3. Стосовно наявності початкового сальдо в акті звірки від 01.01.2013р. в сумі 912 597 грн. 88 коп. у рядку «дебіт» позивач пояснює, що сума виникла на підставі господарських взаємовідносин між сторонами і відображає суму дебіту за період з 01.10.2011р. по 31.12.2012р. Тобто до акту не було включено операції за період з 2009 року, а була лише відображена сума операцій. 4. Крім того з акту звіряння від 01.01.2013 р. вбачається, що сальдо кінцеве сальдо слало 879 043 грн. 71 коп. Разом із викладеним позивач вважає за необхідне надати суду додатковий доказ взаємовідносин між сторонами - акт звірки складний станом на 31.03.2012 року.

Відповідач надав суду заперечення від 12.11.2015 року, в яких зазначив наступне: відповідач повністю не погоджується з позовними вимогами заявленими позивачем до відповідача та вважає, що дана позовна заява не підлягає задоволенню, в силу наступних підстав: позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ним нібито поставлено відповідачу ТМЦ за видатковою накладною №РН-0000040 від 07.05.2010р. Видаткова накладна № РН-0000040 від 07.05.2010р. не збереглась у відповідача, так само як будь-які інші документи, які б могли свідчити про передачу позивачем відповідачеві вказаних у позові товарно-матеріальних цінностей. У відповідності до приписів ст. 256 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В свою чергу, згідно до приписів ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, враховуючи приписи ст.ст. 256, 257 ЦК України Позивач повинен був звернутись до суду або відповідача за захистом своїх порушених прав та інтересів, в межах строку позовної давності, тобто протягом трьох років починаючи з 07.05.2010 року та по 07.05.2013 року. Так, згідно до ч. 2 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Разом з цим. ч. 3ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, враховуючи приписи ч. З ст. 267 ЦК України, Відповідач заявляв про застосування судом по справі № 908/5088/15 строку позовної давності при розгляді судом позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнасінняпром" до Державне підприємство "Дослідне господарство "Елітне" Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України" про стягнення 68 402 грн. 72 коп., з них: 33 339 грн. 78 коп. - сума основного боргу 5 357 грн. 20 коп. - 3% річних і 29 705 грн. 74 коп. сума інфляційних, про що, відповідачем подана відповідна заява по справі. Проте, позивач, посилаючись на акт заліку від 31.12.2012 року та акти звіряння взаємних розрахунків від 31.03.2012р. та від 31.12.2012р., вважає, що має місце переривання перебігу строку позовної давності. Відповідач не може погодитись з вказаними твердженнями позивача з огляду на наступне: Відповідач вважає, що надані позивачем акт заліку та акти звірки розрахунків не свідчать про переривання строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог, виходячи з наступного: Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У п. 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу); то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності. Із наданого позивачем акту заліку не вбачається визнання відповідачем спірної суми за видатковою накладною № РН-0000040 від 07.05.2010р. у розмірі 33 339 грн. 78 коп., яку просить стягнути позивач по даній справі як суму основного боргу за вказаним вище договором. Надані ж позивачем акти звірки відображають всі господарські операції і з них не вбачається визнання відповідачем спірної заборгованості на суму 33 339 грн. 78 коп. за видатковою накладною № РН-0000040 від 07.05.2010р. Крім того, в актах звірки не зазначено, за якими договорами вони складені. Так, позивач за позовом - вказує, що поставка ТМЦ ним здійснена за видатковою накладною №РН-0000040 - 07.05.2010р. При цьому акт звірки від 31.12.2012 року відображає господарські операції з 31.10.2010р. по 31.12.2012р., та не відображає здійснення вказаної вище поставки товару позивачем та їх визнання відповідачем. Відповідач звертаємо увагу суду, що наданий позивачем ОСОБА_3 звірки від 31.03.2012р. також не підтверджує визнання відповідачем спірної заборгованості на суму 33 339 грн. 78 коп. за видатковою накладною № РН-0000040 від 07.05.2010р. та взагалі не містить даних як про обороти за період та сальдо кінцеве, так і підтвердження вказаної заборгованості позивача за даними обліку відповідача, що є доказом того, що вказаним актом Відповідач не визнав заборгованість перед позивачем взагалі. Позивач в судовому засіданні наголошував, що підтверджує переривання строку позовної давності саме актом заліку взаємних вимог. Проте, в вказаного акту також не вбачається визнання відповідачем спірної суми за видатковою накладною № РН-0000040 від 07.05.2010р. Крім того, надана позивачем бухгалтерська довідка не є первинним бухгалтерським документом, тому вона не можу підтверджувати здійснення сторонами зарахування взаємних вимог за Актом заліку від 31.12.2012 року саме в тому порядку, який визначив позивач в бухгалтерській довідці, так як сам акт заліку не містить посилань за якими договорами та господарськими операціями між сторонами відбувся залік. Таким чином, акти звірки та акт заліку, на які посилається позивач не свідчать про переривання строку позовної давності по даній справі. Враховуючи викладене відповідач просить суд: 1) Застосувати строк позовної давності по справі №908/5088/15 за позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнасінняпром" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України" про стягнення 68402,72 грн., з них: 33 339 грн. 78 коп. - суми основного боргу 5 357 грн. 20 коп. - 3% річних і 29 705 грн. 74 коп. - суми інфляційних. 2) Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Укрнасінняпром" по справі № 908/5088/15 в задоволені позові до Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України" повністю.

