РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015Справа №910/26185/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/26185/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЛІК БУД»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-ГОТЕЛЬ-ГРУП»;

про стягнення 447 000,00 грн.

За участю представники сторін:

від позивача: Суліма Ю.О., довіреність б/н від 12.10.2015р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ВІЛІК БУД» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-ГОТЕЛЬ-ГРУП» (надалі - відповідач) про стягнення 447 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повернув отриману за договором № 19/12 від 19.12.2011р. безпроцентну фінансову позику, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 447 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2015р. порушено провадження у справі № 910/26185/15 та призначено її розгляд на 12.11.2015р.

Присутній в судовому засіданні 12.11.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак 12.11.2015р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач суму заборгованості в розмірі 447 000,00 грн. визнає та просить розглянути справу без участі представника відповідача.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2011р. між позивачем (за договором - позикодавець) та відповідачем (за договором - позичальник) було укладено Договір № 19/12 безпроцентної фінансової допомоги (позики), за умовами якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому договором, а позичальник зобов'язується повернути їх позикодавцю.

Відповідно до п. 2.1., 2.2. договору, сума позики за договором становить 447 807,00 грн. Проценти за цим договором не нараховуються та не сплачуються.

Умовами пункту 4.1. договору встановлено, що повернення позики здійснюється протягом 12 місяців.

Згідно з п. 7.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту надання позикодавцем суми позики позичальнику та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором.

Як встановлено судом, позивач виконав взяті на себе за договором зобов'язання та згідно з банківськими виписками АТ «Укргазбанк» з рахунку позивача від 29.02.2012р. та від 23.03.2012р. перерахував на рахунок відповідача кошти в розмірі загалом 447 000,00 грн.

Проте, відповідач в порушення умов п. 4.1. договору позику у визначений строк не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 447 000,00 грн.

18.08.2014р. позивач звертався до відповідача з претензію за вих. № 81 з вимогою повернути кошти, у відповідь на яку відповідач у листі вих. № 35 від 20.09.2014р. зобов'язувався повернути грошові кошти та просив відстрочити термін сплати боргу.

Однак, станом на дату звернення з даним позовом до суду, відповідач грошові кошти в сумі 447 000,00 грн. позивачу не повернув.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Виходячи з умов укладеного сторонами договору № 19/12 безпроцентної фінансової допомоги (позики) від 19.12.2011р., останній за своєю правовою природою є договором позики, а тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 71 Цивільного кодексу України.

Приписом ст. 1046 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Суд відзначає, що жодних доказів відносно повернення відповідачем позивачеві суми позики в розмірі 447 000,00 грн. сторонами спору під час розгляду справи представлено не було.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 447 000,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Згідно ч. 5 ст. 22 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб (ч. 5 ст. 78 ГПК України).

З огляду на викладені положення законодавства та обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб і, таким чином, суд приймає визнання відповідачем позову, поряд із власними висновками суду, для прийняття рішення про задоволення позову щодо стягнення суми заборгованості в розмірі 447 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-ГОТЕЛЬ-ГРУП» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 31/27; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЛІК БУД» (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, 5-б; ) заборгованість у сумі 447 000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 6705 грн. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 17.11.2015р.

Суддя А.І. Привалов