ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2015 р.Справа № 922/5908/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-лізингова компанія "Рента", м. Одеса
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 99 501,80 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Фірсова Н.В., довіреність б/н від 12.11.2015 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-лізингова компанія "Рента" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідача) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 43 700,00 грн. за договором на посередницькі та консультаційні послуги №9/11 від 25.11.2013 р., укладеного між позивачем і відповідачем, пені в розмірі 20 798,81 грн., інфляційних втрат в розмірі 32 826,37 грн. та 3% річних в розмірі 2 176,62 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1 492,93 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що між позивачем (замовником) та відповідачем (виконавцем) було укладено договір на посередницькі та консультаційні послуги №9/11. На виконання п.3.1. договору позивач перерахував на рахунок відповідача передоплату в розмірі 43 7000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №2097 від 18.12.2013 р. Однак відповідач свої договірні зобов'язання не виконав, послуги позивачеві не надав. На підставі викладеного, позивач вважає, що отримана відповідачем передоплата в розмірі 43 700,00 грн. фактично є безпідставно набутими коштами, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача грошової суми в розмірі 43 700,00 грн., а також пені в розмірі 20 798,81 грн., інфляційних втрат в розмірі 32 826,37 грн. та 3% річних в розмірі 2 176,62 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст. ст. 3, 14-16, 258, 526, 549, 610-612, 625, 629, 1212 ЦК України та ст. ст. 230, 232 ГК України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Відповідач про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, в судове засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, витребуваних документів до суду не подав.

За таких обставин суд вважає, що судом вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення відповідача, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) укладено договір на посередницькі та консультаційні послуги №9/11 (надалі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору відповідач зобов'язався надати позивачеві посередницькі та консультаційні послуги, пов'язані з представленням інтересів позивача у Харківській міській раді, в уповноважених органах із земельних відносин в місті Харкові, у відповідних органах Державної реєстраційної служби в місті Харкові, в Департаменті містобудування, архітектури та інших уповноважених органах та організаціях для укладення позивачем договору оренди земельної ділянки в місті Харкові по вул. Вишневій, 40, на якій розташовані належні позивачеві нежитлові будівлі, що включає в себе сприяння та оформлення необхідних документів, з метою отримання витягу з Державного земельного кадастру на означену земельну ділянку; доопрацювання технічної документації із землеустрою згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051; доповнення зазначеної документації довідкою, яка містить узагальнену інформацію про землі (території), викопіювання з кадастрової карти (плану) та Акту перенесення в натурі межових знаків; отримання витягу з Державного земельного кадастру для виконання робіт з отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - договору оренди землі; отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за Харківською міською радою Харківської області для оформлення договору оренди зазначеної земельної ділянки за новою законодавчою та регіональною процедурою оформлення договорів оренди земельних ділянок.

За умовами п.1.2. договору термін надання відповідачем послуг, зазначених у п.1.1. договору, визначено до 01.03.2014 р. включно з моменту підписання сторонами договору, за умови своєчасного перерахування позивачем платежу відповідно до розділу 3 цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість послуг, зазначених у п.1.1. договору, складають 43 700,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 3.2. договору в строк не пізніше 20-ти робочих днів з дати підписання цього договору позивач перераховує вказану у п. 3.1. договору суму в якості 100% передоплати.

Як свідчать матеріали справи, позивач виконав свої договірні зобов'язання належним чином, на виконання умов п.3.1. договору перерахував на рахунок відповідача передоплату в розмірі 43 7000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №2097 від 18.12.2013 р.

За умовами п.п. 4.1.-4.3. договору при виконанні цього договору відповідач передає позивачеві акт приймання-передачі наданих послуг. Позивач на протязі 5 робочих днів з дня отримання акту приймання-передачі наданих послуг зобов'язаний направити відповідачеві підписаний акт приймання-передачі наданих послуг. У випадку дострокового виконання відповідачем умов цього договору позивач вправі достроково прийняти надані послуги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач передоплату в розмірі 43 700,00 грн. отримав, але обумовлені у договорі послуги позивачеві не надав.

Позивач стверджує, що отримана відповідачем сума передоплати в розмірі 43 700,00 грн. фактично є безпідставно набутими коштами, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача безпідставно набутої грошової суми в розмірі 43 700,00 грн., а також пені в розмірі 20 798,81 грн., інфляційних втрат в розмірі 32 826,37 грн. та 3% річних в розмірі 2 176,62 грн.

Дослідивши надані позивачем матеріали справи та проаналізувавши вищенаведені доводи позивача, суд вважає їх хибними і такими, що суперечать приписам чинного законодавства та спростовуються наявними матеріалами справи, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 902 ЦК України встановлює обов'язок виконавця надати послугу особисто.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом спору у даній справі є обов'язок відповідача повернути позивачеві безпідставно набуті відповідачем грошові кошти в розмірі 43 700,00 грн., перераховані позивачем на рахунок відповідача за договором про надання послуг, а також стягнення пені в розмірі 20 798,81 грн., інфляційних втрат в розмірі 32 826,37 грн. та 3% річних в розмірі 2 176,62 грн.

При цьому позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 43 700,00 грн. на підставі приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Загальні підстави виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначено нормами гл. 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже із змісту вищевказаної норми вбачається, що для з'ясування чи набула особа відповідного зобов'язання, визначеного ст. 1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов'язання:

1) факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього підстав.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Як зазначено вище, предметом укладеного між сторонами договору про надання послуг є оплатне придбання позивачем у відповідача посередницьких та консультаційних послуг. При цьому кошти в розмірі 43 700,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім у якості передоплати за послуги, які повинні бути виконані за договором про надання послуг. Отже, кошти в розмірі 43700,00 грн. набуто відповідачем за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

При цьому позивач у судовому засіданні також підтвердив, що між сторонами у даній справі фактично було укладено договір про надання послуг, на виконання якого відповідач отримав від позивача передоплату в розмірі 43 700,00 грн. Тобто, заявлені позивачем до стягнення з відповідача кошти в розмірі 43 700,00 грн., за своєю правовою природою є попередньою оплатою за послуги. На даний час договір є дійсним, жодних дій щодо розірвання цього договору сторони не вчиняли.

Отже, правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги повернути позивачу (замовнику) попередньо сплачені кошти у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем (виконавцем) умов договору.

Даний висновок суду повністю узгоджується з висновком Судової палати у господарських справах Верховного Суду України, викладеним у постанові Верховного суду України від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач помилково послався на ч.1 ст. 1212 ЦК України, як на підставу повернення вказаних коштів.

Враховуючи вищевикладені обставини і норми закону, суд дійшов висновку про те, що кошти в розмірі 43 700,00 грн. не може бути витребувано у відповідача на користь позивача на підставі положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів в розмірі 43 700,00 грн., пені в розмірі 20 798,81 грн., інфляційних втрат в розмірі 32 826,37 грн. та 3% річних в розмірі 2 176,62 грн. є неправомірними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, покладаючи судовий збір при відмові в позові на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 11, 205, 629, 655, 901, 903, 1212 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 32-35, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 24.11.2015 р.

Суддя О.В. Макаренко