За клопотанням відповідача строк розгляду справи був продовжений на 15 днів. Розгляд справи двічі відкладався та в судовому засіданні була оголошена перерва.

25.11.2015р. розгляд справи продовжений та прийнято рішення.

Розглянувши та оцінивши всі матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Статтею 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обвязку.

Відповідно до статті 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обовязків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 205 ЦК України).

Зі змісту ст. 207 ЦК України випливає, що правочин в простій письмовій формі вчиняється сторонами шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими сторони обмінялися за допомогою телетайпних, електронних або інших технічних засобів звязку.

Як свідчать надані суду документи, між сторонами склалися господарські відносини, що породили взаємні обовязки. Обовязки позивача виразились у передачі товару відповідачу, а обовязки відповідача - в оплаті цього товару.

Так, позивач поставив, а відповідач, отримав товар на суму 33 339 грн. 78 коп., що підтверджується двосторонньо підписаною видатковою накладною № РН-0000040 від 07.05.2010 року, рахунком фактурою № СФ-0000021 від 07.05.2010 року та довіреністю на отримання товару № 92 від 07.05.2010 року.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений іншій строк оплати товару.

Оскільки договором або актами цивільного законодавства не встановлений іншій строк оплати товару, товар, отриманий відповідачем за видатковою накладною № РН-0000040 від 07.05.2010 року, повинен був оплачений відповідачем негайно після такого прийняття. Така ж позиція викладена в п. 1.7 Постанови Пленуму №14 від 17.12.2013р.

Згідно до ст. 33 ГПК України, обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суду не було надано доказів сплати відповідачем товару в сумі 33 339 грн. 78 коп.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 08.05.2010 року по 15.09.2015 року в сумі 5 357 грн. 20 коп. та інфляцію за період з травня 2010 року по серпень 2015 року в сумі 29 705 грн. 74 коп.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що фактично за період з 08.05.2010 року по 15.09.2015 року 3 % річних від суми заборгованості становить 5 357 грн. 20 коп., а інфляція за період з травня 2010 року по серпень 2015 року становить 29 729 грн. 50 коп.

Однак, суд не визнав за необхідне виходити за межі позовних вимог, тому спір розглядається в рамках заявленої до стягнення суми, і з відповідача підлягає стягненню 3 % річних в розмірі 5 357 грн. 20 коп. та інфляція в сумі 29 729 грн. 50 коп.

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач надав суду заяву від 05.10.2015р., в якій просить застосувати строк позовної давності, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України до вимог про стягнення заборгованості в сумі 33 339 грн. 78 коп., 3% річних в сумі 5 357 грн. 20 коп. та інфляції в сумі 29 705 грн. 74 коп.

Але, позивач вважає, що перебіг строку позовної давності був перерваний, відповідно до ст. 264 ЦК України, оскільки відповідач підписав акт заліку взаємних вимог від 31.12.2012р.

Згідно ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та стягнення 3% річних застосовується загальна позовна давність в три роки. Така ж позиція міститься в п. 3.4 та 4.3 Постанови Пленуму №14 від 17.12.2013р.

