ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"24" листопада 2015 р. Справа № 911/4412/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Зеніт», с. Рогіз на Володарського району Київської області

до відповідача дочірнього підприємства «Аромат», м. Сквира

про стягнення 1 837 826,03 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, уповноважена, довіреність від 01.09.2015р. №347;

від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач товариства з обмеженою відповідальністю «Зеніт», с. Рогізна Володарського району звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 12.09.2015р. до відповідача дочірнього підприємства «Аромат», м. Сквира Київської області, в якому просить суд стягнути з відповідача 1837826,03 грн. заборгованості за поставлене за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції від 31.12.2014р. молоко, в тому числі: 1770178,04 грн. основного боргу; 3205,74 грн. 3% річних, 4692,14 грн. інфляційних втрат 59750,11 грн. пені, та покласти на відповідача судовий збір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.09.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/4412/15 та призначено справу до розгляду на 20.10.2015р. Ухвалами від 20.10.2015р. та від 11.11.2015р. розгляд справи відкладався.

Відповідач в судові засідання 20.10.2015р., 11.11.2015р. та 24.11.2015р. не зявився, відзив на позов та витребувані судом документи не подав, про причини незявлення суд належним чином не повідомив. Як вбачається із залучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, відповідач копію ухвали від 30.09.2015р. отримав 07.10.2015р., а копію ухвали від 20.10.2015р. отримав 28.10.2015р., відповідно був належним чином завчасно повідомлений судом про дату, час та місце проведення судових засідань.

23.11.2015р. позивач звернувся до суду із заявою від 20.11.2015р. про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 2 103 686,35 грн., в тому числі 1641195,37 грн. основного боргу, 437888,31 грн. пені, 24602,68 грн. процентів річних, розрахованих від дати виникнення прострочення грошового зобов'язання станом на 19.11.2015р. включно.

Розглянувши подану позивачем заяву від 20.11.2015р., суд встановив таке.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Виходячи із змісту поданої заяви від 20.11.2015р. товариства з обмеженою відповідальністю «Зеніт», суд встановив, що позивач не змінює предмету або підстав позову, а лише збільшує суму позову в частині процентів річних та пені та зменшує суму позову в частині основного боргу та інфляційних втрат, у звязку з чим заява за правовим змістом відповідає заяві про збільшення позовних вимог. До заяви доданий розрахунок позовних вимог, заява належним чином направлена відповідачу листом з описом (оригінали опису та фіскального чеку підприємства звязку від 20.11.2015р. додані до заяви), заява оплачена судовим збором у встановленому порядку та розмірі (оригінали платіжних доручень від 19.11.2015р. № 1147 на суму 1564,07 грн. та від 20.11.2015р. № 1163 на суму 2423,84 грн. додані до заяви). За таких обставин суд в порядку ст. 22 ГПК України приймає зазначену заяву до розгляду.

Справа розглядатиметься в редакції позовних вимог відповідно до заяви позивача в порядку ст. 22 ГПК України про збільшення позовних вимог про стягнення з відповідача 2 103 686,35 грн. (в тому числі 1641195,37 грн. основного боргу, 437888,31 грн. пені, 24602,68 грн. процентів річних) та судових витрат.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами, яких достатньо для розгляду спору.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Зеніт», с. Рогізна Володарського району (далі по тексту ТОВ «Зеніт») до відповідача дочірнього підприємства «Аромат», м. Сквира Київської області (далі по тексту ДП «Аромат»), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ЦК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

31.12.2014р. між ДП «Аромат» (покупець) та ТОВ «Зеніт» (продавець) було укладено Договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) (далі Договір), згідно якого продавець зобовязався передати у власність покупцеві сільськогосподарську продукцію (сировину молоко коровяче) власного виробництва що відповідає вимогам ДСТУ №3662-97, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар. Відповідно до умов Договору:

- Оплату за товар покупець проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невідємною частиною договору (пункт 2.1 Договору);

- Транспортування товару до місцезнаходження виробничих потужностей покупця здійснюється за рахунок покупця (пункт 2.7 Договору);

