ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р.Справа № 922/5152/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_1, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан", м. Мерефа 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "ОСОБА_2 Україна", м. Бориспіль
про стягнення 1975435,42 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з*явився

відповідача - ОСОБА_2, дов. від 05.01.2015 року

третьої особи - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача 1154324,68 грн. основної заборгованості, 115438,86 грн. пені по кожній неоплаченій накладній за період з 10 лютого 2014 року по 09 грудня 2014 року, 41935,19 грн. 3% річних за прострочення виконання зобов*язання, нараховані за період з 10 червня 2014 року по 25 серпня 2015 року та 663736,69 грн. інфляційного збільшення суми боргу, нарахованого за період з 10 червня 2014 року по 31 липня 2015 року за договором купівлі-продажу №217 ХФ/11 від 03 січня 2011 року.

Усне клопотання відповідача про витребування у позивача додаткових документів, яке було оголошено відповідачем у судовому засіданні 26 жовтня 2015 року, суд вважає необґрунтованим та відмовляє у його задоволенні.

Позивач у наданій на адресу господарського суду Харківської області заяві про зменшення розміру позовних вимог просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у загальному розмірі 1412332,63 грн., у тому числі: 1102653,40 грн. сума основної заборгованості за договором купівлі-продажу та 309679,23 грн. штрафних санкцій.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

На підставі вказаного, суд приймає надану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог та переходить до розгляду справи по суті з її урахуванням.

Представник позивача у судове засіданні та у Подільський районний суд міста Києва для проведення судового засіданні в режимі відеоконференції не з*явився.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує частково.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судове засідання не з*явився, витребувані ухвалами суду документи не надав.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважного представників відповідача, судом встановлено наступне.

03 січня 2011 року між Приватним акціонерним товариством ОСОБА_2 Україна (продавцем, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Титан" (покупцем, відповідачем) було укладено договір купівлі-продажу №217 ХФ/11, у відповідності до якого продавець зобов'язався передавати (поставляти) лікарські засоби і вироби медичного призначення у власність покупця, а покупець зобов'язався приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти, відповідно до умов зазначеного договору.

Пунктами 1.2 та 2.4 договору купівлі-продажу встановлено, що товар передається по найменуванню та в кількості, з зазначенням ціни митної і ціни відпускної, що будуть описані в кожному окремому випадку у видаткових накладних. Ціни за одиницю товару, а також загальна сума товарної партії визначаються відповідно до відпускних цін продавця та згідно з узгодженим сторонами заказом і зазначаються у видаткових накладних.

Згідно пункту 2.3. договору купівлі-продажу, кожна товарна партія формується шляхом узгодження заказу. Узгодження заказу відбувається шляхом обміну інформації за телефоном, факсимільним зв'язком, електронним зв'язком чи за допомогою інших засобів. Підтвердження виконання заказу продавцем - є підписання видаткової накладної покупцем при прийомі-передачі партії товару.

У відповідності до положень пункту 2.5 укладеного договору купівлі-продажу, сума договору складає загальну суму товару, поставленого відповідно до умов даного договору, і визначається шляхом складення сум товарних партій визначених у видаткових накладних.

Пунктом 4.2 договору купівлі-продажу визначено, що покупець зобов'язаний прийняти товар і оплатити його в порядку, передбаченому розділом 5 зазначеного договору.

Відповідно до пунктів 5.1 - 5.4. договору купівлі-продажу, покупець проводить оплату товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця. Оплата кожної товарної партії проводиться у повному обсязі на умовах, що вказуються у видатковій накладній на поставку товарної партії. У розрахункових документах покупець повинен вказувати номер та дату видаткової накладної, згідно з якою здійснюється сплата за поставлений товар та номер і дату договору.

Пунктами 6.1. та 6.2. договору встановлено, що товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем по кількості та асортименту, в момент підписання сторонами видаткової накладної на товарну партію. Право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту підписання видаткових накладних.

Згідно з положеннями розділу 7 договору купівлі-продажу, у випадку порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує заподіяну з її вини шкоду та сплачує штрафні санкції, передбачені даним розділом договору та чинним законодавством України. Також, у випадку порушення відповідачем як покупцем згаданого пунктом 5.2 договору купівлі-продажу, він виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день розрахунку за кожний день заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов договору купівлі-продажу, Приватне акціонерне товариство "ОСОБА_2 Україна", як продавець, у період з 26 грудня 2013 року по 26 березня 2014 року поставило відповідачу, як покупцю, лікарські засоби на загальну суму 1154324,68 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними.

