ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 листопада 2015 р. Справа № 918/1064/15

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого - судді Торчинюка В.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ОСОБА_2 Україна" (надалі - позивач, ОСОБА_2)

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірми "Журавлина" (надалі - відповідач, ОСОБА_2)

про розірвання договору з дилером

за участі представників:

від позивача: ОСОБА_3, за довіреністю б/н від 15. липня 2015 року;

від позивача: ОСОБА_4, за довіреністю б/н від 15 липня 2015 року.

від відповідача: ОСОБА_5, за довіреністю від 02 січня 2015 року;

від відповідача: ОСОБА_6, за довіреністю б/н від 23 червня 2015 року.

від відповідача: ОСОБА_7, паспорт № СР010047 від 7 грудня 1995 року;

від відповідача: ОСОБА_8, за довіреністю б/н від 1 листопада 2015 року;

від відповідача: ОСОБА_9, за довіреністю б/н від 1 листопада 2015 року.

Відповідно до частини 7 статті 811 ГПК України при розгляді судової справи здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер d8134-426e2.

У судовому засіданні 17 листопада 2015 року, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ОСОБА_2 Україна" звернувся в господарський суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірми "Журавлина" про розірвання укладеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ОСОБА_2 Україна" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірмою "Журавлина" договору з дилером від 23 червня 2005 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 10 вересня 2015 року порушено провадження у справі № 918/1064/15, розгляд якої було призначено на 6 жовтня 2015 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 23 вересня 2015 року.

22 вересня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав клопотання від 17 вересня 2015 року про об'єднання позовів в одне провадження, посилаючись на те, що 8 вересня 2015 року в господарському суді Рівненської області було порушено провадження у справі № 918/1065/15, за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірми "Журавлина" про розірвання угоди про незалежну майстерню. Зазначаючи, що справа 918/1065/15 та дана справа пов'язані між собою підставою виникнення.

Водночас у господарського суду Рівненської області відсутні правові підстави для задоволення вищезазначеного клопотання з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

За частиною 2 даної статті суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні.

Пунктом 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз`яснено, що позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане також судді. При цьому останній вправі вирішувати питання про об'єднання лише тих заяв (справ), які перебувають в його провадженні.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Однак, суддя вправі вирішувати питання про об'єднання лише тих справ, які перебувають в його провадженні.

Проте з матеріалів справи вбачається, що справа № 918/1065/15 перебуває в провадженні судді господарського суду Рівненської області Гудзенко Я.О.

Відтак, справи № 918/1064/15 та № 918/1065/15 перебувають в провадженні різних суддів, що унеможливлює їх об'єднання в одну справу.

Окрім того суд зазначає, що позивач реалізував своє право на звернення до господарського суду Рівненської області шляхом подання двох окремих позовних заяв.

За таких обставин правові підстави для задоволення заяви відсутні.

22 вересня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду представник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" подав клопотання про фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Вищезазначене клопотання прийнято судом до розгляду та задоволено.

1 жовтня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав повідомлення від 8 вересня 2015 року № 20152809С2, щодо проведення відеозапису судових засідань.

Вищезазначене повідомлення прийняте судом до розгляду та задоволено.

6 жовтня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 5 жовтня 2015 року (том 2, а.с. 1 - 352), в якому просив суд відмовити ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" в задоволенні позовної заяви про розірвання договору з Дилером від 23 червня 2005 року (том 2, а.с. 1 - 325). Окрім того, відповідач в запереченні проти задоволення позовної заяви позивача зазначав про пропуск останнім строку позовної давності.

Окрім того, 6 жовтня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи.

Вищезазначене клопотання відповідача про продовження строку розгляду прийняте судом до розгляду.

У судовому засіданні 6 жовтня 2015 року було оголошено перерву до 27 жовтня 2015 року.

До початку призначеного судового засідання 27 жовтня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача подав клопотання про дослідження змісту пункту 3.1 статті 3 та пункту 2.1 статті 2 договору з Дилером.

Водночас, 17 листопада 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача подав письмові пояснення, щодо тлумачення пункту 3.1 статті 3 та пункту 2.1 статті 2 ОСОБА_10 з дилером від 23 червня 2005 року.