- Продавець на підставі товарно-транспортної накладної, в якій також зазначаються висновки щодо показників лабораторного аналізу, передає покупцю товар, що відповідає за якістю чинним стандартам. Податкова накладна надається щомісячно до 5 числа, наступного за звітним (пункти 3.1.3, 3.1.6.1, 3.1.6.2 Договору);

- Продавець повинен щомісяця проводити звірку з Покупцем по взаєморозрахунках за поставлений товар (пункт 3.1.7 Договору);

- За несвоєчасне, понад встановлений даним договором строк, проведення розрахунків за прийнятий товар, продавець вправі вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу (пункт 4.2 Договору);

- Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2015р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобовязань (пункти 7.1, 7.2 Договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору позивачем здійснювались поставки відповідачу молока коровячого за прийомними квитанціями та товарно-транспортними накладними, копії яких залучені до матеріалів справи, а оригінали надані позивачем для огляду в судовому засіданні. Отримання товару протягом поточного місяця здійснювалось уповноваженою особою відповідача за довіреностями від 02.01.2015р. №9, від 01.02.2015р. №10, від 01.03.2015р. №30, від 01.04.2015р. №50, від 01.05.2015р. №69, від 01.06.2015р. №82, від 01.07.2015р. № 99, від 01.08.2015р. №115, які оформлювались щомісячно (копії залучені до матеріалів справи, а оригінали надані для огляду в судовому засіданні).

За результатом поставки загалом за місяць на підставі прийомних квитанцій сторонами щомісячно складалися, підписувалися та скріплювалися печатками обох сторін податкові накладні та видаткові накладні, копії яких залучені до матеріалів справи, а оригінали надані позивачем для огляду в судовому засіданні. Загалом позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 4 104 884,07 грн., за наступними видатковими накладними:

від 31.01.2015р. №4 на суму 518 903,06 грн.;

від 28.02.2015р. №9 на суму 535 316,87 грн.;

від 31.03.2015р. №24 на суму 615 297,09 грн.;

від 30.04.2015р. №35 на суму 607 946,05 грн.;

від 31.05.2015р. №43 на суму 606 477,00 грн.;

від 30.06.2015р. №53 на суму 521 760,95 грн.;

від 31.07.2015р. №58 на суму 520 953,86 грн.;

від 11.08.2015р. №60 на суму 178 229,19 грн.

Згідно до частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Дослідивши укладений між сторонами Договір, суд встановив, що інший строк оплати даним договором не встановлено, за таких обставин, строк оплати отриманого від позивача товару є таким, що настав.

Перебіг строку виконання грошового зобовязання покупцем, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару, або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої ст. 530 ЦК України до відповідних правовідносин не застосовується. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, при цьому строк виконання відповідного грошового зобовязання визначається за правилами, встановленими частинами першої та другої ст. 692 ЦК України.

Позивач визнає за відповідачем часткову оплату в сумі 2 463 688,70 грн., в результаті чого відповідач твердить, що за відповідачем утворився прострочений грошовий борг в сумі 1641195,37 грн., на підтвердження чого подає суду оригінали банківських виписок.

Суд звертає увагу на те, що згідно підписаного обома сторонами Акту звірки за період з 01.01.2015р. по 19.10.2015р. сума оплати становить 2980605,36 грн., а не 2 463 688,70 грн.

Разом із тим, дослідивши подані позивачем оригінали банківських виписок, суд встановив, що частина проплат, які здійснені відповідачем та зазначені в поданому суду Акті звірки, а саме:

за платіжним дорученням від 09.01.2015р. № 9 в сумі 100 000,00 грн.;

за платіжним дорученням від 05.02.2015р. № 15 в сумі 300 000,00 грн.;

за платіжним дорученням від 24.02.2015р. № 66 в сумі 100 000,00 грн.;

за платіжним дорученням від 25.02.2015р. № 75 в сумі 100 000,00 грн.;

за платіжним дорученням від 26.02.2015р. № 71 в сумі 100 000,00 грн.;

за платіжним дорученням від 05.02.2015р. № 15 в сумі 300 000,00 грн.;

