РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015Справа №910/27600/15

За позовом Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

до Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ"

про стягнення 76531,81 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Понько Ю.І. за довіреністю № 1604-НЮ від 10.08.2015

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" (відповідач) про стягнення 76531,81 грн. на підставі Договору № ПЗ/ШЧ12- 126871/НЮ про надання місця в кабельній каналізації електрозв'язку (ЗПТ) від 30.10.2012 (22.11.2012), з яких: 63837,27 грн. основного боргу; 9960,22 грн. пені; 2203,16 грн. інфляційних втрат; 531,36 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства України та умов наведеного договору не виконав свої зобов'язання перед позивачем по оплаті вартості користування місцем в кабельній каналізації електрозв'язку за період лютий - вересень 2015 року, внаслідок чого у відповідача виникла спірна заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 було порушено провадження у справі № 910/27600/15 та призначено розгляд справи на 16.11.2015 о 12:30 год.

В судове засідання, призначене на 16.11.2015, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 16.11.2015, не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 28.10.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 870, наявним в матеріалах справи.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 16.11.2015 без участі представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 16.11.2015 подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме: розрахунку між ВП "Дарницька дистанція сигналізації та зв'язку" та ТОВ "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" згідно договору № ПЗ/ШЧ12- 126871/НЮ про надання в користування місця в кабельній каналізації електрозв'язку, згідно якого борг ТОВ "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" станом на 01.10.2015 становить 63837,48 грн.; Акту звіряння взаємних розрахунків за період: 9 місяців 2015 між ТОВ "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" і ВП "Дарницька дистанція сигналізації та зв'язку" ДТГО ПЗЗ за Договором № ПЗ/ШЧ12- 126871/НЮ від 30.10.2012 станом на 30.09.2015 (далі - Акт звіряння взаємних розрахунків станом на 30.09.2015); банківських виписок по рахунку № 01 ВП "Дарницька дистанція сигналізації та зв'язку", зокрема, щодо здійснення ТОВ "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" часткових розрахунків згідно Договору № ПЗ/ШЧ12- 126871/НЮ від 30.10.2012 за спірні періоди. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 16.11.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 16.11.2015 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.10.2012 (22.11.2012) між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (підприємство, позивач) в особі Дарницької дистанції сигналізації та зв'язку, і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" (споживач, відповідач) було укладено Договір № ПЗ/ШЧ12- 126871/НЮ про надання місця в кабельній каналізації електрозв'язку (ЗПТ) (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору підприємство (позивач) надає в користування споживачу (відповідачу) місце в каналі кабельної каналізації електрозв'язку (а саме місце в захисній поліетиленовій трубці (далі - ЗПТ)) для прокладення волокно - оптичного кабелю згідно з технічними даними (Додаток № 1) відповідно до ТУ, проектних рішень та узгодженої схеми організації зв'язку, а споживач сплачує підприємству вартість такого користування.

Пунктом 2.1 Договору встановлено обов'язки підприємства (позивача), зокрема, надати в користування споживачу (відповідачу) місце в ЗПТ згідно з умовами Договору (Додаток № 1) (п.п. 2.1.1 п. 2.1).

Пунктом 2.2 Договору встановлено обов'язки споживача, зокрема, своєчасно вносити оплату згідно з умовами Договору (Додаток № 2) (п.п. 2.2.1 п. 2); сплачувати щомісячно вартість послуг користування місцем в ЗПТ, наведених в Додатку № 2 (п.п. 2.2.2 п. 2). Згідно Додатку № 2 до Договору сторони узгодили розрахунок вартості послуги використання місця в ЗПТ та визначили плату за вказане використання в сумі 8436,27 грн. (у т.ч. ПДВ 20% 1406,04 грн.).

Згідно п. 3.2. Договору сторони також узгодили, що вартість послуги з використання місця в ЗПТ, що сплачується щомісяця, складає 8436,27 грн., у т.ч. ПДВ 20% 1406,04 грн.

Відповідно до п. 3.3. Договору встановлено, що споживач (відповідач) повинен сплачувати щомісячно підприємству (позивачу) вартість користування місцем в кабельній каналізації електрозв'язку (ЗПТ), не пізніше 30 числа поточного місяця, на підставі рахунку підприємства.

Позивач зазначив, що згідно п. 3.3 Договору виставив відповідачу рахунки на сплату вартості користування місцем в кабельній каналізації (ЗПТ) за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2015 року, а саме рахунки № 62 від 28.02.2015, № 97 від 31.03.2015, № 128 від 30.04.2015, № 160 від 31.05.2015, № 189 від 30.06.2015, № 225 від 31.07.2015, № 251 від 31.08.2015, № 279 від 30.09.2015, копії яких додав до позовної заяви.

Позивач також зазначив, що в результаті невиконання відповідачем своїх зобов'язань по Договору щодо оплати вартості користування місцем в ЗПТ, у відповідача станом на 01.10.2015 утворилась заборгованість за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2015 року в загальній сумі 63837,27 грн.

З огляду на невиконання відповідачем зобов'язання щодо своєчасної оплати на підставі Договору, позивачем було направлено відповідачу претензію від 21.05.2015 № НЮ-16-150/15п про сплату заборгованості за Договором.

У відповідь на вищенаведену претензію, відповідач надав позивачу повідомлення від 29.05.2015 №29/05/15-2, згідно якого визнав наявність у нього заборгованості перед позивачем на підставі Договору та гарантував найближчим часом здійснити оплату заборгованості в повному обсязі.

