КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. Справа№ 910/2542/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача Прутас В.О.

від відповідача Ясиненко Д.В.

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

"ДТЕК Трейдінг"

на рішення

господарського суду міста Києва

від 07.10.2015 року

у справі № 910/2542/15-г

за позовом Державного підприємства "Вугілля України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"ДТЕК Трейдінг"

про стягнення 133241598,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року позовні вимоги Державного підприємства "Вугілля України" задовольнити частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" (01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, 57; ідентифікаційний код 36511938) на користь Державного підприємства "Вугілля України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 4; ідентифікаційний код 32709929) заборгованість у розмірі 3 361 889 (три мільйони триста шістдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят дев'ять) грн. 11 коп., 3% річних у розмірі 5265 138 (п'ять мільйонів двісті шістдесят п'ять тисяч сто тридцять вісім) грн. 68 коп., інфляційні у розмірі 98734 561 (дев'яносто вісім мільйонів сімсот тридцять чотири тисячі п'ятсот шістдесят одна) грн. 19 коп. та судовий збір у розмірі 58 885 (п'ятдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят п'ять) грн. 40 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням ТОВ "ДТЕК Трейдінг" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у справі № 910/2542/15-г скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 року прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 24.11.2015 року

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 27.12.2012 р. між Товариством (покупець) та Підприємством (постачальник) був укладений договір поставки №278/3 (надалі - "Договір"), відповідно до п. 1.1 якого постачальник поставляє покупцю вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах та за якісними характеристиками, приведеним в цьому договорі.

Пунктом 1.2 Договору покупець приймає вугілля, оплачує його вартість на умовах, встановлених цим договором.

За змістом п.1.3 Договору загальна кількість та вартість вугілля, що підлягає поставці за цим договором встановлюється у специфікаціях до цього договору.

Згідно з п. 2.4 Договору право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання між сторонами акту приймання-передачі вугілля.

Відповідно до п. 3.1.6 Договору за виданою покупцем довіреністю, протягом 10 днів з дати поставки, але не пізніше 5 числа місяця, що слідує за місяцем поставки, постачальник зобов'язаний забезпечити проведення з вантажоотримувачами звіряння відвантаженого у місяці поставки вугілля, підписати та скріпити своєю печаткою акти звіряння вугілля по кількості та якості, скласти на їх основі відповідні акти приймання-передачі вугілля за договором і розрахунок знижок/надбавок його ціни, які разом з актами звіряння у той же термін передати покупцеві на підписання.

Пунктом 3.1.7 Договору передбачено, що разом з документами, зазначеними у п. 3.1.6 договору постачальник зобов'язаний надати покупцеві: копії посвідчень якості на поставлене вугілля; копії залізничних накладних; складені на кожну партію вугілля реєстри залізничних накладних (із вказівкою провідної плати, номерів вагонів, залізничних накладних, кількості вугілля), підписаних уповноваженими представниками постачальника та скріплених їх печатками.

За змістом п. 3.3.6 Договору покупець зобов'язаний підписати акти приймання-передачі вугілля протягом 5 робочих днів з дати отримання їх від постачальника разом з документами, зазначеними у п. 3.1.6 договору.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами були укладені додатки до Договору, якими були визначені найменування продукції, що поставляється, її кількість, вартість, а також строки поставки та оплати.

Зокрема, пунктом 5 додатку №34-1 від 27.12.2012 р. до Договору сторонами встановлено, що покупець оплачує постачальнику вугілля шляхом перерахування вартості грошових коштів в національній валюті України на умовах оплати 90% від вартості всього обсягу вугілля, що надійшло вантажоодержувачу на виконання цього додатку, визначеної за даними вантажовідправника, протягом трьох банківських днів з дати надходження вугілля вантажоодержувачу (п. 5.1). З метою здійснення остаточних розрахунків за вугілля, покупець перераховує на поточний рахунок постачальника грошові кошти у розмірі вартості фактично поставленого постачальником та прийнятого покупцем вугілля, визначеної у вантажоодержувача, з урахуванням фактично сплаченими на виконання п. 5.1 цього додатку грошових коштів, протягом трьох банківських днів з дати надання постачальником покупцю оформлених належним чином усіх необхідних документів, що зазначені у пунктах 3.1.6 та 3.1.7 договору.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято та частково оплачено вугільну продукцію, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі вугільної продукції та банківськими виписками з рахунку позивача.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі суму 3361889,11 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (актами приймання-передачі вугільної продукції від 30.11.2014 р., 31.12.2014 р., 20.02.2015 р. та 26.02.2015 р.) підтверджується передача відповідачу товару згідно додатку №34-1 від 12.11.2014 р. Договору на суму 39857811,78 грн.

