ГОСПОДАРСЬКИЙ С У Д
Кіровоградської області
У Х В А Л А

17 листопада 2015 року Справа № 912/1092/13

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Колодій С.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" на бездіяльність органу ДВС у справі № 912/1092/13

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія - Агро", м. Миколаїв

до: фермерського господарства "Зобенка Леоніда Васильовича", Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Федорівка

про стягнення 244 312,40 грн.

за участю представників сторін:

від скаржника - участі не брали;

від боржника - участі не брали;

від ДВС - участі не брали.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 28.04.2015 р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з фермерського господарства "Зобенка Леоніда Васильовича" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія - Агро" суму основного боргу у розмірі 177 185,03 грн. з урахуванням індексу інфляції, 28 322,01 грн. 20 % річних, 20 983,71 грн. пені, 17 649,32 грн. 10% штрафу, а також 4 882,80 грн. судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.06.2014 р. рішення господарського суду Кіровоградської області від 28.04.2014 р. залишено без змін.

20.06.2014 р. на виконання рішення господарського суду видано відповідний наказ.

21.07.2015 до господарського суду надійшла скарга на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції, за змістом якої скаржник просить:

- визнати бездіяльність відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції протиправною та незаконною по відношенню до виконання наказу господарського суду Кіровоградської області по справі № 912/1092/13 від 20.06.2014 р. (ВП № 43819683);

- зобов"язати відділ державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції виконати наказ господарського суду Кіровоградської області по справі № 912/1092/13 від 20.06.2014 року (ВП № 43819683).

Ухвалою суду від 23.07.2015 р. скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" на дії відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції прийнято та призначено до розгляду.

05.10.2015 р. скаржником подано доповнення до скарги на бездіяльність органу ДВС, за змістом якого просить:

- скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції про зупинення виконавчого провадження від 28.09.2015 р. ВП № 43819683;

- визнати бездіяльність відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції протиправною та незаконною по відношенню до виконання наказу господарського суду Кіровоградської області по справі № 912/1092/13 від 20.06.2014 року (ВП № 43819683);

- зобов"язати відділ державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції виконати наказ господарського суду Кіровоградської області по виконанню наказу господарського суду Кіровоградської області по справі № 912/1092/13 від 20.06.2014 року (ВП № 43819683).

В обґрунтування скарги ТОВ "Імперія-Агро" посилається на невжиття достатніх заходів направлених на виконання рішення суду, що порушує права стягувача на своєчасне та повне виконання рішення суду.

Державна виконавча служба заперечує доводи скаржника та вважає, що державним виконавцем були вжиті всі необхідні заходи щодо виконання судового рішення.

Представники сторін в судовому засіданні участі не приймали, про дату, час, місце судового засідання належним чином повідомлені..

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення представників скаржника, боржника та ВДВС, повно та об'єктивно дослідивши представлені суду докази, суд встановив наступне.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов"язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі статтею 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов"язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначає обов"язки і права державних виконавців. Зокрема, згідно з частиною 1 цієї статті, державний виконавець зобов"язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов"язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

За приписами статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з частинами 1-6 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов"язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також арешт і вилучення майна боржника передбачені статтями 55, 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні визначені статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з частиною 3 якої рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Глава 9 Закону України "Про виконавче провадження" визначає захист прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні.

Зокрема, частиною 4 статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частини 1 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов"язує орган державно виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав , або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє (Постанова Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 р.).

З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2014 року на виконання до відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції надійшов наказ № 912/1092/13 виданий господарським судом Кіровоградської області про стягнення з фермерського господарства "Зобенка Леоніда Васильовича" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" суму основного боргу у розмірі 177 185,03 грн. з урахуванням індексу інфляції, 28 322,01 грн. 20 % річних, 20 983,71 грн. пені, 17 649,32 грн. 10% штрафу, а також 4 882,80 грн. судового збору.

27.06.2014 року на підстави заяви стягувача та у відповідності до статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа. Боржнику запропоновано самостійно виконати наказ в строк до семи днів з моменту винесення даної постанови.

Будь-яких дій по добровільному виконанню судового наказу боржником не здійснено, заборгованість ФГ "ОСОБА_1В." не погашена.

З тверджень ВДВС, останнім відповідно до статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" 28.09.2015 р. винесено постанову про оголошення розшуку рухомого майна боржника та на підставі пункту 4 статті 38 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження зупинено.