У судовому засіданні 27 жовтня 2015 року було оголошено перерву по справі до 17 листопада 2015 року.

29 жовтня 2015 року на електронну адресу господарського суду Рівненської області від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" надійшло клопотання про продовження строку розгляду даної справи на 15 днів.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2015 року задоволено клопотання позивача та відповідача та продовжено строк розгляду справи № 918/1064/15 на п'ятнадцять днів.

10 листопада 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірми "Журавлина" надійшло повідомлення про проведення відеозапису судових засідань.

Вищезазначене повідомлення прийняте судом до розгляду та задоволено.

12 листопада 2015 року на електронну адресу суду від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ОСОБА_2 Україна" надійшло заперечення на заяву про застосування строків позовної давності від 11 листопада 2015 року, а також заява, в якій останнє зазначає, що в господарському суді Рівненської області знаходиться справа в якій ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірми "Журавлина" як відповідач подало клопотання, про розгляд справи у складі колегії трьох суддів. Позивач посилається на недобросовісне використання відповідачем процесуальних прав та затягування судового процесу, тому просить суд у разі подання відповідачем аналогічного клопотання відмовити в його задоволенні повністю.

Вищезазначена заява прийнята судом до розгляду.

16 листопада 2015 року на електронну адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення, щодо застосування частини 4 статті 213 ЦК України, в яких останній зазначає, що відповідач припускається довільного тлумачення положень ОСОБА_10 та посилається на усталену практику відносин між сторонами, яка не відповідає тому, що погоджено сторонами у спірному ОСОБА_10. Окрім того, позивач електронним листом від 16 листопада 2015 року надіслав додаткові пояснення, щодо порушення відповідачем пункту 7.2 ОСОБА_10, посилаючись на те, що працюючи під іменем відомої ТМ Skania, відповідач за відсутності кваліфікованих працівників завдає шкоди та спотворює добре ім'я позивача.

17 листопада 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, уповноважений представник відповідача подав клопотання про колегіальний розгляд даної справи, в обґрунтування якої зазначає, що дана справа є складною та потребує ретельного з'ясування всіх фактичних обставин, витребування та вивчення великої кількості документів.

Питання щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції врегульовано статтею 15 Закону України № 2453-VІ Про судоустрій України і статус суддів" від 07 липня 2010 року. Даною нормою, зокрема, встановлено, що справи у судах першої інстанції розглядаються суддею одноособово або колегією суддів.

Законодавчий припис щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції кореспондується із частиною 1 статті 4-6 Господарського процесуального кодексу України, згідно вимог якої справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Таким чином питання про необхідність та доцільність призначення колегіального розгляду конкретної справи вирішується судом з урахуванням категорії спору та обґрунтованості клопотання про призначення колегіального розгляду справи, а також з огляду на конкретні обставини, що свідчать про складність кожної конкретної справи.

Розглянувши доводи заявника про призначення колегіального розгляду справи № 918/1064/15 та матеріали вказаної справи не вбачається підстав для задоволення вказаного клопотання, виходячи з такого. Клопотання про призначення колегіального розгляду справи повинне бути обґрунтованим та мотивованим, повинні бути вказані конкретні обставини, що свідчать про складність конкретної справи або про складність певної категорії спору. Клопотання (заява) також повинне бути підтвердженим фактичними обставинами та ґрунтуватися на певних конкретних доказах.

У той же час, за змістом вищезазначених статтей вирішення питання про призначення колегіального розгляду справи вирішується суддею в провадженні якого перебуває дана справа в залежності від її категорії та складності.

Дослідивши матеріали даної справи, а також доводи які наведені в клопотанні відповідача, а також виходячи з категорії даного спору, суд дійшов висновку про те, що остання не є складною в розумінні вказаних статтей, а відтак в задоволенні клопотання про колегіальний розгляд справи суд відмовляє.

