ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Справа № 915/1551/15

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Васильєвої Л.І. при секретарі судового засідання Матвєєвій О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго", 54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40

до відповідача: Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, 54030, м.Миколаїв, вул. Потьомкінська, 41

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Садівниче товариство імені Мічуріна (м. Миколаїв, вул. 13 Військова, 54000)

2. громадянин ОСОБА_1 (54038, АДРЕСА_1).

про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.06.2015р. № 25-ріш

Представники сторін:

Від позивача: Сивак О.П. - генеральний директор;

Клис Н.А., довіреність №01/23-343 від 17.02.15 року;

Волик В.М., довіреність №01/23-342 від 17.02.15 року;

Норенко Г.А., довіреність №01/23-517 від 18.05.15 року;

Від відповідача: Войтенкова І.О., довіреність №39 від 17.11.14 року;

Концуренко О.В., довіреність №5 від 19.01.15 року;

Від 3 особи: ОСОБА_8,довіреність від 09.11.15 року;

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.06.2015р. № 25-ріш.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що:

відповідачем під час винесення рішення неповністю з'ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, що відповідно до статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є підставою для визнання цього рішення недійсним;

розглядаючи справу про порушення законодавства про захист економічної конкуренції відповідач порушив норми матеріального права шляхом застосування Закону України «Про захист економічної конкуренції» до правовідносин, на які він не поширюється, вийшов за межі мети його діяльності, як органу Антимонопольного комітету України;

не доведено обставин, які в рішенні Відділенням визнано встановленими (неможливість вчинення дій, визнаних порушенням за наявності значної конкуренції на ринку), що є підставою для визнання цього рішення недійсним відповідно до статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідач вважає вимоги необґрунтованими з тих підстав, що:

розгляд справи №1-26.213/55-2014 Відділенням було здійснено з дотриманням процесуальних засад, визначених розділом 7 Закону України „Про захист економічної конкуренції" та Правилами розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 29.06.1998р. №169;

позивачем не наведено жодної законодавчої норми, яка була порушена

при встановленні його становища на ринку;

не надано жодного доказу і як наслідок - не доведено, що позивач зазнає значної конкуренції;

здійснивши системний аналіз норм законодавства про електроенергетику, обставин справи та зібраних в ході її розгляду доказів, Відділення дійшло висновку, що у даному випадку висунута енергопостачальником у якості умови укладення індивідуальних договорів на користування електричною енергією з членами СТ ім. Мічуріна вимога надати, у разі відсутності - замовити проектну документацію, узгодити з ПАТ „Миколаївоблеп в частині комерційного обліку та на підставі проектних рішень провести монтаж роботи, не ґрунтується на законодавстві, є додатковою. Тому її невиконання споживачем не може бути підставою для неукладення чи зволікання з укладенням зазначених договорів.

сам енергопостачальник мав виконати передбачені законодавством обов'язки - провести технічну перевірку електроустановок споживачів, які мали намір та бажання укласти з ним вказані договори, та забезпечити їх укладення. Однак, як свідчать матеріали справи обов'язків на час прийняття оскаржуваного рішення Позивач не виконав.

Таким чином, доводи Товариства про не з'ясування, не доведення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків Відділення обставинам справ є необґрунтованими та не підтверджені жодним доказом.

Треті особи проти позову заперечують з тих підстав, що вони вже підключені до мереж електропостачання, тому виготовлення проектної документації не потрібно, мають бажання перейти на прямі договори з позивачем, вимога щодо укладання тристоронніх договорів між позивачем, садовим товариством та членами садового товариства є неправомірною, на них не поширюються Правила користування електричною енергією, а повинні застосовуватись Правила користування електричною енергією для населення та відповідні тарифи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд -

встановив:

Як свідчить описова частина оспорюваного рішення, підставою для початку розгляду справи № 1-26.213/55-2014 стало звернення третіх осіб із приводу проблемних питань, які виникли при укладанні індивідуальних договорів на користування електричною енергією між членами садового товариства та енергопостачальною організацією, зокрема заявники висловили непогодження з вимогами енергопостачальника щодо необхідності одержання громадяником - членом садового товариства, який має намір приєднати належну йому електроустановку до електричних мереж електропередавальної організації при наявному підключенні до мереж садового товариства, таких документів як технічні умови на підключення, договору про приєднання до електромереж, виготовлення проектної документації та виконання проекту і лише після цього - можна укласти договір про користування електроенергією з ПАТ «Миколаївобленерго».

За результатами розгляду справи № 1-26.213/55-2014 відповідачем прийнято оспорювань рішення від 30.06.2015р. № 25-ріш, яким визнано, що:

- ПАТ «Миколаївобленерго» у 2011-2014 роках та протягом січня березня 2015 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку постачання електричної енергії споживачам за регульованим тарифом на території Миколаївської області в межах належних ПАТ «Миколаївобленерго» електричних мереж, як таке, що не мало на цьому ринку жодного конкурента.

- дії ПАТ «Миколаївобленерго», які полягають у висуванні в якості умови укладення індивідуальних договорів на користування електричною енергією з членами садових товариств, зокрема садового товариства ім. Мічуріна, гр. ОСОБА_1 додаткової, непередбаченої законодавством, на думку Відповідача, вимоги, надати, у разі відсутності замовити, проектну документацію на встановлення приладу обліку електроенергії (при тому, що він фактично вже був встановлений раніше), узгодити з ПАТ «Миколаївобленерго» в частині комерційного обліку та на підставі проектних рішень провести монтажні роботи, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, пунктом 5 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку шляхом вчинення дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Також вказаним рішенням на ПАТ «Миколаївобленерго» накладено штраф в розмірі 34000,00 грн. та накладено ряд зобов'язань щодо припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, оприлюднення в газеті «Рідне Прибужжя» пунктів 1-4 рішення.

Позивач просить визнати недійсним та скасувати вказане рішення у повному обсязі.

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне:

статтею 14 Закону України „Про захист економічної конкуренції" встановлено, що до компетенції адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України віднесено розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведення розслідувань або досліджень за цими заявами і справами; прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень, надання висновків щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; проведення дослідження ринку, визначення меж товарного ринку, а також становища, в тому числі монопольного (домінуючого), суб'єктів господарювання на цьому ринку та прийняття відповідних рішень (розпоряджень).

Розгляд справ повинен здійснюватись з дотриманням Правил розгляду заяв та справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, при вирішенні питання наявності чи відсутності монопольного(домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку товарів та Методики визначення монопольного(домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку.

Приписом пункту 2.1. Методики визначення монопольного(домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку встановлено, що визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання включати в себе такі дії органу Антимонопольного комітету України:

- встановлення об'єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб'єкта господарювання (групи суб'єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб'єктом (суб'єктами) господарювання;

- складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи;

- складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп);

- визначення товарних меж ринку;

- визначення територіальних (географічних) меж ринку;

- встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб'єктів господарювання на ринку;

- визначення часових меж ринку;

- визначення обсягів товару, який обертається на ринку;

- розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку;

- складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати(постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий та/або аналогічний товар (товарну групу) на ринку;

- визначення бар'єрів вступу на ринок та виходу з ринку для суб'єктів господарюй: які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують, або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку:

- встановлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку.

Як визначено в п. 15.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011 N 15 господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 N 49-р.

Проаналізувавши оспорюване рішення, суд дійшов висновків, що при визначенні монопольного становища позивача відповідачем дотримано вищевказаних умов, а саме ним детально обґрунтована кожна складова, яка досліджувалась при визначенні положення суб'єкта на ринку(товар, споживачі, товарні межі ринку, територіальні(географічні) межі ринку, часові межі ринку).

Отже, позовні вимоги в частині визнання недійсним та скасування пункту 1 оспорюваного рішення від 30.06.2015р. № 25-ріш щодо визнання ПАТ «Миколаївобленерго» у 2011-2014 роках та протягом січня березня 2015 року таким, що займало монопольне (домінуюче) становище на ринку постачання електричної енергії споживачам за регульованим тарифом на території Миколаївської області в межах належних ПАТ «Миколаївобленерго» електричних мереж, як таке, що не мало на цьому ринку жодного конкурента є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідачем правомірно зазначено, що сам факт займання суб'єктом господарювання монопольного становища на ринку не є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Разом з тим, порушенням конкуренційного законодавства є зловживання цим становищем.

Відповідач вважає, що зловживання позивачем його монопольним становищем полягає у висуванні в якості умови укладення індивідуальних договорів на користування електричною енергією з членами садових товариств, зокрема садового товариства ім. Мічуріна, гр. ОСОБА_1 додаткової, непередбаченої законодавством, вимоги, а саме:

надати, у разі відсутності замовити, проектну документацію на встановлення приладу обліку електроенергії (при тому, що він фактично вже був встановлений раніше), узгодити з ним в частині комерційного обліку та на підставі проектних рішень провести монтажні роботи. Це є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, пунктом 5 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку шляхом вчинення дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Суд не погоджується з вказаними доводами відповідача:

пунктом 1.1. Правил користування електричною енергією встановлено, що ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії).

Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Норми розділів "Загальні положення", "Межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін" та "Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів" поширюються на всіх споживачів без винятку.

Пунктом 1.2. Правил визначено поняття населеного пункту та споживачів населеного пункту:

населений пункт - юридична особа-споживач (власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником (співвласниками) експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об'єднує населення на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населенного пункту;

споживачі населеного пункту - населення, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж населенного пункту та яке розраховується за використану електричну енергію з населеним пунктом.

Отже, в розумінні вказаних положень Правил користування електричною енергією садове товариство є населеним пунктом, а члени садового товариства є споживачами населеного пункту.

Правила користування електричною енергією містять розділ 12 "Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів".

Ця норма не регулює відносини між енергопостачальником та споживачем категорії "населення", а тільки вказує на те, яким чином мають укладатися договори у разі прийняття фізичною особою - членом населеного пункту рішення щодо здійснення електропостачання до його об'єкта на підставі укладеного договору про користування електричною енергією із енергопостачальником, а не на підставі договору про постачання електричної енергії, укладеного між населеним пунктом як споживачем та енергопостачальником.

Так, пункт 12.5 та додаток 5 до вказаних Правил встановлюють два способи передача електричної енергії з мережі енергопостачальника до електроустановок споживача на території населеного пункту:

- або безпосередньо в мережу споживача (за умови приєднання електроустановок споживача напряму до мережі енергопостачальника);

- або опосередковано, тобто через мережу іншого власника (в даному випадку через електромережі садового товариства).

Так, за умови безпосереднього приєднання електроустановок споживача до мереж енергопостачальника між споживачем категорії "населення" та постачальником електричної енергії укладається лише договір про користування електричною енергією, зміст якого визначається на підставі Типового договору про користування електричною енергією.

Треті особи в даній справи вибрати другий спосіб, тобто через електромережі садового товариства.

Разом з тим, в такому випадку, у споживача на території населеного пункту виникають зобов'язання перед населеним пунктом, тому, що надійне електропостачання споживача на території населеного пункту напряму залежить від технічного стану електричних мереж населеного пункту, якими електрична енергія від енергопостачальника передається до електроустановок споживача. Крім того, здійснення передачі електричної енергії від межі балансової належності між населеним пунктом та енергопостачальником до електроустановок споживача на території населеного пункту також пов'язане із тим, що населений пункт несе технологічні втрати електроенергії, пов'язані із передачею електроенергії своїми електромережами до електроустановок споживача на території населеного пункту.

Таким чином, споживач на території населеного пункту, окрім договору про користування електричною енергією, який укладається між ним та енергопостачальником, зобов'язаний також врегулювати свої відносини із населеним пунктом як із власником електричних мереж, до яких приєднані електроустановки споживача на території населеного пункту, а саме укласти тристоронній договір про користування електричною енергією на території населеного пункту з постачальником електричної енергії та населеним пунктом на основі типового договору (додаток 5) та договір про користування електричною енергією відповідно до Правил користування електричною енергією для населення.

Пункт 12.6 Правил визначає умови для укладання договору про користування електричною енергією на території населеного пункту:

1) особа, яка має намір набути статус споживача на території населеного пункту, та населений пункт не мають боргів за електричну енергію перед населеним пунктом та постачальником електричної енергії відповідно;

2) технічний стан розрахункового засобу обліку, яким обладнана електроустановка особи, яка має намір набути статусу споживача на території населеного пункту, відповідає вимогам нормативно-технічних документів;

3) особою, яка має намір набути статус споживача на території населеного пункту, створені технічні можливості щодо забезпечення безперешкодного доступу представників постачальника електричної енергії, підприємства, що здійснює передачу електричної енергії, до власних електричних установок для контролю за рівнем споживання електричної енергії, а також для виконання відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого цими Правилами порядку.

Проаналізувавши вищевказану норму, суд дійшов висновку, що пункт12.6 Правил висуває вимоги саме до споживача - фізичної особи, яка має намір споживати електричну енергію на підставі прямого договору із енергопостачальником:

при наявності заборгованості енергопостачальник не має можливості гарантувати надійну передачу електричної енергії споживачу на території населеного пункту згідно з договором про користування електричною енергією за умови наявності спірних питань між населеним пунктом та споживачем на території населеного пункту(право населеного пункту відключити від електропостачання за борги). Також, у разі наявності заборгованості населеного пункту перед енергопостачальником енергопостачальник зі свого боку має право припинити електропостачання населеному пункту як споживачу відповідно до умов укладеного договору про постачання електричної енергії, а відтак технологічні мережі населеного пункту, якими буде передаватися електрична енергія і до споживача на території населеного пункту, будуть знеструмлені.

Щодо відповідності технічного стану розрахункового засобу обліку споживача вимогам нормативно-технічних документів, то суд погоджується з наданими доводами позивача:

стаття 27 Закону України "Про електроенергетику" забороняє споживання електричної енергії без приладу обліку, аналогічні положення містить пункту 9 Правил користування електричною енергією для населення, згідно з яким споживання електричної енергії без приладів обліку не допускається.

Частиною другою статті 11 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" передбачено, що засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, у тому числі і лічильники електроенергії, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Стаття 1 Закону України «Про електроенергетику» встановлює поняття нормативно-технічного документу - це норми, правила, інструкції та стандарти, прийняті та зареєстровані в порядку, встановленому законодавством, щодо забезпечення належного технічного стану електричних, теплових, тепловикористовувальних установок та мереж.

З огляду на вказану вище правову норму до нормативно-технічних документів відносяться Правила улаштування електроустановок, в пункті 1.5.30 розділу 1 Загальні правила міститься вимога щодо місця встановлення лічильника у відповідності з проектом .

Оскільки енергопостачальник не володіє інформацією щодо приладів обліку, встановлених в кожного конкретного споживача електроенергії населеного пункту, а також інформацією щодо їх технічного стану, вимога щодо надання споживачем електричної енергії документації відносно наявного приладу обліку та його технічного стану обумовлена, зокрема, вимогами Закону України "Про електроенергетику" та Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", пунктами п. 3.7. з урахуванням п. 12.6. Правил користування електричною енергією.

Отже, вимога позивача щодо надання Проектного рішення (проектної документації) на розрахунковий засіб обліку електроенергії є обов'язковою умовою для укладання договору між постачальником електроенергії (позивачем) та споживачем, вона повністю відповідає смислу 12.6. Правил користування електричною енергією.

Відповідно пункту 21 Правил користування електричною енергією для населення знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем, припис пункту 42 Правил користування електричною енергією для населення зобов'язує забезпечувати доступ представникам енергопостачальника після пред'явлення ними службових посвідчень до квартири або іншого об'єкта для обстеження приладу обліку, електроустановок та електропроводки.

Споживач повинен надати докази наявності вказаних вимог, а саме відповідність встановленого лічильника вимогам Правил улаштування електроустановок(місце лічильника повинно бути визначене проектом та погоджене зі споживачем).

Таким чином, пункт 12.6 Правил направлений на приведення приладів обліку споживачів у відповідність до вимог законодавства за умови укладення прямих договорів із енергопостачальниками, а також на забезпечення здійснення енергопостачальником надійного постачання електроенергії до електроустановок споживача на території населеного пункту.

Суд не погоджується з доводами відповідача та 3-х осіб стосовно того, що саме постачальник електроенергії повинен здійснити технічну перевірку засобу обліку майбутнього споживача, в разі необхідності замінити прилад, розробити проектну документацію, оскільки ці доводи не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Так, статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Отже, тільки після укладання договору у відповідності до п.38 Правил користування електричною енергією для населення електропостачальник буде зобов'язаний забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договором; проводити планову повірку, ремонт і заміну приладів обліку в терміни, встановлені нормативно-технічними документами та договором.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Правила користування електричною енергією для населення взагалі не містять такого поняття як технічна перевірка. Пункт 37 цих правил передбачає право енергопостачальника перевіряти справність приладів обліку, знімати показання відповідно до умов договору та проводити обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку.

А правила проведення технічної перевірки, в розумінні п.1 Правил користування електричною енергією не поширюються на дану категорію населення.

Також, як зазначалось вище, розділ 12 "Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів" Правил, у тому числі пункти 12.5, 12.6, 12.17 Правил, не регулює відносини між енергопостачальником та споживачем категорії "населення", а тільки вказує на те, яким чином мають укладатися договори у разі прийняття фізичною особою - членом населеного пункту рішення щодо здійснення електропостачання до його об'єкта на підставі укладеного договору про користування електричною енергією із енергопостачальником, а не на підставі договору про постачання електричної енергії, укладеного між населеним пунктом як споживачем та енергопостачальником.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи та неправильно застосувано норми матеріального права при встановленні факту(чи його відсутності) зловживання позивачем його монопольним становищем, що згідно до ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є підставою для скасування рішення.

Отже, позов підлягає задоволенню частково, слід визнати недійсними та скасувати пункти 2, 3, 4, 5 рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.06.2015р. № 25-ріш.

В частині визнання недійсним та скасування п.1 вказаного рішення слід відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача слід віднести судові витрати в сумі 974,40 грн.

Керуючись ст. ст. 44, 46, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсними та скасувати пункти 2, 3, 4, 5 рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.06.2015р. № 25-ріш .

В іншій частині позову відмовити.

3. Стягнути з Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, 54030, м.Миколаїв, вул. Потьомкінська, 41, на користь Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго", 54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40, судовий збір в сумі 974,40 грн.

Видати наказ.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.11.2015р.

Суддя Л.І. Васильєва