за платіжним дорученням від 02.03.2015р. № 106 в сумі 100 000,00 грн.;

за платіжним дорученням від 03.03.2015р. № 118 в сумі 150 000,00 грн.;

за платіжним дорученням від 10.03.2015р. № 116 в сумі 200 000,00 грн.;

за платіжним дорученням від 17.03.2015р. № 151 в сумі 150 000,00 грн.;

за платіжним дорученням від 24.03.2015р. № 178 в сумі 100 000,00 грн.;

за платіжним дорученням від 27.03.2015р. № 189 в сумі 250 000,00 грн.;

за платіжним дорученням від 07.04.2015р. № 146 в сумі 200 000,00 грн.;

за платіжним дорученням від 06.05.2015р. № 184 в сумі 100 000,00 грн.

здійснені відповідачем за іншим договором від 01.01.2014р. № 11, а тому не стосуються спірних відносин сторін, заснованих на договорі від 31.12.2014р.

Позивачем оплати за платіжними дорученням від 09.01.2015р. № 9 в сумі 100 000,00 грн. та від 05.02.2015р. № 15 в сумі 300 000,00 грн. зараховані в рахунок погашення зобовязань за попереднім договором і до розрахунку позовних вимог правомірно не включені.

Частину оплати (а саме в сумі 40 865,70 грн.) за платіжним дорученням від 24.02.2015р. № 66 на суму 100 000,00 грн. позивачем визнано належною оплатою за спірним договором від 31.12.2014р. Всі інші вище перераховані платежі позивачем також визнані належною оплатою за спірним договором. В розумінні частини першої ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Також суд звертає увагу на те, що в поданому розрахунку позовних вимог позивачем не враховано часткову оплату коштів відповідачем в сумі 30000,00 грн., яка здійснена 26.08.2015р. за платіжним дорученням №400. Разом із тим, позивачем подано довідку ПАТ "Креді ОСОБА_2" від 19.10.2015р. №142, якою наявність даного платіжу підтверджено банком.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Суд ухвалами від 30.09.2015р., від 20.10.2015р. та від 11.11.2015р. витребовував у відповідача документи, що підтверджують сплату відповідачем грошових коштів згідно договору. Відповідач відзив на позов та витребувані судом документи не подав, доказів оплати коштів за отриманий від позивача товар в більшому розмірі, ніж позивач визнає та підтверджує на підставі письмових доказів, не представив, відповідно доводи позивача не спростував.

У звязку із простроченням основного грошового зобовязання позивач також просить суд стягнути з відповідача 437888,31 грн. пені, та 24602,68 грн. 3% річних, розрахованих за прострочення оплати з дати виникнення грошового зобовязання до 19.11.2015р. включно. Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобовязання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (пункт 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»).

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки інший період нарахування пені в Договорі сторонами не встановлено, нарахування пені має розпочатися наступного дня після спливу терміну оплати (в порядку ст. 692 ЦК України наступний день за датою видаткової накладної) та припинитися або в переддень виконання грошового зобовязання, або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати.

Пунктом 4.2 Договору сторони передбачили сплату пені за несвоєчасне проведення розрахунків в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати.

Згідно з ч. 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Враховуючи суперечності та неточності, які містяться в поданому позивачем розрахунку та інших письмових доказах (Акт звірки, довідка банку), суд на підставі поданих позивачем первинних документів (видаткових накладних, оригіналів банківських виписок, довідки банку від 19.10.2015р. №142) самостійно здійснив розрахунок позовних вимог:

Поставлено, грн.Дата Фактично сплачено, грн. Основний борг, грн.Період прострочення3% річних, грн.Пеня, грн.
518903,0631.01.15 518903,0601.02 23.02.15980.9411970,31
24.02.1540865,70478037,3624.02.1539.29510.78
25.02.15100000,00378037,3625.02.1531.07403.93
26.02.15100000,00278037,3626.02 28.02.1568.56891.24
535316,8728.02.15 813354,2301.03.1566.85869.06
02.03.15100000,00713354,2302.03.1558.63762.21
03.03.15150000,00563354,2303.03 09.03.15324.126158.31
10.03.15200000,00363354,2310.03 16.03.15209.054181.06
17.03.15150000,00213354,2317.03 23.03.15122.752455.03
24.03.15100000,00113354,2324.03 26.03.1527.95559.01
27.03.15250000,000
615297,0931.03.15 478651,3201.04 06.04.15236.054720.94
07.04.15200000,00278651,3207.04 14.04.15183.223664.46
15.04.15200000,0078651,3215.04 30.04.15103.432068.64
607946,0530.04.15 686597,3701.05 05.05.15282.165643.27
06.05.15100000,00586597,3706.05 13.05.15385.717714.16
14.05.1520000,00566597,3714.05 31.05.15838.2516765.07
606477,0031.05.15 1173074,3701.06 11.06.151060.5921211.76
12.06.1530000,001143074,3712.06 22.06.151033.4620669.29
23.06.1510000,001133074,3723.06 25.06.15279.395587.76
26.06.1510000,001123074,3726.06 29.06.15369.237384.60
30.06.15100000,001023074,3730.06.1584.091681.77
521760,9530.06.15 1544835,3201.07.15126.972539.46
02.07.1593573,001451262,3202.07 06.07.15596.4111928.18
07.07.1531960,001419302,3207.07.15116.652333.10
08.07.158890,001410412,3208.07 13.07.15695.5513910.92
14.07.1540000,001370412,3214.07 15.07.15225.274505.47
16.07.1520000,001350412,3216.07.15110.992219.86
17.07.1570000,001280412,3217.07 20.07.15420.968419.15
21.07.1518280,001262132,3221.07.15103.742074.74
22.07.1520120,001242012,3222.07 31.07.151020.8320416.64
520953,8631.07.15 1762966,1801.08 03.08.15434.708694.08
04.08.15100000,001662966,1804.08 11.08.151093.4621869.14
178229,1911.08.15 1841195,37
12.08.15200000,001641195,3712.08 25.08.151888.5037769.98
26.08.1530000,001611195,3726.08 19.11.1511388.72180807.02
Всього 4104884,07 2493688,70 1611195,37 25004.54 443360.40
та встановив, що основний борг відповідача перед позивачем становить 1 611 195,37 грн. (що відповідає підписаному обома сторонами та скріпленому печатками обох сторін Акту звіряння взаємних розрахунків, копія якого залучена до матеріалів справи), відповідно вимогу позивача про стягнення з відповідача основного боргу належить задовольнити частково в сумі 1611 195,37 грн.

За заявлений позивачем період належна до стягнення з відповідача пеня становить 443360,40 грн., 3% річних становлять 25004,54 грн. Суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, за таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 437888,31 грн. пені та 24602,68 грн. 3% річних належить задовольнити повністю в заявлених сумах.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню частково. Суд приймає рішення про стягнення з відповідача Дочірнього підприємства «Аромат» на користь позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Зеніт» заборгованості в розмірі 2 073 686,36 грн., яка складається з 1 611 195,37 грн. основного боргу, 437888,31 грн. пені та 24602,68 грн. процентів річних. У звязку із частковим задоволенням позовних вимог суд в порядку ст. 49 ГПК України покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Зеніт» задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Аромат» (09000, Київська обл., м. Сквира, вул. Рози Люксембург, буд. 14, ідентифікаційний код 30737268)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Зеніт» (09314, Київська обл., Володарський район, село Рогізна, вул. Червоноармійська, буд. 5, ідентифікаційний код 19409944)

1 611 195,37 грн. (один мільйон шістсот одинадцять тисяч сто девяносто пять гривень тридцять сім копійок) основного боргу,

437 888,31 грн. (чотириста тридцять сім тисяч вісімсот вісімдесят вісім гривень тридцять одну копійку) пені;

24602,68 грн. (двадцять чотири тисячі шістсот дві гривні шістдесят вісім копійок) процентів річних;

31105,30 грн. (тридцять одну тисячу сто пять гривень тридцять копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 25.11.2015р.

Суддя О.В. Конюх