17 листопада 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірма "Проскан" подало заяву про вступ у справу № 918/1064/15 на стороні відповідача в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до вимог статті 27 ГПК України підставою для залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, є обставини, за яких рішення у справі може вплинути на права або обов'язки цих осіб щодо однієї з сторін. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю фірмою "Проскан", не наведено, та не надано доказів в підтвердження існування обставин, які зумовлюють необхідність залучення його до участі у справі в порядку статті 27 ГПК України, оскільки предметом даної позовної заяви є розірвання ОСОБА_10 з Дилером від 23 червня 2005 року, який укладений між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірмою "Журавлина", проте ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірма "Проскан" не є стороною у спірному ОСОБА_10, окрім того, суд вважає, що рішення у даній справі безпосередньо не вплине на права заявника, що є підставою для відмови в залученні його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Окрім вищезазначеного, заява про залучення третьої особи була подана у останньому судовому засіданні, відповідно її задоволення призведе до порушення строків розгляду даного спору передчачених статтею 69 ГПК України.

До початку призначеного судового засідання через канцелярію суду надійшла заява відповідача від 17 листопада 2015 року про відвід судді Торчинюка В.Г.

Окрім того, уповноваженим представником відповідача було подано другу заяву про відвід судді Торчинюка В.Г

Ухвалами суду від 17 листопада 2015 року в задоволенні заяв про відвід судді Торчинюка В.Г. було відмовлено.

У судовому засіданні 17 листопада 2015 року уповноважені представники позивача підтримали позов з підстав, зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях. У свою чергу уповноважені представники ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірми "Журавлина" заперечили проти позову та просили суд в задоволенні позову відмовити, також застосувати строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2005 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірмою "Журавлина" було укладено Договір з Дилером (надалі Договір, том 1, а.с. 14 - 23).

Так, відповідно до статті 13 ОСОБА_10 з Дилером, договір укладено на невизначений термін і може бути припинено у трьох випадках , а саме:

- на підставі пункту 13.1 статті 13 Договір може бути припинено за письмовою заявою будь-якої із сторін шляхом укладання угоди про припинення договору, за умови направлення не менш як за шість місяців відповідного повідомлення (листом з оголошеною цінністю та повідомленням про вручення) на адресу іншої сторони;

- на підставі пункту 13.2 статті 13 Договір може бути розірвано шляхом укладання відповідної угоди про припинення договору на вимогу однієї із сторін, без дотримання вказаного у пункті 13.1 договору порядку попереднього повідомлення, у випадку грубого порушення іншою стороною умов ОСОБА_10, визнання банкрутом або заявлення про мораторій на платежі;

- на підставі пункту 13.3 статті 13 ОСОБА_10, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ОСОБА_2 Україна" має право припинити договір шляхом направлення за три місяці листа з повідомленням на адресу дилера, у випадку коли у складі учасників (акціонерів) дилера відбулися такі зміни, які не дозволяють ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ОСОБА_2 Україна" припускати, що договір буде виконуватися належним чином.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ОСОБА_10 сторони погодили, що суперечки та конфлікти за цим договором, а саме але не виключено, з питань його тлумачення, порушення будь-яких його положень, припинення або недійсності, які не вдалось врегулювати шляхом переговорів, передаються на розгляд у встановленому чинним законодавством порядку до господарського суду.

Вищезазначений договір підписаний сторонами і скріплений відбитками печаток сторін.

Статтею 204 ЦК України презумується правомірність правочину.

На час розгляду справи доказів недійсності чи розірвання договору з дилером від 23 червня 2005 року, зокрема відповідних судових рішень з цього приводу, господарському суду не надано.

Пункт 13.1 статті 13 та пункт 13.2 статті 13 ОСОБА_10 передбачають необхідність укладання сторонами угоди про припинення ОСОБА_10.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Листом від 26 березня 2012 року за вих. № 20120326-1 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" повідомило відповідача про своє бажання припинити дію ОСОБА_10 (том 1, а.с. 27).

На вищезазначений лист ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірма "Журавлина" надало відповідь, в якій зазначало, що в порушення пункту 13.1 статті 13 договору, позивачем не направлено відповідачу проект відповідної угоди про припинення договору, що унеможливлює вивчення останнім запропонованих умов припинення договору.

Листом від 23 квітня 2012 року за вих. № 20120423-1 позивачем було надано відповідачу проект додаткової угоди про припинення дії ОСОБА_10 (том 1, а.с. 29 ).

