ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Справа № 922/1123/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого (доповідач),
Грека Б.М., Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргупублічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України"
на постанову та на рішенняХарківського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 року господарського суду Харківської області від 23.04.2015 року
у справі господарського судуХарківської області
за позовомпублічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України"
доУкраїнського державного університету залізничного транспорту
простягнення 34 727,64 грн.,
в засіданні взяли участь представники:

- позивача:Букоємський Р.В.,
- відповідача:не з"явився,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Українського державного університету залізничного транспорту про стягнення 2 116,98 грн. основного боргу, 13 815,58 грн. пені, 14 911,50 грн. інфляційних втрат та 3 883,58 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано несвоєчасним виконанням відповідачем зобов'язань щодо оплати поставленого позивачем природного газу за договором купівлі - продажу природного газу № 13/3196-ТЕ-32 від 13.02.2013 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.04.2015 року (суддя Лавренюк Т.А.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Української державної академії залізничного транспорту на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України 2 116,98грн. основного боргу, 1 827,00 грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 13 815,58 грн. пені, 14 911,50 грн. інфляційних втрат та 3883,58 грн. 3% річних відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 року (колегія суддів у складі: Білоусова Я.О - головуючого, суддів Лакіза В.В., Пуль О.А.) рішення місцевого господарського суду від 23.04.2015 року залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подало касаційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 23.04.2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 року в частині відмови у стягненні пені у розмірі 13 815,58 грн., 14 911,50 грн. інфляційних втрат та 3 883,58 грн. 3% річних скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 13.02.2013 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Українською Державною академією залізничного транспорту (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/3196-ТЕ-32 (договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач прийняти та оплатити поставлений природний газ на умовах даного договору.

Згідно з пунктом 1.2. договору, газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, організаціями та національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Пунктом 5.2. договору ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1 091 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1 091 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

Відповідно до пункту 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У пункті 7.2. договору сторони погодили, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно пункту 11.1. договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 року і діє в цій частині поставки газу до 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Приписами ст. 655 ЦК України передбачено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 ЦК України та статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором, а саме передав відповідачу протягом січня-грудня 2013 року природний газ на загальну суму 250224,76 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами. Проте відповідач лише частково оплатив вартість отриманого природного газу, в наслідок чого утворилась за ним заборгованість у розмірі 2 116,98 грн.

Суди попередніх інстанцій, встановивши неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу щодо оплати вартості отриманого природного газу, враховуючи приписи ст.ст. 525, 526, 530, 655 ЦК України дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 2 116,98 грн. основного боргу.

Водночас, колегія суддів не може погодитись з висновками попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 13 815,58 грн. пені, 14 911,50 грн. інфляційних втрат та 3 883,58 грн. 3% річних, нарахованих позивачем за порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, оскільки такі висновки є передчасними та такими, що зроблені без урахування та дослідження всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, суди попередніх інстанцій виходили з того, що з боку позивача наявні порушення своїх зобов'язань в частині своєчасного підписання та направлення актів виконаних робіт за спожитий газ і позивачем своєчасно не було відкрито рахунок із спеціальним режимом використання, що призвело до того, що прострочка виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором мала місце за відсутності його вини, що в силу ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України позбавляє позивача права застосовувати до відповідача штрафні санкції та здійснювати нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій при розгляді вказаних позовних вимог не було враховано положення ч.4 ст. 179 ГК України якою передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови, у зв'язку з чим судами не було досліджено умови договору щодо оплати покупцем вартості природного газу, не встановлено чи було сторонами врегульовано питання перерахування коштів за отриманий природний газ на рахунки продавця зі спеціальними режимом використання, чи є обов'язковими умови типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом до правовідносин, які виникли між сторонами.

Крім того, судами належним чином не було встановлено обставин, які достеменно підтверджують виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати вартості природного газу, отриманого за кожний місяць поставки у строки, обумовлені п.6.1 договору (надіслання до казначейської служби платіжних доручень у ці строки на рахунки погоджені сторонами у договорі, наявність чи відсутність відмови у перерахуванні вказаних коштів з боку казначейської служби).

З урахуванням приписів ст. 613 ЦК України, судами попередніх інстанцій не було досліджено питання, коли саме були відкриті позивачем рахунки зі спеціальним режимом використання, оскільки встановлення вказаних обставин впливає на період нарахування штрафних санкцій.

Колегія суддів також відзначає, що відмовляючи у стягненні інфляційних втрат та 3% річних, з підстав відсутності вини у прострочені виконання грошового зобов'язання, суди попередніх інстанцій не врахували, що інфляційні втрати та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Врахування та дослідження вказаних вище обставин, має істотне значення для правильного вирішення даного спору в частині позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Правова оцінка обставин у справі є виключна прерогатива судів першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене та враховуючи повноваження суду касаційної інстанції, судова колегія вважає, що постановлені у справі судові рішення в частині позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних не можна визнати законними, обґрунтованими, прийнятими у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а тому вони підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді, суду слід з'ясувати наведені в цій постанові обставини справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку, ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Під час нового розгляду справи суду слід врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, підтвердженими в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 року та рішення господарського суду Харківської області від 23.04.2015 року у справі №922/1123/15 в частині позовних вимог про стягнення 13 815,58 грн. пені, 14 911,50 грн. інфляційних втрат, 3 883,58 грн. 3% річних та розподілу судових витрат скасувати.

Справу в скасованій частині позовних вимог передати на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

В іншій частині постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 року та рішення господарського суду Харківської області від 23.04.2015 року з даної справи залишити без змін.

Головуючий М.М.Черкащенко

Судді Б.М. Грек

Н.М.Нєсвєтова