Таким чином, позивач належним чином виконав прийняті на себе зобов'язання з передачі товару.

В той же час, у передбачені даними видатковими накладними строки, оплата переданого товару відповідачем проведена не була, чим відповідачем були порушені умови укладеного між сторонами договору купівлі-продажу.

05 червня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "ОСОБА_2 Україна" (первісним кредитором) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (позивачем, новим кредитором) було укладено договір відступлення прав вимоги № 70692-20/14-7, за умовами якого Приватне акціонерне товариство "ОСОБА_2 Україна" відступило, а Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" набуло право вимоги за зобов'язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (боржника) у сумі 1154324,68 грн., що випливає з договору купівлі-продажу №217 ХФ/11 від 03 січня 2011 року, укладеного між божником та первісним кредитором.

Відповідно до пункту 1.1.1. та пункту 1.1.2 договору відступлення, право вимоги первісного кредитора за зобов'язаннями боржника на суму 1927065,89 грн., зазначену в пункті 1.1 договору відступлення, що випливає з договору купівлі-продажу №217 ХФ/11 від 03 січня 2011 року. Також, первісний кредитор засвідчує, що заперечення, які можуть бути висунуті боржником проти вимог нового кредитора на момент підписання договору, не існує, вимоги є дійсними та немає підстав для їх невиконання боржником.

Зважаючи на пункт 1.2 договору відступлення, первісний кредитор зобов'язаний повідомити відповідача як боржника про здійснення відступлення права вимоги за основним зобов'язанням протягом 3 днів з моменту набуття новим кредитором права вимоги.

Згідно пункту 3.1. договору відступлення, новий кредитор набуває права вимоги, що відступається за цим договором після підписання сторонами зазначеного договору.

Пунктом 7.1. договору відступлення передбачено, що новий кредитор, а саме Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" набуває право вимоги від боржника належного виконання зобов'язання по оплаті коштів боржником у сумі, яка зазначена у пункті 1.1 вказаного договору, тобто 1927065,89 грн.

Крім того, позивач, як новий кредитор, набуває права на стягнення з боржника неустойки/штрафних санкцій і збитків, заподіяних невиконанням чи неналежним виконанням ним зобов'язань за договором купівлі - продажу (пункт 7.2 договору відступлення).

Таким чином заборгованість відповідача з 10 лютого 2014 року по 28 серпня 2015 року складає суму у розмірі 1975435,42 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Титан" звернулося до позивача з пропозицією про можливість врахування часткової оплати основної заборгованості в розмірі 54412,49 грн., які були перераховані Товариством з обмеженою відповідальністю "Титан" на рахунок позивача відповідано до меморіального ордеру №3403 від 01 вересня 2015 року на суму 54412,49 грн.

У зв*язку з частковою оплатою та готовністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" здійснити погашення заборгованості протягом 3-х місяців, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у загальному розмірі 1412332,63 грн., у тому числі: 1102653,40 грн. сума основної заборгованості за договором купівлі-продажу станом на 06 листопада 2015 року та 309679,23 грн. штрафних санкцій

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 пункту 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняться у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно статті 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Судом встановлено, що зазначений договір про відступлення права вимоги станом на дату прийняття даного рішення не розірваний сторонами та не визнаний недійсним у судовому порядку, а відтак, згідно статті 204 Цивільного кодексу України, діє презумпція правомірності правочину (він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним).

Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів у загальному розмірі 1412332,63 грн. є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у разі задоволення позовних вимог, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 16, 509, 512-514, 516, 517, 525, 526, 612, 625, 627, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, статтями 20, 173, 174, 179, 193 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, буд. 223, кімн. 8-8, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (04071, м. Київ, вул. Хорива, 11а, ) грошові кошти у загальному розмірі 1412332,63 грн., у тому числі: 1102653,40 грн. сума основної заборгованості за договором купівлі-продажу та 309679,23 грн. штрафних санкцій.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, буд. 223, кімната 8-8, ) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувач - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 21184,98 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_3