Однак, у відповідь на лист від 23 квітня 2012 року за вих. № 20120423-1 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірма "Журавлина" повідомило позивача про можливість підписання додаткової угоди лише за умови сплати ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ОСОБА_2 Україна" на користь відповідача 12 750 000 грн. 00 коп.

Отже, як вбачається із зібраних у справі доказів, сторонами не досягнуто згоди щодо підстав та умов припинення дії ОСОБА_10. При цьому, причиною виникнення спору між сторонами є різне тлумачення ними умов пункту 13.1 статті 13 ОСОБА_10, оскільки відповідач вважає, що зазначений пункт договору не дає позивачу права в односторонньому порядку розірвати зазначену угоду.

Відсутність згоди щодо умов припинення дії договору підтверджено також рішенням господарського суду міста Києва від 6 березня 2014 року у справі № 918/1137/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14 травня 2014 року.

Так рішенням господарського суду міста Києва від 6 березня 2014 року по справі № 918/1137/13, яке на час розгляду даного спору набрало законної сили, додатково було роз'яснено пункт 15.1 договору та вказано, що у разі недосягнення згоди між сторонами щодо укладання відповідної угоди про припинення ОСОБА_10 спір з припинення договору підлягає передачі на розгляд у встановленому чинним законодавством порядку до господарського суду з врахуванням встановленої законом підсудності справ, якщо такий спір з припинення ОСОБА_10 на підставі його пункту 13.1. статі 13 сторонам не вдалось врегулювати шляхом переговорів.

Судом встановлено, що право вимагати розірвання ОСОБА_10, передбачено у пункті 13.1 статті 13 ОСОБА_10. Отже сторони погодили можливість розірвання даного ОСОБА_10 лише шляхом укладання угоди про припинення договору, за умови направлення не менше як за шість місяців відповідного повідомлення (листом з оголошеною цінністю та повідомленням про вручення) на адресу іншої сторони, чим скористався позивач, дотримавшись порядку, встановленого в ОСОБА_10 та законі, а саме перед тим як звернутися до суду, спочатку запропонував відповідачу розірвати договір в добровільному порядку укласти додаткову угоду про припинення ОСОБА_10.

Однак, як свідчать матеріали даної справи відповідач всіляко уникав підписання додаткової угоди, посилаючись на порушення співвідношення майнових інтересів, зокрема порушені інтереси ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірми "Журавлина", позбавляючи останнє те, на що воно розраховувало при укладанні спірного ОСОБА_10.

Листом від 27 квітня 2015 року № 27042015-IS позивач звернувся до відповідача з проханням у строк до 12 травня 2015 року надати фінансову документацію та можливість проведення інспекцій з метою підтвердження останнього вимогам Skania. На що, у відповідь надійшов лист від 23 червня 2015 року № 06 - 15/64, в якому відповідач просив на підставі пункту п'ятого резолютивної частини Постанови Київського апеляційного господарського суду від 16 вересня 2014 року у справі № 5011-76/15116-2012, в якому зобов'язано ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" не пізніше місяця з дня набрання постановою суду законної сили спростувати недостовірну інформацію, що термін дії дилерського договору між позивачем та відповідачем не закінчений. Однак, фінансову документацію не було надано.

Окрім вищезазначених листів, 16 липня 2015 року позивач направив відповідачу лист від 15 липня 2015 року № 20151507-ІС (надалі лист-запит), в якому, посилаючись на пункт 10.1 ОСОБА_10, просив останнього надати звіт щодо робіт, які проводяться, та щодо стану продажу продукції за період 2005 - 2015 роки із зазначенням: кількості і видів робіт, проведених з продукцією Scania з документальним підтвердженням (акти виконаних робіт, наряди-замовлення тощо); кількості проданої продукції Scania із зазначенням ціни та документальним підтвердженням (договори купівлі-продажу, видаткові накладні, акти приймання-передачі, рахунки-фактури, тощо).

Надалі позивач намагався направляти листи електронною поштою, кур'єрською компанією, факсом. Проте, лише 3 серпня 2015 року відповідач забрав лист з поштового відділення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 035.

Так, згідно пункту 10.1 договору дилер забезпечує представникам ОСОБА_2 вільний доступ у приміщення всіх майстерень, складів та інші приміщення, які використовуються з метою виконання цього договору. На офіційний письмовий запит ОСОБА_2 повинен надати звіт щодо робіт, які проводяться та щодо стану продажу.

Відповідач надав відповідь від 6 серпня 2015 року № 08-15/83 (надалі - відповідь) (том 1, а.с. 55 - 60) на лист позивача від 15 липня 2015 року № 20151507-ІС, в якому на думку відповідача була надана інформація, яка запитувалася ОСОБА_2 на підставі пункту 10.1 договору.

Суд не погоджується з таким твердженням відповідача, оскільки в наданій відповіді жодним чином не надана запитувана інформація ні кількість і види робіт, проведених з продукцією Scania, ані кількість проданої продукції Scania із зазначенням ціни.

Також, відповідач у відзиві на позовну заяву вказував на те, що не виконав запит, щодо надання фінансової документації у зв`язку з тим, що в нього було мало часу, також вказував на те, що дилер керуючись нормами чинного законодавства України не зберігав зазначені в листі-запиті документи понад три роки, а тому неможливо їх надати за період з 2005 - 2015 роки.

Однак, як свідчать матеріали справи, дилер в даній відповіді жодним чином не зазначає про те, що в нього було недостатньо часу для виконання листа-запиту ОСОБА_2, або про причини ненадання документів за період 2012 - 2015 роки (три роки впродовж яких зберігаються документи, які запитувалися).

Відтак, судом з`ясовано та матеріалами справи стверджено неналежне виконання відповідачем умов пункту 10.1 договору.

Крім того, листом-запитом ОСОБА_2 у відповідності до пункту 8.4 ОСОБА_10 просила Дилера пояснити причини недотримання умов договору, в частині інформування про встановлені ціни на продукцію Scania при укладанні відповідних угод із замовниками.

У відповідності до пункту 8.4 ОСОБА_10 дилер зобов`язаний інформувати ОСОБА_2 про встановлені ним ціни на продукцію при укладанні відповідних угод із замовниками. У випадку, якщо ОСОБА_2 знайде, що ціни роздрібного продажу занадто високі та ризиковані для подальших продажів продукції, ОСОБА_2 повинен буде змінити ціни і привести їх у відповідність до побажань ОСОБА_2.

У відповіді та відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що не існувало практики надання такої інформації в письмовому вигляді, оскільки починаючи з 2006 року Дилером була встановлена електронна система "Міф", за допомогою якої ОСОБА_2 могла бачити запитувану інформацію передбачену пунктом 8.4 ОСОБА_10.

В підтвердження зазначеного, відповідач долучив до матеріалів справи Договір від 16 лютого 2006 року № 1-2 на продаж та розробку програмного забезпечення укладений між останнім та ЗАТ "Антарис", угоду про надання послуг від 1 липня 2011 року № SE-0811.

Матеріалами справи підтверджується наявність та використання між ОСОБА_2 та Дилером електронної системи "МІФ", однак суд зазначає, що пункт 8.4 ОСОБА_10 передбачає обов`язок Дилера інформувати ОСОБА_2 про встановлені ним ціни на продукцію.

Водночас надані відповідачем докази, жодним чином не мають відношення до спірного ОСОБА_10 в даній справі.

Суд наголошує, що пунктом 16.4 ОСОБА_10 сторони визначили, що всі повідомлення, передбачені цим ОСОБА_10, здійснюються письмово та відправляються кур`єрською поштою або листом з оголошеною цінністю з отриманням повідомлення про вручення.

Отже, належним виконанням пункту 8.4 ОСОБА_10 є надсилання передбаченої інформації щодо цін в письмовому вигляді, однак матеріали справи не містять жодних письмових доказів, які б свідчили про виконання відповідачем належним чином зазначеного пункту договору, крім того Дилером такі не надані.

Також, листом-запитом на підставі пункту 5.1 ОСОБА_10 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ОСОБА_2 Україна" просило надати Дилера інформацію з підтверджуючими доказами про вжиття заходів з рекламування продукції Scania та впровадження висококласної системи організації продажу продукції Scania.

Пунктом 5.1 ОСОБА_10 визначено, що ОСОБА_10 погоджується вжити всіх розумних заходів для того, щоб зробити продукцію відомою настільки, наскільки це можливо шляхом рекламування у ЗМІ та на вітринах, а також участі у виставках та інших форм просування продукції на ринку.

Відповідно до пункту 7.1 ОСОБА_10, у відповідності до вимог ОСОБА_2, зобов`язується забезпечувати висококласну систему організації продажу.

У відповіді та відзиві на позовну заяву, ОСОБА_2 вказує на те, що ним проводяться заходи, щодо рекламування продукції Scania у ЗМІ, як то передбачає пункт 5.1 ОСОБА_10, зокрема ОСОБА_10 розміщував рекламу Scania в щорічних телефонних довідниках, було здійснено публікації статтей, розміщувалися спеціальні конструкції зовнішньої реклами, докази вищенаведеного наявні в матеріалах справи в додатках до позовної заяви.

З вищенаведеного суд вбачає, що дійсно відповідачем здійснювалася реклама продукції Scania, водночас таке рекламування відбувалося в період 2007 2010 роки, відповідачем не надані жодні належні та допустимі докази того, що в період з 2011 року по 2015 рік останнім були здійснені передбачені пунктом 5.1 ОСОБА_10 заходи рекламування.

Відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що впродовж останніх 5 років відповідачем проводилися будь які заходи з реклами продукції ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ОСОБА_2 Україна" свідчить про те, що ОСОБА_2 не виконував покладені на нього зобов`язання пунктом 5.1 договору.

Щодо посилань, відповідача на те, що позивач не дотримується пункту 5.2 договору та не вживає заходів з забезпечення Дилера за мінімально можливими цінами каталогами, листівками, рекламами тощо, суд зазначає, що вищезазначений пункт не стосується прав і обов`язків Дилера і ніяким чином не надає право останньому не виконувати пункт 5.1 договору.

Що стосується запитуваної інформації по пункту 7.1 ОСОБА_10, щодо забезпечення Дилером висококласної системи організації продажу, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про надання такої інформації Дилером, крім того ні у відповіді, ні у відзиві на позовну заяву відповідач жодним чином не надає пояснень з приводу такого невиконання умов ОСОБА_10.

Окрім того, листом-запитом ОСОБА_2 керуючись пунктом 7.2 ОСОБА_10 просила Дилера надати інформацію, про кількість спеціалістів, які мають кваліфікацію для роботи з продукцією Scania та які працюють в Дилера.

Згідно пункту 7.2 ОСОБА_10, Дилер для виконання обумовлених цим договором робіт, наймає необхідну кількість кваліфікованих та спеціально навчених для роботи з продукцією спеціалістів. Персонал Дилера у випадку необхідності повинен проходити як базове так і наступне навчання з продажу продукції. Таке навчання організовує ОСОБА_2, при цьому періодичність та порядок оплати витрат на навчання визначається за домовленістю сторін.

Як свідчать матеріали справи, у відповіді та відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що в нього працює 24 спеціалісти, які мають кваліфікацію для роботи з продукцією Scania. Також відповідач, як доказ високо кваліфікованості своїх працівників зазначає, що ними постійно займалися призові місця в організованих ОСОБА_2 змаганнях кращих механіків. Водночас, ненадання відомостей по штатному розпису працівників із зазначенням відповідних прізвищ, відповідач обґрунтовує комерційною таємницею та конфіденційною інформацією.

В підтвердження зазначених у відзиві на позовну заяву фактів, судом було запропоновано відповідачу надати суду належні та допустимі докази того, що в нього дійсно працюють робітники, які мають кваліфікацію для роботи з продукцією Scania, що стверджується аудіо записом судового засідання від 27 жовтня 2015 року.

На виконання вимог суду відповідач долучив до матеріалів справи штатний розпис станом на 1 січня 2015 року, з якого вбачається що в останнього працює 24 особи на посаді механік СТО, також надані сертифікати видані ОСОБА_2 з зазначенням імені та прізвища.