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вимоги до первинного документа встановленні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", якою передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, вказаний Закон передбачає обов'язковим реквізитом первинного документа підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За таких обставин, оформлені відповідним чином акти приймання-передачі в силу приписів ст. 34 Господарського процесуального кодексу України є допустимими доказами отримання товару.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 5.2 додатку №34-1 від 27.12.2012 р. до Договору визначено, що з метою здійснення остаточних розрахунків за вугілля, покупець перераховує на поточний рахунок постачальника грошові кошти у розмірі вартості фактично поставленого постачальником та прийнятого покупцем вугілля, визначеної у вантажоодержувача, з урахуванням фактично сплаченими на виконання п. 5.1 цього додатку грошових коштів, протягом трьох банківських днів з дати надання постачальником покупцю оформлених належним чином усіх необхідних документів, що зазначені у пунктах 3.1.6 та 3.1.7 договору.

При цьому, згідно з п. 3.3.6 Договору покупець зобов'язаний підписати акти приймання-передачі вугілля протягом 5 робочих днів з дати отримання їх від постачальника разом з документами, зазначеними у п. 3.1.6 договору.

Відтак, факт підписання відповідачем актів приймання-передачі вугільної продукції свідчить про отримання ним від позивача всіх, передбачених умовами Договору, документів для проведення оплати поставленої продукції.

За таких обставин, враховуючи часткову оплату відповідачем поставленої продукції суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заборгованість відповідача за поставлений товар становить 3361889,11 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Товариством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення у справі судової бухгалтерської експертизи.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємства про стягнення з Товариства заборгованості у розмірі 3361889,11 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Твердження відповідача щодо відсутності можливості про перерахування чи зменшення суми боргу не приймаються колегією суддів враховуючи фактичні обставини, які підтверджують значне зменшення суми основного боргу під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 25880009,82 грн., 3% річних у розмірі 5265138,68 грн. та інфляційних у розмірі 98734561,19 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 01.12.2014 р. по 06.10.2015 р. (дата прийнятої судом першої інстанції заяви про уточнення позовних вмог).

Відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Нарахування інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних від простроченої суми відбулося з моменту коли відповідач відповідно до додатків до Договору зобов'язаний був оплатити з 01.01.2015 року вартість поставленого вугілля.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п. 8.2 Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором. У випадках, які не врегульовані умовами цього договору, сторони керуються діючим законодавством України.

В той же час, за змістом абз. 3 п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р. якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відтак, умовами Договору відповідальності Товариства у вигляді нарахування пені за порушення строків оплати поставленої продукції не встановлено, а чинним законодавством України не визначений розмір штрафних санкцій за порушення грошових зобов'язань за вказаними правовідносинами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погодження сторонами відповідальності покупця у вигляді сплати пені за порушення виконання ним грошового зобов'язання з оплати поставленої продукції, та його розміру.

Таким чином, підстави для стягнення пені відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних, враховуючи відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог Підприємства в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції в п. 1 резолютивної частини рішення допущенно описку. Вказано, що задоволено частково позовні вимоги Спільного українсько-російського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТ", а не Державного підприємства "Вугілля України".

Колегія суддів не вважає за необхідне змінювати в цій частині рішення суду першої інстанції. Вказана описка може бути виправлена в порядку ст. 89 ГПК України.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Підприємства заборгованості у розмірі 3361889,11 грн., 3% річних у розмірі 5265138,68 грн. та інфляційних у розмірі 98734561,19 грн. В іншій частині (пеня у розмірі 25880009,82 грн.) в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2015 року у справі №910/2542/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/2542/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло

Повний текст постанови складено 25.11.2015 року.