РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2015Справа №910/26402/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "СУПЕРЩІТКА"
доДержавного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
простягнення 184330,71 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Марченко А.І. - представник за довіреністю;

від відповідача: Тетеря І.А. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СУПЕРЩІТКА» (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 184330,71 грн. заборгованості, з якої: 163172,00 грн. - основний борг; 18641,84 грн. - пеня, 1864,18 грн. - 3% річних та 652,69 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору від 01.04.2015, в частині зобов'язань з оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 порушено провадження у справі №910/26402/15, розгляд справи призначено на 09.11.2015.

09.11.2015 відповідач через відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з підстав того, що рахунки-фактури на оплату послуг за договором виконавцем замовнику не виставлялися, а отже і зобов'язання щодо оплати послуг за договором у замовника не виникало. Крім того, позивачем невірно розраховано суми пені та інфляційних нарахувань.

В судовому засіданні 09.11.2015 представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, а також надав усні та письмові пояснення, в яких наголосив на тому, що факт ненадання позивачем рахунків на оплату послуг не звільняє відповідача від обов'язку оплатити послуги.

У свою чергу, представник відповідача в судовому засіданні також надав усні пояснення по суті спору, в яких проти позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 09.11.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.04.2015 між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СУПЕРЩІТКА» (виконавець) укладено Договір, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується згідно умов та положень даного договору, надавати послуги зі збору, вивезенню сміття із урн та контейнерів по вокзальному комплексу станції Київ-Пасажирський (Центральний та Південний вокзали, платформи Центрального вокзалу, підземні переходи та тунелі) до майданчика тимчасового зберігання сміття на господарському дворі, згідно переліку та об'ємів послуг визначених в Додатку №2, що є невід'ємною частиною договору, а замовник зобов'язується їх прийняти та своєчасно оплатити (п. 1.1. договору).

За умовами п. 3.1. договору сторони погоджуються, що загальна вартість послуг зі збору, вивезенню сміття із урн та контейнерів по об'єкту складає 163172,00 грн. згідно протоколу погодження договірної ціни на даний вид послуг (Додаток №1), що є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 4.1 договору оплата за надані послуги проводиться замовником не пізніше 10 банківських днів наступного місяця, згідно актів надання послуг, підписаних уповноваженими представниками обох сторін та рахунку-фактури, виставлених виконавцем.

Даний договір набирає чинності з дати підписання та діє з 01.04.2015 до 30.04.2015 (п. 11.1. договору).

На виконання умов даного договору, позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 163172,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт №59 від 30.04.2015, який підписаний уповноваженими представниками сторін без заперечень та скріплений печатками підприємств.

Однак, відповідач у порушення умов договору свої зобов'язання, в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг, не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 163172,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СУПЕРЩІТКА» зверталося до відповідача з вимогою №22/3 від 22.09.2015, в якій просило виконати зобов'язання по договору в частині оплати заборгованості на загальну суму 163172,00 грн. Втім, ДТГО "Південно-Західна залізниця" відповіді на лист не надало та суму заборгованості не сплатило.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами Договір від 01.04.2015, за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що оплата за надані послуги проводиться замовником не пізніше 10 банківських днів наступного місяця, згідно актів надання послуг, підписаних уповноваженими представниками обох сторін та рахунку-фактури, виставлених виконавцем.

Як установлено пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що факт надання позивачем визначених умовами договору послуг та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем належними доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 163172,00 грн.

При цьому суд не приймає доводи Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" щодо того, що рахунки-фактури на оплату послуг за договором виконавцем замовнику не виставлялися, а отже і зобов'язання щодо оплати послуг за договором у замовника не виникало, з огляду на наступне.

Рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити надані позивачем послуги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі №3-3902к09.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також передбачено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно з п. 7.1. договору у випадку прострочення замовником строків оплати, замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ від належної до сплати суми за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє замовника від проведення передбачених договором розрахунків.

Оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за надані послуги, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 7.1. договору, позивачем нараховано за період з 20.05.2015 по 05.10.2015 та заявлено до стягнення пеня в загальному розмірі 18641,84 грн.

За результатом перевірки наданого позивачем розрахунку пені, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «СУПЕРЩІТКА» не враховано, що розмір облікової ставки Національного банку України складає: з 04.03.2015 - 30% річних, з 28.08.2015 - 27% річних, а з 25.09.2015 - 22% річних.

Так, за розрахунком суду з відповідача підлягає до стягнення пеня в сумі 17872,92 грн. (18641,84 грн. х 30/100/365х100 (з 20.05.2015 по 27.08.2015) = 13411,40 грн.; 18641,84 грн. х 27/100/365х28 (з 28.08.2015 по 24.09.2015) = 3379,67 грн.; 18641,84 грн. х 22/100/365х11 (з 25.09.2015 по 05.10.2015) = 1081,85 грн.; 13411,40 грн. + 3379,67 грн. + 1081,85 грн. = 17872,92 грн.).

Окрім того, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано і заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1864,18 грн. та інфляційні втрати в сумі 652,69 грн. за період з 20.05.2015 по 05.10.2015.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.

Перевіривши наданий Товариством з обмеженою відповідальністю «СУПЕРЩІТКА» розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

В той же час, з наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат вбачається, що він є невірним, оскільки позивачем невірно визначено сукупний індекс інфляції за спірний період. Однак, здійснення перерахунку судом інфляційних втрат фактично призведе до виходу за межі позовних вимог.

Так, за приписами п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Клопотання в порядку, передбаченому вищевказаною нормою, до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не заявлено, а відтак, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, а тому стягненню з відповідача підлягає інфляційні втрати в розмірі 652,69 грн.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01034, м. Київ, вулиця Лисенка, будинок 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СУПЕРЩІТКА» (04053, м. Київ, провулок Киянівський, будинок 7-А; ) 163172 (сто шістдесят три тисячі сто сімдесят дві) грн. 00 коп. основної заборгованості, 17872 (сімнадцять тисяч вісімсот сімдесят дві) грн. 92 коп. пені, 1864 (одну тисячу вісімсот шістдесят чотири) грн. 18 коп. 3% річних, 652 (шістсот п'ятдесят дві) грн. 69 коп. інфляційних втрат та 2753 (дві тисячі сімсот п'ятдесят три) грн. 43 коп. судового збору.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 11.11.15

Суддя Грєхова О.А.