Суд критично ставиться до наданих доказів, як до таких які стверджують наявність у Дилера працівників, які мають кваліфікацію для роботи з продукцією Scania, оскільки неможливо встановити чи ті особи, які зазначені у сертифікатах на даний час й надалі працюють у відповідача.

Будь яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про виконання пункту 7.2 ОСОБА_10 уповноважені представники відповідача не надали.

Також у позовній заяві та додаткових поясненнях позивач наголошує на недотримання відповідачем пункту 3.1 ОСОБА_10 і систематичному продажі та наданні послуг, автомобілям різних марок, які складають пряму конкуренцію товарам та послугам Scania.

У відповідності до пункту 3.1 ОСОБА_10 відповідач зобов`язаний прямо або опосередковано, не виробляти та не розповсюджувати товари, які можуть конкурувати із продукцією.

Як свідчать матеріали справи, Дилером дійсно здійснювалося обслуговування автомобілів, які є конкурентами компанії Scania, вищезазначене стверджується копіями рішень в яких встановлені такі факти та копією ОСОБА_10, стороною якого є ОСОБА_10, а предметом якого є обслуговування транспортних засобів марки MAN та MERSEDES, копії вищезазначених доказів наявні в додатках до позовної заяви.

Крім того, факт обслуговування автомобілів, що є конкуруючими для компанії Scania визнали повноважні представники відповідача у судових засіданнях, що стверджується відповідними аудіо записами судових засідань.

Однак відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що ОСОБА_10 не визначено прямих чи опосередкованих конкурентів компанії Scania, та не визначено способу, в який сторони ОСОБА_10 можуть визначити такий перелік конкурентів компанії Scania.

Тому, на думку відповідача інші марки транспортних засобів, які обслуговував ОСОБА_10 не є конкурентами Scania.

Водночас, у судовому засіданні 27 жовтня 2015 року, уповноваженому представнику відповідача судом було поставлено питання, "які ж, марки, на думку представника відповідача, є конкурентами для компанії Scania", на що представник відповідача повідомив, що йому не відомі конкуренти компанії Scania.

Також відповідач наголошував на тому, що сам позивач здійснював обслуговування автомобілів інших торгових марок, конкурентів Scania, що підтверджується копіями наявних в матеріалах справи судових рішень.

Крім того в підтвердження того, що обслуговування автомобілів інших марок не є порушенням пункту 3.1 договору представник відповідача покликався на лист ОСОБА_2 від 2000 року, яким остання повідомила, що ОСОБА_2 Україна представила для Дилерів проект поставок запасних запчастин для автомобілів не Scania (том 3, а.с. 114 - 115).

На думку відповідача вищезазначений лист прямо говорить про можливість обслуговувати автомобілі будь яких марок.

Однак, суд критично ставиться до таких тверджень відповідача, оскільки у 2000 році, коли був надісланий такий лист, ТОВ фірма "Журавлина" не була Дилером ОСОБА_2, договір з дилером було укладено 23 червня 2005 року, відтак зазначений лист не стосується прав та обов'язків відповідача.

Суд зазначає, що пунктом 3.1 ОСОБА_10, ОСОБА_2 та Дилер чітко передбачили, що відповідач зобов`язаний не виробляти та не розповсюджувати товари, які можуть конкурувати із продукцією Scania.

Відтак, обслуговування автомобілів інших марок крім Scania, розцінюється судом, як розповсюдження товарів, які можуть конкурувати із продукцією Scania, що передбачено пунктом 3.1 договору.

Отже, враховуючи усе зазначене вище, матеріалами справи стверджено, що відповідач порушує свої зобов'язання та не виконує пункти 3.1, 5.1, 7.1, 7.2, 8.4, 10.1, 16.4 ОСОБА_10, що в цілому є порушенням істотних умов спірної угоди.

Відповідно до статтей 32-34 ГП Кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, встановивши обставини справи і давши їм оцінку, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 2 статті 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Відповідно до частини 3 статті 188 ГК України, сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 188 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За таких обставин, в повній мірі дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ОСОБА_2 Україна" до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина" про розірвання укладеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ОСОБА_2 Україна" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірмою "Журавлина" договору з дилером від 23 червня 2005 року підлягають задоволенню, як такі, які є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами.