Проте, оплату заборгованості відповідач не здійснив, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду, зокрема, про стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 63837,27 грн. за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2015 року.

Відповідно до позовної заяви позивач також зазначив, що спірна заборгованість в сумі 63837,27 грн. за Договором виникла з 01.03.2015 року, у зв'язку з чим позивач вказав на наявність підстав для стягнення з відповідача також пені, передбаченої п. 4.2 Договору, яка за розрахунком позивача станом на 01.10.2015 склала 9960,22 грн.

Так, відповідно до п. 4.2. Договору сторони узгодили, що при порушенні строків оплати, передбачених Договором, споживач (відповідач) сплачує підприємству (позивачу) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплачених послуг, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення.

Крім того, враховуючи положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач зазначив про зобов'язання відповідача сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, при цьому за розрахунком позивача станом на 01.10.2015 року сума інфляційних втрат склала 2203,16 грн., а 3% річних - 531,36 грн.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю з огляду на таке.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір № ПЗ/ШЧ12- 126871/НЮ від 30.10.2012 (22.11.2012) за своєю юридичною природою є договором про надання послуг, зокрема, послуг з використання місця в кабельній каналізації електрозв'язку (ЗПТ).

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов'язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 903 ЦК України встановлює обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлених у договорі, якщо останнім передбачено надання такої послуги за плату.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується, що в лютому, березні, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні 2015 року позивач на виконання умов Договору надав, а відповідач прийняв надані позивачем послуги з використання місця в кабельній каналізації електрозв'язку (ЗПТ), щомісячна вартість яких згідно п. 3.2 Договору та Додатку № 2 до Договору склала 8436,27 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі виконаних робіт № 62 від 28.02.2015, № 97 від 31.03.2015, № 128 від 30.04.2015, № 160 від 31.05.2015, № 189 від 30.06.2015, № 225 від 31.07.2015, № 251 від 31.08.2015, № 279 від 30.09.2015, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками сторін. Відповідно до наведених актів сторони також підтвердили, що послуги виконані належним чином, якісно та у повному обсязі, а також, підтвердили відсутність взаємних претензій стосовно виконаних послуг.

Відповідно до п. 3.3 Договору відповідач повинен був щомісячно сплачувати позивачу вартість користування місцем в ЗПТ не пізніше 30 числа поточного місяця, на підставі рахунку підприємства.

Проте, відповідачем було здійснено лише часткову оплату вартості користування місцем в ЗПТ за спірний період, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку № 01 ВП "Дарницька дистанція сигналізації та зв'язку" за 09.09.2015 на суму 1000,00 грн., за 31.08.2015 на суму 1027,86 грн., за 06.07.2015 на суму 1467,95 грн. (часткова оплата за лютий 2015) та за 07.08.2015 на суму 1000,00 грн. (часткова оплата за травень 2015).

З огляду на наведене, у відповідача виникла заборгованість з оплати вартості користування місцем в ЗПТ за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2015 року в загальній сумі 63837,27 грн.

Відповідачем фактично не заперечувалась наявність у нього заборгованості за Договором в наведеній сумі та за наведений спірний період, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням відповідача від 29.05.2015 №29/05/15-2 на претензію позивача від 21.05.2015 № НЮ-16-150/15п, згідно якого відповідач визнав наявність у нього заборгованості перед позивачем та гарантував здійснити її оплату в повному обсязі, а також Актом звіряння взаємних розрахунків, згідно якого сторони підтвердили наявність заборгованості відповідача за Договором в сумі 63837,27 грн. станом на 30.09.2015.

Як встановлено судом, станом на час розгляду спору по суті матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем позивачу спірної заборгованості в сумі 63837,27 грн.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати вартості користування місцем в ЗПТ за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2015 року в загальній сумі 63837,27 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню в повністю.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання з оплати вартості наданих послуг, позивачем заявлено також до стягнення з відповідача 9960,22 грн. пені, 2203,16 грн. інфляційних втрат та 531,36 грн. 3% річних.

Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до п. 4.2 Договору сторони узгодили, що при порушенні строків оплати, передбачених Договором, відповідач сплачує підприємству позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплачених послуг, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, доданий позивачем в якості додатку до позовної заяви, суд встановив, що позивач здійснив нарахування пені у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства України, а тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 9960,22 грн. пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю за розрахунком позивача.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг, є порушенням умов Договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 вищенаведеної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) також не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, додані позивачем в якості додатків до позовної заяви, суд встановив, що позивач здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства України, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2203,16 грн. інфляційних втрат та 531,36 грн. 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю за розрахунками позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України та повне задоволення позовних вимог, судовий збір в сумі 1218,00 грн. повністю покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" (01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, будинок 4/6, корпус В, кімната 807, ідентифікаційний код 37819980) на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6, ідентифікаційний код 04713033) 63837,27 грн. (шістдесят три тисячі вісімсот тридцять сім гривень 27 коп.) основного боргу; 9960,22 грн. (дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят гривень 22 коп.) пені; 2203,16 грн. (дві тисячі двісті три гривні 16 коп.) інфляційних втрат; 531,36 грн. (п'ятсот тридцять одну гривню 36 коп.) 3% річних, 1218,00 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.11.2015

Суддя Гумега О.В.