Відповідно до частини 7 статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та має містити необхідну інформацію, яка була б достатньою для можливості розгляду скарги та прийняття відповідного рішення.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, ухвалами суду 23.07.2015 р., 26.08.2015 р., 10.09.2015 р., 28.09.2015 р., 19.10.2015 р. та від 19.10.2015 р. було витребувано від ДВС матеріали виконавчого провадження.

Проте, на вимогу суду ані представник скаржника, ані представник ВДВС не надали витребуваних доказів, зокрема постанови про зупинення виконавчого провадження від 28.09.2015 р., що позбавляє господарський суд можливості надати правову оцінку даному документу, а отже розглянути по суті скаргу в частинні скасування постанови про зупинення виконавчого провадження.

Щодо вимоги про визнання бездіяльності відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції протиправною та незаконною по відношенню до виконання наказу господарського суду Кіровоградської області по справі № 912/1092/13 від 20.06.2014 року (ВП № 43819683) господарський суд зазначає наступне.

Як вбачається з відомостей ЄДРВП державним виконавцем 21.07.2014 р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на комплекс будівель за адресою: Кіровоградська область, Компаніївський район, с. Виноградівка, вул. Центральна, 42; земельна ділянка, кадастровий номер :02:000:9015 для ведення товарно - сільськогосподарського виробництва. 07.08.2014 року винесено постанову, якою накладено арешт на транспортні засоби боржника.

Проте вказані постанови державним виконавцем винесено формально, адже боржник вільно розпоряджається своїм майном, без будь-яких обмежень зі сторони органу ДВС.

Саме лише винесення постанови про арешт майна боржника не означає вжиття належних заходів для виконання рішення суду, адже враховуючи вищенаведене державний виконавець зобов'язаний після винесення постанови про арешт майно боржника, провести його (опис, вилучення, призначити експерта (для визначення вартості арештованого та описаного майна) та забезпечити передачу вказаного майна на реалізацію.

Вчинення відповідних дій потребує складення відповідних описів, актів та винесенню постанов.

Проте, з моменту винесення постанов про арешт майна боржника (рухомого та нерухомого) державним виконавцем, в порушення норм чинного законодавства України, не вжито жодних заходів про які наголошує стягувач, що унеможливлює належне виконання рішення суду.

Вказане підтверджується відомостями офіційного сайту ЄДРВП, у якому відсутня будь-яка інформація про вчинення відповідних на те дій.

Згідно статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", вбачається, що одним із заходів, який вживається для забезпечення виконання рішення суду є накладення арешту на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

У відповідності до частин 2, 4 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до п. п. 5.1.3., 5.6.2. Інструкції "Про проведення виконавчих дій", затвердженої Наказом МЮУ №74/5, за наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних установах, на них накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця (додаток 36).

Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена боржником у начальника відповідного органу державної виконавчої служби або в суді в 10-денний строк.

Судом встановлено, що 21.07. 2015 року, органом ДВС, винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти боржника, в той же час не вжито належних заходів, щодо накладення арешту на грошові кошти, які містяться у касі боржника.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

У розумінні вказаних норм та беручи до уваги тривале невиконання боржником пред'явленого на виконання наказу, державний виконавець, повинен був, у письмовому порядку здійснити виклик посадової особи боржника, у випадку нез'явлення останньої, здійснити привід через органи внутрішніх справ, про що винести відповідну постанову.

Проте зазначених дій державним виконавцем не вчинено.

Згідно статті 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність. Фінансову звітність підписують керівник та бухгалтер підприємства.

Фінансова звітність підприємства (крім бюджетних установ, представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності та суб'єктів малого підприємництва, визнаних такими відповідно до чинного законодавства) включає: баланс, звіт про фінансові результати, звіт про рух грошових коштів, звіт про власний капітал та примітки до звітів.

Згідно статті 14 вказаного закону вбачається, що фінансова звітність підприємств не становить комерційної таємниці.

Згідно наказу Міністерства фінансів України №73 від 07.02.2013 р. "Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" баланс (звіт про фінансовий стан) - звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов'язання і власний капітал.

З розділу II вказаного наказу вбачається, що баланс підприємства складається на кінець останнього дня звітного періоду.

Метою складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Статтею 19 Господарського кодексу України передбачено, що держава здійснює контроль і нагляд за господарською діяльністю суб'єктів господарювання у таких сферах: збереження та витрачання коштів і матеріальних цінностей суб'єктами господарських відносин - за станом і достовірністю бухгалтерського обліку та звітності; фінансових, кредитних відносин, валютного регулювання та податкових відносин за додержанням суб'єктами господарювання кредитних зобов'язань перед державою і розрахункової дисципліни, додержанням вимог валютного законодавства, податкової дисципліни;

Згідно частин 2, 3 статті 90 Господарського кодексу України, перевірки фінансової діяльності товариства здійснюються органами доходів і зборів, іншими органами державної влади у межах визначених законом повноважень, ревізійною комісією (ревізором) господарського товариства та/або аудиторами. Достовірність та повнота річного балансу і звітності господарського товариства у випадках, визначених законом, повинні бути підтверджені аудитором (аудиторською організацією).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення.

Враховуючи вказане державний виконавець повинен був для забезпечення виконання рішення суду звернутися до фіскальної служби із запитом про надання відомостей, які відображено у балансі (звіті про фінансовий стан) боржника та звернутися до державної служби статистики з запитом, щодо надання поданої боржником статистичної інформації.

Відповідно до відомостей ЄДРПОУ основним видом діяльності боржника є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Враховуючи вказане, державний виконавець для забезпечення виконання рішення суду мав змогу звернутися до управління агропромислового розвитку райдержадміністрації з запитом про надання інформації стосовно зібраного боржником врожаю 2014 року.

Беручи до уваги, що для здійснення такої діяльності боржнику необхідно мати у власності чи оренді земельну ділянку, з метою забезпечення повного та своєчасного виконання рішення суду, державний виконавець зобов"язаний був звернутися з запитом до Реєстраційної служби із запитом, про надання інформації стосовно зареєстрованих боржником, у власності чи оренді земельних ділянок.

Враховуючи те, що боржник здійснює вирощування та оптову торгівлю зернових культур державний виконавець зобов'язаний був подати запит:

- до Державного підприємства "Держреєстри України" Міністерства аграрної політики України щодо зберігання боржником зерна на зернових складах та виписки на нього складських квитанцій на зберігання зерна згідно з п.15 "Порядку ведення реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання" затверджених Постановою КМУ від 17.11.2004 р. за №1569;

- до Державної інспекції сільського господарства, стосовно декларування зерна боржником, згідно порядку декларування зерна суб'єктами зберігання зерна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.1.2002 р. №1877.

Проте, вищевказані дії зі сторони органу ВДВС, не вчинено, що у свою чергу являється бездіяльністю та порушенням прав стягувача на своєчасне виконання рішення суду.

Крім того, враховуючи те, що за боржником зареєстровано комплекс будівель та враховуючи специфіку діяльності останнього, державний виконавець повинен був вжити заходів, щодо перевірки останніх з метою з'ясування чи не зберігає боржник у вказаних приміщеннях зібраного у 2014 році та 2015 році зерна, про, що скласти відповідний акт.

Проте, вищевказані дії зі сторони органу ДВС, не вчинено, що у свою чергу являється бездіяльністю, та порушенням прав стягувача на своєчасне виконання рішення суду.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" в частині визнання бездіяльності відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції протиправною та незаконною по відношенню до виконання наказу господарського суду Кіровоградської області по справі № 912/1092/13 від 20.06.2014 року (ВП № 43819683).

Водночас суд відмовляє в задоволенні скаргу в частині зобов'язання органу виконання рішень виконати судовий наказ, оскільки державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, в зв"язку з тим, що на адресу ДВСВ Кіровоградського РУЮ надійшла заява стягувача від 01.08.2015 р. про повернення виконавчого документа (т. 2, а.с. 167,169).

Керуючись статтями 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції по виконанню наказу у справі № 912/1092/13 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції протиправною та незаконною щодо виконання наказу господарського суду Кіровоградської області по справі № 912/1092/13 від 20.06.2014 року (ВП № 43819683).

В інший частині скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" задоволенню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з дня її винесення та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку.

Примірники ухвали направити товариству з обмеженою відповідальністю "Імперія - Агро" за адресою: 03038, м. Київ, вул. Ямська, 8; фермерському господарству "Зобенка Леоніда Васильовича" за адресою: 27654, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Федорівка, вул. Горького, 16; відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції за адресою: 25006, м. Кіровоград, вул. Преображенська, 2.

Суддя С. Б. Колодій