РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015Справа №910/25601/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна»
про стягнення 10864,06 грн.
Суддя Грєхова О. А.

Представники сторін:

від позивача: Діденко І.В. - представник за довіреністю

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - позивач) заявлено позов про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (далі - відповідач) страхового відшкодування в розмірі 10864,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору страхування наземного транспорту №KRP0AD-120R2TX від 10.02.2012 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 порушено провадження у справі №910/25601/15, розгляд справи призначено на 02.11.2015.

12.10.2015 позивач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, розгляд справи відкладено до 16.11.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 16.11.2015 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в засідання господарського суду свого представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.11.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.02.2012 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах», як страховиком, та ОСОБА_2, як страхувальником, укладено Договір страхування наземного транспорту №KRP0AD-120R2TX, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є ПАТ КБ «ПриватБанк».

27.10.2013 о 06 год. 30 хв. по вул. Кремлівській у м. Кривий Ріг, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, а саме: ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, виконуючи маневр повороту ліворуч, змінив напрямок руху автомобіля при цьому переткнувши подвійну суцільну смугу розмітки, виїхав на лінію руху зустрічного транспортного засобу та допустив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а водії - тілесні ушкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18.12.2013 у справі №212/11677/13-п встановлено порушення ОСОБА_3 вимог п. 16.13 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Власник застрахованого автомобіля марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до позивача з заявою від 21.10.2013, в якій просив виплатити страхове відшкодування.

Згідно з Заключенням експертного автотоварознавчого дослідження №Д37/11/13 від 15.11.2013, складеного судовим експертом-товарознавцем ОСОБА_4 (свідоцтво №260 видане МЮ України від 30.05.2000) сума матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 з урахуванням ПДВ складає 17224,24 грн., без урахування ПДВ - 16298,99 грн.

Вигодонабувач за договором страхування - ПАТ КБ «ПриватБанк», листом №10304438 від 07.02.2014 просив ПрАТ «СК «Інгосстрах» виплатити страхове відшкодування на відповідні рахунки для перерахування ОСОБА_2.

Позивач, з урахуванням умов Договору страхування наземного транспорту №KRP0AD-120R2TX від 10.02.2012, склав страховий акт №Э.ENSTRAX/3-10304438 від 07.02.2014, відповідно до якого пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 11864,06 грн.

На підставі складеного страхового акту №Э.ENSTRAX/3-10304438 від 07.02.2014 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» сплатило суму страхового відшкодування в загальному розмірі 11864,06 грн. на рахунок ОСОБА_2, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №74 від 11.02.2014 та №Е0211VHPW3 від 11.02.2014.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Таким чином, враховуючи наведені приписи чинного законодавства, до ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, відшкодовується ним як законним володільцем цього транспортного засобу, оскільки доказів того, що ОСОБА_3 не мав права керування транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_5 уклав з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АЕ/0629168, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_3 експлуатував автомобіль марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна».

Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

В той же час, відповідно до п. 36.2 статті 36 вказаного Закону якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Доказів фактичного виконання ремонту автомобіля марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_1, суду не надано, а з матеріалів справи вбачається, що виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем на користь страхувальника ОСОБА_2

Проте, як вбачається зі страхового акту №Э.ENSTRAX/3-10304438 від 07.02.2014 сума страхового відшкодування розрахована позивачем за формулою: 17224,24 грн. (сума матеріального збитку з урахуванням ПДВ) х 73% - 709,63 грн. (франшиза) = 11864,06 грн.

Таким чином, суд вважає за необхідне зменшити суму на розмір ПДВ 20%, що становить 11188,63 грн. (16298,99 грн. (сума матеріального збитку без ПДВ, відповідно до Заключення експертного автотоварознавчого дослідження №Д37/11/13 від 15.11.2013) х 73% - 709,63 грн. (франшиза) = 11188,63 грн.)

За умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0629168 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, а також визначені полісом №АЕ/0629168 розміри лімітів відповідальності та франшизи (1000,00 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 10188,63 грн. (11188,63 грн. - 1000,00 грн. = 10188,63 грн.)

Як встановлено в ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ, вулиця Ревуцького, будинок 42-Г; ідентифікаційний код 30636550) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 32; ідентифікаційний код 33248430) страхове відшкодування в сумі 10188 (десять тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 63 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1142 (одна тисяча сто сорок дві) грн. 28 коп.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 20.11.15

Суддя О.А. Грєхова