ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р. Справа № 914/2003/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Марка Р.І.

Суддів Костів Т.С.

Гнатюк Г.М.

при секретарі судового засідання Бішко М.І.

з участю представників:

від позивача: Василюк М.Р.;

від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4;

від третьої особи - Партика Н.С.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 б/н від 13.07.2015 року (вх. № 01-05/3248/15 від 16.07.2015р.).

на рішення господарського суду Львівської області від 01.07.2015р.

у справі № 914/2003/15, суддя Синчук М.М.

за позовом: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м. Львів,

третя особа на стороні позивача, без самостійних вимог на предмет спору: Львівська міська рада, м. Львів,

про демонтаж самовільно встановленої тимчасової споруди.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 01.07.2015р. у справі №914/2003/15 (суддя Синчук М.М.) позов задоволено, зобов'язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 демонтувати тимчасову споруду за адресою: АДРЕСА_1. Присуджено до стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради 1 218, 00 грн. - судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Львівської області від 01.07.2015р. у справі № 914/2003/15 скасувати з підстав порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування фактичних обставин, що мають значення у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції при винесенні даного рішення норм матеріального та процесуального права. Скаржник стверджує, зокрема, що суд не встановив час встановлення спірної тимчасової споруди, вбачається лише дата виявлення споруди. Окрім того, скаржник зазначає, що відповідача включено до ухвали міської ради від 23.04.2015р. «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова», із нею продовжено договір оренди земельної ділянки до 30.12.2016р.Також відповідач подав документи на отримання паспорту прив'язки тимчасової споруди, що підтверджується відповідною заявою із відміткою про одержання, тобто спірна тимчасова споруда не є самовільно встановленою, а отже демонтажу не підлягає.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що є підстави для припинення провадження у справі, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України. Разом з тим, на думку скаржника, відмова місцевого суду, щодо задоволення клопотання про відкладення прийнята з порушенням процесуального законодавства.

Позивач через канцелярію суду подав відзив на апеляційну скаргу № 36-вих-942 від 14.08.2015р., яким Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради просить залишити рішення господарського суду Львівської області від 01.07.2015р. у справі №914/2003/15 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно автоматичного розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 16.07.2015р. справу за № 914/2003/15 розподілено до розгляду судді - доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Желік М.Б. та Костів Т.С.

10.11.2015р. розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду вносилися зміни до складу колегії суддів по розгляду даної справи. Відтак, розгляд справи здійснювався колегією суддів у складі головуючого судді - Марка Р.І., суддів Костів Т.С., Гнатюк Г.М.. Зазначеному складу колегії суддів відводів не заявляли.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2015р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття апеляційної скарги до провадження, розгляд справи призначено на 25.08.2015 року.

В судовому засіданні ухвалами від 25.08.2015р., від 05.10.2015р., від 19.10.15р. та 02.11.2015 в порядку ст.77 ГПК України розгляд справи відкладався до 05.10.2015р., до 19.10.2015р., до 02.11.2015р., та до 10.11.2015р..

В судовому засіданні 10.11.2015 року прибули представники сторін.

В судовому засіданні представники сторін надали пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 10.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,

16.04.2009 року між Львівською міською радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 на підставі ухвали Львівської міської ради № 899 від 07.06.2007 року «Про затвердження Положення про організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення м. Львова» та ухвали Львівської міської ради № 2311 від 18.12.2008 р. «Про затвердження Перспективної схеми розміщення малих архітектурних форм як частини Програми комплексного благоустрою території міста» був укладений договір оренди землі, яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у АДРЕСА_1 для обслуговування малої архітектурної форми (п. 1 договору).

Відповідно до п. 2 Договору в оренду передається земельна ділянка, кадастровий НОМЕР_1, загальною площею 0, 0019 га.

Пунктом 8 договору встановлено, що договір укладений на 5 (п'ять) років до 18 грудня 2013 р.. Після закінчення договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

04.06.2015року між Львівською міською радою та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованою у Львівській міській раді від 16.04.2009 року, зі змінами від 27.05.2011р.

Згідно з додатковою угодою Львівська міська рада з Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 погодилися про внесееня змін в договір оренди землі, а саме : пункт 1 викласти у наступній редакції: «Орендодавець на підставі ухвал Львівської міської ради від 26.07.2012р. № 1675 «Про затвердження Положення про підготовку, організацію, проведення та оформлення купівлі - продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок у м.Львові( зі змінами), від 25.12.2014р. № 4250 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м Львова», від 23.04.2015 р. № 4526 « Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові», від 23.04.2015 р. № 4527 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території Львова» надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться на АДРЕСА_1, для розміщення тимчасової споруди.».

28 квітня 2015 р. працівниками Шевченківської районної адміністрації та КП "Адміністративнотехнічного управління", у присутності відповідача, було виявлено факт самовільного встановлення відповідачем тимчасової споруди торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1.

29.04.2015 р. Шевченківською районною адміністрацією винесено розпорядження "Про демонтаж тимчасової споруди торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1", та зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (відповідач у справі) демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 в термін до 27.05.2015 р.

Вимоги розпоряджень районної адміністрації відповідач не виконав.

