РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015Справа №910/25637/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 6 261,10 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Мединська Р.Г. за довіреністю № 76 від 15.10.2015

від відповідача: Патрик Г.Г. за довіреністю № 49/20-15 від 05.01.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.09.2015 Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (відповідач) про стягнення 6 261,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» на підставі договору страхування наземного транспорту № 206-05003-08 від 21.02.2008 внаслідок настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування, у зв'язку з пошкодженням автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження в ДТП, а тому позивачем, відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 ЦК України, отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність автомобіля «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, якого постановою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18.03.2009 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, не була застрахована в жодній страховій компанії, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування матеріальної шкоди покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 порушено провадження у справі № 910/25637/15 та призначено розгляд справи на 02.11.2015 о 14:00 год.

13.10.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист з документами на виконання вимог ухвали суду від 30.09.2015, відповідно до якого відповідач, закрема, просить суд застосувати строки позовної давності.

22.10.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позов.

В судове засідання, призначене на 02.11.2015, представники позивача та відповідача з'явилися.

В судовому засіданні 02.11.2015 представник позивача подав письмові пояснення по справі. Письмові пояснення залучені судом до матеріалів справи та передані до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 02.11.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав з урахуванням письмових пояснень, поданих 02.11.2015 в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015, проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, поданому 22.10.2015 через відділ діловодства суду.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015, та оголосив перерву в судовому засіданні до 16.11.2015 о 14:40 год.

13.11.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли пояснення.

В судове засідання, призначене на 16.11.2015, представники позивача та відповідача з'явилися.

Представник позивача в судовому засіданні 16.11.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.11.2015 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзивах на позов, поданих 13.10.2015 та 13.11.2015 через відділ діловодства суду.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 16.11.2015 відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.02.2008 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» та ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено договір № 206-05003-08 страхування наземного транспорту (надалі -договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1.

16.01.2009 на площі Дзержинського в місті Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3. Внаслідок зазначеної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18.03.2009 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до Акту виконаних робіт згідно наряду-замовлення № 6560 від 22.01.2009, складеного підприємцем ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті ДТП становить 6 261,10 грн.

Позивачем був складений страховий акт № 8270/206 від 10.04.2015, згідно з яким пошкодження транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок спірної ДТП (16.01.2009) визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 6 261,10 грн.

10.04.2015 позивач сплатив страхове відшкодування в розмірі 6 261,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2016 від 10.04.2015.

Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи. Отже, для правильного вирішення спору по суті необхідно встановити, чи є відповідач особою, яка в даному випадку є відповідальною за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент спірної ДТП (16.01.2009) не була застрахована. Зазначене не заперечується представниками сторін.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди на підставі п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», основним завданням МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Пунктом 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачені випадки, у разі настання яких, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповидальність.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для забезпечення виконання зобов'язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюється такий централізований страховий резервний фонд, як фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, який призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом.

Крім цього, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Абзацом 2 п. 43.4 ст. 43 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що рішення про використання коштів централізованих страхових резервних фондів відповідно до встановленої мети приймає дирекція МТСБУ відповідно до Положення про централізовані страхові резервні Фонди МТСБУ, що затверджується Президією МТСБУ за погодженням з Координаційною радою МТСБУ.

Отже, у встановлених законом випадках Моторне бюро виступає гарантом відшкодування шкоди саме потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів.

В п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 16.01.2009) наведено визначення терміну: потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

В той же час, відповідно до п. 41.3 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

Зі змісту навединих приписів вбачається, що в даному випадку відповідач не є особою відповідальною за заподіяний збиток, а позивач не є потерпілим в спірній ДТП (16.01.2009), в розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і відповідно не має право на відшкодування шкоди завданої транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_2, власник якого не заструхував відповідальність.

З огляду на вищевикладене, у суду відсутні підстави для задоволення позову.

У поясненнях, поданих 13.11.2015 через відділ діловодства суду, та у відзиві на позов, поданому 22.10.2015 через відділ діловодства суду, відповідач просив суд застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 1 ст. 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вище зазначено, відповідач заявив про застосування позовної давності, зокрема, у відзиві на позов, поданому 22.10.2015 через відділ діловодства суду, та поясненнях, поданих 13.11.2015. При цьому суд взяв до уваги, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності, а відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного, про що безпосередньо зазначено в абз. 8 п.п. 2.1 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

При цьому, оскільки в задоволенні позову судом відмовлено з підстав його необґрунтованості, клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності судом відхиляється. При цьому судом враховано правову позицію Вищого господарського суду України, викладену у п. 2.2 постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10, яким зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

Судовий збір, відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.11.2015.

Суддя Гумега О.В.