Крім того, суд зазначає, що пунктом 13.3 договору визначено, що ОСОБА_2 має право припинити цей договір шляхом направлення за три місяці листа з повідомленням на адресу Дилера у випадку, коли у складі учасників (акціонерів) Дилера відбулися такі зміни, які не дозволяють ОСОБА_2 припускати, що цей договір буде виконуватися належним чином. Дилер зобов'язаний протягом 15 днів інформувати ОСОБА_2 про всі подібні зміни у свому складі.

Позивач у позовній заяві не вказує вищезазначений пункт договору, як підставу даного позову.

Водночас, в ході розгляду даної справи, судом з'ясовано, що на час дії договору з дилером, ТОВ фірмою "Журавлина" були внесені зміни в статут.

У судовому засіданні 17 листопада 2015 року уповноважені представники відповідача підтвердили факт внесення змін в статут ТОВ фірми "Журавлина", щодо складу учасників останнього, зазначене стверджується відповідним аудіозаписом судового засідання від 17 листопада 2015 року.

Також, як зазначалось в описовій частині рішення, 6 жовтня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення уповноважений представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" в задоволенні позовної заяви про розірвання ОСОБА_10 (том 2, а.с. 1 - 325). Окрім того, відповідач в запереченні проти задоволення позовної заяви зазначав про пропуск останнім строку позовної давності.

В обґрунтування заяви про застосування строків позовної давності відповідач зазначав, що до 20 червня 2012 року позивач та відповідач не дійшли згоди щодо умов припинення договору з Дилером, отже кожна із сторін ОСОБА_10, яка вважала що її права порушені мала право звернутись після 20 червня 2012 року у встановленому чинним законодавством порядку до господарського суду з врахуванням встановленої законом підсудності справ.

Відтак, на думку відповідача, трирічний строк позовної давності, протягом якого позивач міг звернутись до господарського суду Рівненської області з позовом про розірвання ОСОБА_10 з Дилером сплив 20 червня 2015 року.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так статтями 253 - 255 ЦК України визначено, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Суд спростовує заяву відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки, як зазначалось вище по тексту, позивач листом від 26 березня 2012 року № 20120326-1 повідомив відповідача про намір припинити дію договору на підставі пункту 13.1 ОСОБА_10, на що у відповідь на вказаний лист відповідач просив позивача надати для вивчення проект додаткової угоди про припинення дії договору. Листом від 23 квітня 2012 року за вих. № 20120423-1 позивач надав відповідачу проект додаткової угоди про припинення дії ОСОБА_10. Отже, позивач міг звернутися до суду тільки після спливу шестимісячного строку, адже цей строк був визначений сторонами для припинення ОСОБА_10 у добровільному порядку.

Відтак, строк позовної давності починає перебіг саме з дня, коли сплинув зазначений шестимісячний строк. Тобто позивач довідався про порушення свого інтересу на наступний день після закінчення шестимісячного строку, а саме 27 вересня 2012 року, оскільки саме з цього дня у нього виникло право звернутися до суду через відмову відповідача розірвати Договір в добровільному порядку. Отже строк позовної давності для захисту свого інтересу позивачем закінчився 27 вересня 2015 року, тоді як позовна заява була подана до господарського суду Рівненської області 4 вересня 2015 року.

Отже з вищезазначеного вбачається, що позивач звернувся в межах строку позовної давності, а тому суд відмовляє відповідачу в заяві про застосування строків позовної давності.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Розірвати з моменту набрання судовим рішенням законної сили Договір з Дилером від 23 червня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ОСОБА_2 Україна" (03134, місто Київ, вулиця Кільцева дорога, будинок 22, ідентифікаційний код: 30107866) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина" (34500, Рівненська область, місто Сарни, вулиця Варшавська, 9А, ідентифікаційний код: 13994640).

3. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Журавлина" (34500, Рівненська область, місто Сарни, вулиця Варшавська, 9А, ідентифікаційний код: 13994640) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ОСОБА_2 Україна" (03134, місто Київ, вулиця Кільцева дорога, будинок 22, ідентифікаційний код: 30107866) 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "23" листопада 2015 року

Суддя Торчинюк В.Г.