28.05.2015 р. працівниками Шевченківської районної адміністрації та КП "Адміністративнотехнічного управління", у присутності відповідача, було зафіксовано факт невиконання відповідачем п. 1 Розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 29.04.2015 р. "Про демонтаж тимчасової споруди торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1", та встановлено, що станом на 28.05.2015 р. тимчасову споруду торговельного призначення відповідачем у добровільному порядку не демонтовано, що відображено у Акті від 28.05.2015 р.

Відповідно до приписів частини першої та пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є інші юридичні факти.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, встановлених законом.

Згідно з п.10 ст.10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить надання дозволу на розміщення на території об'єктів благоустрою будівель і споруд соціально-культурного, побутового, торговельного та іншого призначення.

Як зазначається в ст.144 Конституції України та ч.1 ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів місцевого самоврядування, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають (ч.4 ст.20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Відповідно до п.1.3 Положення про порядок розміщення тимчасових споруд і здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого ухвалою сесії Львівської міської ради від 23.04.2015р. №4526 (далі - Положення) тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (надалі - ТС) -одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з врахуванням сновних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без влаштування фундаменту.

Пунктом 2.1 Положення розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорту прив'язки, плану земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки або договору окремих конструктивних елементів благоустрою. Місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив'язки, та плану земельної ділянки або схемі прив'язки.

Самовільно встановлена тимчасова споруда - це тимчасова споруда, яка встановлена за відсутності одного із документів, передбачених цим Положенням: ухвали міської ради, договору оренди земельної ділянки чи договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, паспорту прив'язки тимчасової споруди.

Однак, у відповідача відсутній паспорт прив'язки тимчасової споруди на АДРЕСА_1.

Демонтажу підлягають самовільно встановлені тимчасові споруди (п.7.1.2 Положення).

Відповідно до п.7.3 при виявлені самовільно встановленої тимчасової споруди складається акт та районна адміністрація, на території якої розташована тимчасова споруда приймає рішення про її демонтаж у 10-денний термін.

Щодо тверджень апелянта про те, що на даний момент відповідачем вчиняються дії для отримання нових дозвільних документів на розміщення спірної тимчасової споруди, необхідно зазначити наступне дослідивши матеріали справи встановлено, що листом вих.№ 4-2401-96 від 09.11.2015 року управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради проінформувала, що паспорт прив'язка тимчасової споруди ФОП ОСОБА_3 для розміщення тимчасової споруди на АДРЕСА_1 управлінням архітектури з 2008 по 2014 рік та у 2014-2015 роках не видавався.

Вищезазначеним листом також вказано, що станом на даний час на розгляді знаходиться заява ФОП ОСОБА_3 від 30.10.2015 року № 3-с-33245/АП щодо надання паспорта прив'язки розміщення тимчасової споруди на АДРЕСА_1, проте управлінням архітектури за результатами розгляду було встановлено розбіжність між поданою документацією та підготовлено лист про доопрацювання поданої документації.

Отже згідно з вищенаведеним, на момент складання акту від 28.04.2015р. та винесення розпорядження «Про демонтаж тимчасової споруди торговельного призначення для здійсненя підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1, відповідачем не було отримано і досі не отримано паспорт прив'язки тимчасової споруди, а отже відповідно до чинного законодавства така споруда, вважається самовільно встановленою.

Скаржник також зазначає, що актом від 28.04.2015 року вбачається лише дата виявлення споруди, а не дата її встановлення, відтак слід зазначити, що даний акт не оскаржувався та підписаний відповідачем без застережень.

В апеляційній скарзі, скаржник зазначає, що даний спір не підлягає розгляду в господарському суді, а належить до компетенції адміністративного суду, відтак, провадження у даній справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

З приводу наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 3.1 постанови Пленум Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» передбачено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму ВГС України до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах: а) про оскарження нормативно-правових актів, ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність; б) про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, у сфері господарювання; в) між суб'єктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління; г) з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; д) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. Інші справи за участю господарюючих суб'єктів та суб'єктів владних повноважень не мають ознак справ адміністративної юрисдикції і повинні розглядатися господарськими судами на загальних підставах. До таких справ належать усі справи у спорах про право, що виникають з відносин, врегульованих Цивільним кодексом України,Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства.

Враховуючи наявність між сторонами господарських відносин та спору, що виникає з цих відносин, даний спір підлягає розгляду у господарському суді, а посилання скаржника про підвідомчість даного спору адміністративному суду є безпідставними.

Щодо твердження скаржника, що відхилення клопотання про відкладення розгляду справи судом першої інстанції є порушення норм процесуального законодавства, колегія суддів дослідивши матеріали справи, вважає, що дані твердження відповідача є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Як вбачається з опису вкладення і поштової квитанції про відправлення цінного листа, копія позовної заяви і долучені до неї матеріали були надіслані відповідачу 18.06.2015р., ухвалу господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі відповідач отримав 26.06.2015р.

Враховуючи вимоги ст. 69 ГПК України та те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого суду.

Скаржник не надав доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених у рішенні місцевого господарського суду у даній справі.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2015р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 01.07.2015 року в справі за номером 914/2003/15 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 б/н від 13.07.2015 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 16.11.2015р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Костів Т.С.

Суддя Гнатюк Г.М.