КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р. Справа№ 910/13436/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Коршун Н.М.

Дикунської С.Я.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Платова Ю.П. (довіреність №26-02/2015 від 26.02.2015 р.)

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України

на рішення господарського суду Київської області від 15.09.2015 р.

у справі №910/13436/15 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іволга 2»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іволга 2» про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 70643,83 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 15.09.2015 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно та неповно дослідив докази, висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано і порушено норми матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами від 06.10.2015 р. та від 19.10.2015 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

27.11.2013 р. між Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (замовник) та ТОВ «Іволга 2» (виконавець) було укладено договір №6Р/11 на надання послуг щодо створення та впровадження комп'ютерної програми «Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні правопорушення», відповідно до якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов'язання надати послуги зі створення (розробки) комп'ютерної програми «Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні правопорушення», відповідно до Вимог створення (розробки) комп'ютерної програми, що є невід'ємною частиною цього договору (додаток №1), (далі-послуги) та передати всі майнові авторські права на неї замовнику.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.04.2014 р. включно, але у будь-якому випадку до виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п. 10.1 договору).

У додатку №2 до договору сторонами погоджено календарний план на створення (розробки) комп'ютерної програми «Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні правопорушення», відповідно до якого кінцевий термін реалізації всіх передбачених за договором робіт - 30.04.2014 р.

Додатковою угодою №1 від 03.10.2014 р. до договору сторони домовились викласти додатки №1 та №2 у редакції, що додається до цієї додаткової угоди, а також визначити строк дії договору з моменту його підписання сторонами і до 30.06.2015 р. включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

У відповідності до календарного плану, викладеного у додатку №2 до договору, в редакції додаткової угоди №1 від 03.10.2014 р., сторонами крім збільшення переліку робіт, які мають бути виконані за договором, також погоджено, кінцевий термін реалізації всіх передбачених за договором робіт - 30.06.2015 р.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач свої договірні зобов'язання в частині виконання третього (заключного) етапу робіт у строки, передбачені первісною редакцією додатка №2 до договору (30.04.2014), не виконав, а тому просить суд стягнути з відповідача 70643,83 грн. штрафу, нарахованого з 01.05.2014 р. по 03.10.2014 р. на суму сплаченого за договором авансу у розмірі 1500000,00 грн. на підставі п. 6.2 договору.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на його необґрунтованість, оскільки додатковою угодою №1 від 03.10.2014 р. до договору сторони змінили як кінцеві строки виконання договірних робіт, так і строки дії договору, що свідчить про безпідставність нарахування позивачем штрафних санкції за порушення відповідачем, як виконавцем, строків надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 2 ст. 317 ГК України встанолено, що будівництво об'єктів виробничого та іншого призначення, підготовка будівельних ділянок, роботи з обладнання будівель, роботи з завершення будівництва, прикладні та експериментальні дослідження і розробки тощо, які виконуються суб'єктами господарювання для інших суб'єктів або на їх замовлення, здійснюються на умовах підряду. Загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що за порушення виконавцем строку надання послуг він сплачує на користь замовника штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно наданих послуг.

Водночас, додатковою угодою №1 від 03.10.2014 р. до договору, сторони домовились викласти додаток №2 (календарний план) у іншій редакції, яка передбачає кінцевий термін реалізації всіх передбачених за договором робіт - 30.06.2015 р., а не 30.04.2014 р., як зазначено у первісній редакції вказаного додатка.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, внесення змін до календарного плану до договору свідчить про відсутність у відповідача, як виконавця, обов'язку по кінцевому виконанню договірних робіт у первісно передбачені строки, а саме до 01.05.2014 р. та не надає позивачу, як замовнику, права вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу за порушення первісно передбачених строків виконання робіт, які в подальшому сторонами були продовжені.

При цьому, доказів наявності між сторонами домовленостей щодо сплати відповідачем штрафу, нарахованого за невиконання договірних робіт з моменту закінчення строків, визначених первісно погодженим календарним планом (01.05.2014 р.) і до моменту укладення додаткової угоди №2 від 03.10.2014 р. до договору до матеріалів справи не надано, що свідчить про необґрунтованість нарахування позивачем штрафу за визначений період.

Належних доказів на спростовування вищенаведених обставин позивачем не надано.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законодавства, положення договору, а також внесення сторонами змін до договору, зокрема, щодо кінцевого терміну реалізації всіх передбачених за договором робіт, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача 70643,83 грн штрафу, за порушення відповідачем первісно передбачених договором строків виконання робіт не відповідає вимогам статей 611, 612, 549 ЦК України, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно та неповно дослідив докази, що висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано і порушено норми матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Київської області від 15.09.2015 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 15.09.2015 р. у справі №910/13436/15 залишити без змін.

Справу №910/13436/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Н.М. Коршун

С.Я. Дикунська