ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 р. Справа № 923/1675/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. при секретарі Степановій Н.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Музиківка, Білозерський район, Херсонська область

до:

відповідача-1: Відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції у Херсонській області, смт. Білозерка, Білозерський район, Херсонська область,

відповідача-2: Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" в особі Херсонського центрального регіонального відділення, м. Херсон,

про звільнення коштів з-під арешту

за участю представників сторін:

від позивача: ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_2 - уповн. представник, довір. від 20.10.2015р.;

від відповідача-1: Кандрашин Р.О., державний виконавець, довіреність № 19625 від 12.11.2015р.;

від відповідача-2: Салтиков С.С. - уповн. представник, провід. юрисконсульт, довір. від 07.10.2015р. № 13-680/15д.

Обставини справи: провадження у справі порушено за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивач) до Відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції у Херсонській області (відповідач-1) та Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" в особі Херсонського регіонального відділення ПАТ "Мегабанк" (відповідач-2) з вимогами про звільнення належних позивачеві грошових коштів на банківських рахунках з-під арешту, який накладений в інтересах відповідача-2 постановою від 18.09.2015р. державного виконавця відповідача-1. Позов обґрунтовано нормами ст.ст. 52, 317, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" та твердженнями про те, що вказаний арешт грошових коштів на банківських рахунках позивача здійснений відповідачем-1 в межах виконавчого провадження щодо стягнення на користь відповідача-2 заборгованості фізичної особи ОСОБА_1, а не позивача, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, що є протиправним та порушує право власності позивача на вказані грошові кошти.

Відповідач-1 надав письмові заперечення на позов, згідно з яким позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову, з підстав здійснення арешту грошових коштів на банківських рахунках позивача у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема, Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідач-2 надав відзив на позов, згідно з яким позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову, у зв'язку із необґрунтованістю, стверджуючи про відсутність фактичних та юридичних підстав для задоволення позову. Також, у відзиві стверджується про те, що Херсонське центральне регіональне відділення ПАТ "Мегабанк" не може бути відповідачем у справі, оскільки у нього відсутні відповідні повноваження.

В судовому засіданні 20.10.2015р. було оголошено перерву до 29.10.2015р. 12-00 год.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні 16.11.2015р., відповідно до ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію фізичну особу ОСОБА_1 15.01.1998р. зареєстровано як підприємця.

Згідно з виконавчим листом № 2-368/2010, який видано 03.02.2011р. Суворовським районним судом м. Херсона, стягненню з фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" підлягає 236 115,34 грн.

03.09.2015р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції (надалі - відповідач-1) ОСОБА_5 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 48635972) з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

18.09.2015р. цим самим державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника, згідно з якою накладений арешт на грошові кошти, які наявні на шести банківських рахунках, що вказані у постанові як рахунки боржника.

Згідно з довідками банківських установ чотири з шести вказаних у постанові від 18.09.2015р. державного виконавця відповідача-1 про арешт коштів боржника банківських рахунків відкрито ОСОБА_1, як фізичною особою - підприємцем.

Відповідно до ст. 24 Цивільного кодексу України фізичною особою вважається людина як учасник цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Цивільного кодексу України фізична особа з повною цивільною дієздатністю має право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання, у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи. Згідно з частиною 2 цієї ж статті громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 318 Цивільного кодексу України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені ст. 2 цього кодексу. Відповідно до ст. 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Стаття 1 Протоколу № 1 від 1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, що ратифікована Законом України від 17.07.1997р., передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах передбачених законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкоду у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладений арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 3 ГПК України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, які (пояснення) на вимогу суду, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розглядові в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач стверджує, а обидва відповідачі не заперечують (згідно відзивів на позов) того, що заборгованість, яка підлягає стягненню з фізичної особи ОСОБА_1 на користь ПАТ "Мегабанк", не пов'язана з підприємницькою діяльністю цієї фізичної особи, виникла не з господарських правовідносин за участі позивача.

Разом з тим, суд зазначає про те, що Цивільним кодексом України не визначено такого окремого суб'єкта права власності як фізична особа - підприємець, що слідує з ст.ст. 2, 318, 325 цього кодексу.

Норми ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України не містять у собі заборони на звернення стягнення на майно фізичної особи-підприємця з метою погашення заборгованості цієї фізичної особи, яка не пов'язана з її підприємницькою діяльністю, виникла не з господарських правовідносин

Ідентифікаційним номером позивача є НОМЕР_1.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено іншого власника спірних грошових коштів ніж фізична особа з ідентифікаційним номером НОМЕР_1.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що право власності на заарештовані грошові кошти належить такому суб'єкту права власності як фізична особа, ця фізична особа та позивач мають один й той самий ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів), ця фізична особа є боржником за виконавчим листом № 2-368/2010, який видано 03.02.2011р. Суворовським районним судом м. Херсона.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний особисто виконати свій обов'язок, а кредитор зобов'язаний особисто прийняти виконання.

За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги не підлягають задоволенню. У задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Також, суд зазначає про те, що всупереч ч. 2 ст. 4 3 ГПК України та ст. 33 ГПК України, наявними у справі доказами не підтверджено факту відкриття двох з шести банківських рахунків, на які накладений арешт постановою від 18.09.2015р. державного виконавця відповідача-1, саме, позивачем, як фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, а не фізичною особою ОСОБА_1. Це рахунки НОМЕР_2, НОМЕР_3 в АТ "Сбербанк Росії".

Вказане є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову в частині позовних вимог про звільнення з-під арешту грошових коштів заарештованих на цих двох рахунках.

Крім цього, суд вважає за необхідне вказати про наступне.

Відповідно до ст. 24 ГПК України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов поданий не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Позивач та його представник наполягають на розгляді справи за позовом з вимогою про звільнення коштів з-під арешту, саме, стосовно вказаних у позовній заяві відповідачів, одним з яких є відповідач-1 - орган державної виконавчої служби.

У зв'язку з цим суд констатує, що для справ за позовами про звільнення майна (у тому числі, грошових коштів) з-під арешту характерним є те, що сторони в матеріальному плані перебувають у стані спору про право, метою позову про звільнення майна з-під арешту є встановлення належності арештованого майна, спір має вирішуватися на підставі загальних положень матеріального права про власність та її захист.

Належними відповідачами у справах про звільнення майна з-під арешту є боржник та особа, в інтересах якої накладений арешт на майно.

Про це роз'яснено у п.16 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003р. № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" та п.9.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України". Саме, між позивачем та вказаними у цих роз'ясненнях особами існують спірні правовідносини, саме ці особи зацікавлені в результаті вирішення спору про зняття арешту з майна, оскільки рішення суду стосується їхніх прав та обов'язків.

Разом з тим, подання скарги на дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно з підстав проведення державним виконавцем арешту майна з порушенням норм Закону України "Про виконавче провадження", є іншою формою захисту права власності на арештоване майно.

Таким чином, відповідач-1 - орган державної виконавчої служби, є неналежним відповідачем у справі за позовом про звільнення майна (у тому числі, грошових коштів) з-під арешту, з підстав належності майна іншій особі, а не боржникові.

Вказане є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову по відношенню до відповідача-1.

Керуючись ст.ст.49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову.

Повне рішення складено 23.11.2015р.

Суддя К.В. Соловйов