В частинах 1 та 5 статті 261 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно п. 4.4.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. №10 діями, що свідчать про визнання боржником свого боргу або іншого обов'язку являються в тому числі підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом с кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Позивач надав суду акт заліку взаємних вимог від 31.12.2012р., який був підписаний в. о. директора ОСОБА_4 Представник відповідача підтвердив суду, що акт заліку взаємних вимог підписаний належним представником відповідача. Цим актом відповідач визнав станом на 31.12.2012р. заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 1 411 034 грн. 71 коп.

Однак, в акті заліку взаємних вимог від 31.12.2012р. не вказані документи, які підтверджують наявність вказаної заборгованості, не вказані номера та дати договорів, накладних, актів, платіжних доручень та таке ін.

З вказаного акту заліку взаємних вимог від 31.12.2012р. не вбачається, що відповідач визнав спірну суму боргу.

За таких підстав, суд не може прийняти акт заліку взаємних вимог від 31.12.2012р. як доказ визнання відповідачем суми боргу за спірною накладною.

Надана позивачем бухгалтерська довідка №163 від 12.10.2015р. (а. с. 50, т.1) та вказані в ній договори та підтверджуючи документи однозначно не підтверджують зазначені в акті заліку взаємних вимог від 31.12.2012р. суми, в тому числі не підтверджують, що спірна сума, яку позивач просить стягнути з відповідача не була включена в суму 531 991 грн., яка була зарахована, тобто погашена. Жодним документом позивач не довів, що спірна сума за цим позовом входить в суму 879 043 грн. 71 коп., яка не була зарахована за актом заліку взаємних вимог від 31.12.2012р.

В акті заліку взаємних вимог від 31.12.2012р. лише вказано, що цей акт був складений на підставі акту звірки від 31.12.2012р.

ОСОБА_3 звірки від 31.12.2012р. не був наданий суду, фактично суду був наданий двосторонній акт звірки, складений станом на 01.01.2013р. (а. с. 49).

Двосторонній акт звірки, складений станом на 01.01.2013р. також підписаний ОСОБА_4 Представник відповідача підтвердив суду, що акт звірки, складений станом на 01.01.2013р. підписаний належним представником відповідача.

В двосторонньому акті звірки, складеному станом на 01.01.2013р. (а. с. 124) взагалі не зазначена видаткова накладна № РН-0000040 від 07.05.2010 року або сума поставки 33 339 грн. 78 коп.

За таких підстав, позивач не довів, що відповідач визнав заборгованість в сумі 33 339 грн. 78 коп.

В акті звірки, складеному станом на 01.01.2013р., вказано початкове сальдо 906 405 грн. 61 коп., але позивач на вимогу суду, цю суму не підтвердив первинними документами.

Слід також вказати, що позивачем був наданий також двосторонній акт звірки, складений станом на 31.03.2012р. Вказаний акт підписаний зі сторони відповідача той же самою особою, що і акт заліку взаємних вимог від 31.12.2012р. та акт звірки, складений станом на 01.01.2013р.

ОСОБА_3 звірки, складений станом на 31.03.2012р., був складений раніше ніж акт звірки, складений станом на 01.01.2013р., в ньому також взагалі не зазначена видаткова накладна № РН-0000040 від 07.05.2010 року або сума поставки 33 339 грн. 78 коп.

В акті звірки, складений станом на 31.03.2012р. також зазначено початкове сальдо в сумі 906 405 грн. 61 коп., але позивач на вимогу суду, цю суму не підтвердив первинними документами.

Оскільки спірна сума боргу або спірна видаткова накладна не вказані ні в акті заліку взаємних вимог від 31.12.2012р., на в актах звірки, які складені станом на 31.03.2012р., та станом на 01.01.2013р., то сума 33 339 грн. 78 коп. не була визнана відповідачем, а тому строк позовної давності не переривався. Оскільки строк не переривався, відповідно він сплив.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких підстав, позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі33 339 грн. 78 коп., 3% річних в сумі 5 357 грн. 20 коп. та інфляції в сумі 29 705 грн. 74 коп. задоволенню не підлягають.

Заперечення відповідача приймаються судом по вказаним вище підставам.

Судовий збір покладається на позивача, відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 22, 44 49, 82 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено : 26.11.2015р.

Суддя Л.С. Місюра