КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2015 р. Справа№ 910/21814/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явились;

від відповідача - не з`явились;

від третьої особи - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на ухвалу господарського суду міста Києва від 10.09.2015 року

у справі №910/21814/15 (суддя Демидов В.О.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Миколаїв

до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк", Київська обл., м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.08.2015 року залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

10.09.2015 року через канцелярію до суду від відповідача надійшло клопотання №5294 від 10.09.2015 року "Про припинення провадження по справі". В обґрунтування поданого відповідного клопотання відповідач зазначив, що спори щодо здійснення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб повноважень щодо тимчасової адміністрації та ліквідації банків є публічно-правовими відносинами і мають розглядатися в адміністративних судах України, у зв'язку із чим відповідач просив суд припинити провадження у справі №910/21814/15 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.09.2015 року провадження у справі № 910/21814/15 за позовною заявою фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" про зобов'язання вчинити дії - припинено на підставі п.1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.09.2015 року по справі №910/21814/15 та передати матеріали справи на розгляд місцевого господарського суду.

Також, до апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 10.09.2015 року у справі №910/21814/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 року клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 10.09.2015 року у справі №910/21814/15 задоволено; відновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 18.11.2015 року.

В судове засідання, призначене на 18.11.2015 року, представники сторін не з'явились, були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, причини неявки суд не повідомили.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що сторони були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, беручи до уваги обмежений строк розгляду апеляційної скаги, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін.

Згідно ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі посилається на обставини відкликання банківської ліцензії та ліквідації АТ "КБ "Експобанк", а також на обставини початку процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" за рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, місцевий суд зазначив, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, а також є юридичною особою публічного права і, відповідно, є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спори, які виникають у цих правовідносинах, і, зокрема, щодо здійснення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб повноважень щодо тимчасової адміністрації та ліквідації відповідного банку, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України в адміністративних судах України. А відтак визначений позивачем спір за викладених останнім в позові б/н від 30.07.2015 року підстав та зазначеного предмету непідвідомчий господарському суду.

Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України місцеві господарські суди розглядають у першій інстанції усі справи, підвідомчі господарським судам.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік справ, що підвідомчі господарським судам, а саме:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Як вбачається з матеріалів справи, позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії заявлено до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк».

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у справі №910/21814/15 є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Враховуючи, що відповідачем у справі є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк», яке наразі не ліквідовано та не припинено, а знаходиться у процедурі ліквідації, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги у даному спорі стосуються позивача та відповідача.

Таким чином, підстави для припинення провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що в силу ст. 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування оскарженої ухвали про повернення зустрічної позовної заяви без розгляду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 10.09.2015 року у справі №910/21814/15 підлягає задоволенню, а справа направленню на розгляд до суду першої інстанції по суті.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК (п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Керуючись ст. ст. 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 10.09.2015 року у справі №910/21814/15 - задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 10.09.2015 року у справі №910/21814/15 скасувати.

3. Матеріали справи №910/21814/15 передати до господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз