Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "16" листопада 2015 р. Справа № 906/1545/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Селявін І. І. - довір. від 10.10.2014

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (м. Київ)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (Житомирська обл., Житомирський район, с. Станишівка)

про стягнення 23690,53 грн

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача за договором поставки №000013 від 31.03.2015 18888,76 грн заборгованості, 2664,12 грн пені, 4179,83 грн штрафу, 146,58 грн 3% річних та 2301,49 грн інфляційних втрат.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що станом на 03.11.2015 сума основної заборгованості відповідача за поставку товару складає 16700,00 грн, що підтверджується довідкою вих. № 31/08-23 (а. с. 69). З огляду на викладене, представник позивача надав заяву від 16.11.2015 вих. № 31/08-23 про зменшення суми заявлених позовних вимог до 23690,53 грн, у зв'язку з частковою оплатою відповідачем суми боргу в розмірі 2188,76 грн, та виправлення описки у резолютивній частині позову в частині виключення з позовних вимог інфляційних втрат, які помилково були включені до прохальної частини позовних вимог, у зв'язку з помилковим переносом суми індексу інфляції з іншої заяви, на базі якої складався позов, до позову, що розглядається у межах вище наведеної справи, та за відсутності права на їх нарахування за спірний період, що вбачається з розрахунку позивача, наведеного в мотивувальній частині позовної заяви. Крім того, представником відповідача було надано суду для долучення до матеріалів справи докази направлення вище вказаної заяви відповідачу та акт звірки взаєморозрахунків від 16.11.2015 (а. с. 66 - 68, 70 - 73).

У відповідності до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву позивача від 16.11.2015 до розгляду. При цьому, попередня заява позивача від 03.11.2015 про зменшення позовних вимог не розглядається судом.

Спір вирішується з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.11.2015 та приписів п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18, згідно з яким у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Відповідач в судове засідання не прибув, свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Копія ухвали господарського суду Житомирської області про порушення провадження у справі № 906/1545/15 від 16.10.2015, направлена відповідачу на адресу, вказану у позовній заяві, а саме: 12430, АДРЕСА_1, повернулася до суду 30.10.2015 з відміткою поштового відділення: "За зазначеною адресою не проживає" (а. с. 44 - 46).

З метою уточнення відомостей щодо місцезнаходження відповідача, в порядку ст. ст. 17 та 22-1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", 03.11.2015 господарським судом було зроблено електронний запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за № 21377485 та отримано Спеціальний витяг, згідно з даних якого ФОП ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: 12430, АДРЕСА_1 (а. с. 60).

Приписами п. 3.9 постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 передбачено, що розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

За пп. 3.9.1 п. 3.9 зазначеної постанови Пленуму ВГСУ, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, проте, своїм правом приймати участь в судовому засіданні останній не скористався.

Абзацом 1 пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що ухвали суду направлялися відповідачу за належною адресою, явка представника відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалася, клопотань про відкладення розгляду справи та повідомлень суду щодо поважності причин відсутності представника відповідача в судовому засіданні до суду не надходило, при цьому надання письмового відзиву відповідно до вимог ст. 59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

31.03.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (позивач/постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач/покупець) було укладено договір поставки № 000013 (далі - договір, а. с. 9) згідно з п. 1.1 якого постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає і оплачує алкогольні та безалкогольні напої в асортименті, партіями згідно накладних, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.4 договору продукція поставляється на умовах DDR (ІНКОТЕРМС 2000) - адреса торгівельної точки покупця.

Покупець оплачує вартість кожної партії поставленої продукції шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або шляхом внесення грошових коштів у касу постачальника. Підстава для оплати продукції, отриманої покупцем за цим договором, є видаткова накладна, або ТТН Форма № 1-ТН/алкогольні напої/, або цей договір (п. 2.7 договору).

В п. 2.8 договору зазначено, що грошові кошти, що надходять від покупця в якості оплати отриманої за даним договором продукції, зараховуються постачальником в рахунок погашення заборгованості покупця послідовно, починаючи з першої за датою видачі неоплаченої видаткової накладної.

Матеріалами справи підтверджено (а. с. 22 - 32), що позивач свої зобов'язання по поставці алкогольних та безалкогольних напоїв за період з 26.05.2015 по 02.07.2015 виконав у повному обсязі на суму 20899,14 грн, однак відповідачем отриманий товар було оплачено частково у розмірі 4199,14 грн (а. с. 50, 51).

Згідно з даних акту звірки взаємних розрахунків, відповідач погодив, що станом на 03.11.2015 за ним перед позивачем рахується заборгованість за отриману продукцію у розмірі 16700,00 грн (а. с. 54).

Приписами ст. 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У зв'язку з несвоєчасною та не у повному розмірі оплатою відповідачем поставленої на його адресу продукції, у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на момент звернення до суду склала 16700,00 грн (20899,14 - 4199,14), що підтверджено матеріалами справи та поясненнями представника позивача в засіданні суду.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 16700,00 грн за продукцію, поставлену в межах дії договору поставки №000013 від 31.03.2015, є правомірними та підлягає задоволенню у повному розмірі.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 146,58 грн 3% річних, суд зазначає таке.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а. с. 67) позивач просить стягнути з відповідача 146,58 грн 3% річних за період з 17.06.2015 по 03.10.2015.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок 3% річних, виходячи з вище вказаного початку періоду їх нарахування, суд вважає вимогу про їх стягнення у вище вказаній сумі правомірною. Тому до стягнення з відповідача підлягає 146,58 грн 3 % річних.

Також позивач просить стягнути з відповідача за несвоєчасну оплату поставленої продукції 2664,12 грн пені та 4179,83 грн штрафу (а. с. 67).

Розрахунок пені проведено позивачем в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розрізі кожної поставки продукції окремо за накладними, виписаними на підставі договору поставки №000013 від 31.03.2015.

Розрахунок штрафу проведено позивачем із суми боргу у розмірі 20899,14 грн, що складає суму всіх поставок, здійснених позивачем за спірний період, прострочка в оплаті по яким склала більше 30 календарних днів з моменту отримання товару відповідачем.

Враховуючи вище викладене, та здійснивши перерахунок пені по кожній накладній, за період з моменту виникнення заборгованості по визначену позивачем дату - 03.10.2015, з урахуванням здійснених проплат, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявлена сума пені складає 2664,12 грн, як і заявлено позивачем у позовній заяві.

Що стосується нарахованого позивачем на підставі п. 4.1 договору 20% штрафу від суми заборгованості в розмірі 20899,14 грн, суд також вважає вимогу у заявленій позивачем до стягненні сумі обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач належними та допустимими доказами обґрунтував заявлені у суді вимоги.

Відповідач наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 16700,00 грн визнав шляхом підписання акту звірки.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.11.2015) обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню на суму 23690,53 грн, з яких: 16700,00 грн сума основного боргу за поставку продукції, 146,58 грн 3 % річних, 2664,12 грн пені та 4179,83 грн 20% штрафу.

Судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (12430, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 6-В, ):

- 16700,00 грн заборгованості,

- 2664,12 грн пені,

- 4179,83 грн штрафу,

- 146,58 грн 3% річних,

- 1218,00 судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.11.15

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу - рек. з повід.