РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015Справа №910/22167/15
За позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

"До Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Про про розірвання договору, виселення з нерухомого майна

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Гайдай Т.В. (дов. № 135 від 02.11.2015)

від відповідача: ОСОБА_3 (посв. НОМЕР_2 від 13.12.2007)

В судовому засіданні 16.11.2015, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.08.2015 року комунальне підприємство "Київський метрополітен" (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) про виселення з нерухомого майна (частина вестибулю), визначену тимчасовими огоджуючими конструкціями (кіосками) ФОП ОСОБА_1 згідно з викопіюванням зі Схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: станція метро „Позняки" (вестибюль № 2), загальною площею 23,0 кв.м.; зобов'язання фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски ФОП ОСОБА_1.), що знаходяться за адресою: станція метро "Позняки" (вестибюль № 2), загальною площею 23,0 кв.м. та повернути нерухоме майно КП "Київський метрополітен" по акту приймання-передачі.

Позов мотивований закінченням строку дії договору оренди в зв'язку з чим у відповідача виникло зобов'язання звільнити займане приміщення та повернути майно позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.09.2015.

В судових засіданнях оголошувались перерви до 07.10.2015, 04.11.2015 та 11.15.2015.

02.11.2015 у судовому засіданні представник позивача подав заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить виселити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 з нерухомого майна (частина вестибюлю), визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) ФОП ОСОБА_1. згідно з викопіюванням із Схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: станція метро "Позняки" (вестибуль № 2), загальною площею 23 кв.м. та демонтувати тимчасові огроджуючі конструкції (кіоски ФОП ОСОБА_1.), що знаходяться за адресою: станція метро "Позняки" (вестибюль № 2), загальною площею 23 кв.м.

Пунктом 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи норми ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що дана заява подана позивачем до початку розгляду заяви по суті, не суперечить законодавству та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів суд приймає до розгляду заяву про зміну предмету позову.

В судове засідання

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 16.09.2015 оголошено вступну та резолютивну части рішення суду.

Заслухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

В судове засідання, призначене на 16.11.2015, представники сторін з'явились та надали пояснення по суті справи.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2008 між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (далі - позивач, орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач, орендар) було укладено Договір оренди №339-Упр(ДВ)-08 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю, визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), далі - об'єкт оренди, за адресою: станція метро "Позняки" вестибюль № 2, для торгівлі непродовольчими товарами.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що опис технічного стану об'єкта оренди та дата його передачі орендарю, його склад зазначаються в акті приймання-передачі об'єкта оренди, що є невід'ємною частиною Договору (додаток №1 до Договору).

На виконання Договору, позивачем було передано відповідачу в оренду частину переходу станції метро "Позняки", загальною площею 23 кв.м., що підтверджується актом приймання передачі майна в оренду від 12.01.2009.

Строк дії договору оренди сторони визначили у п. 9.1 Договору, а саме - договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і, діє до отримання відповідного рішення Київської міської ради, але не довше ніж до 09.06.2009.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України, а також Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідач обов'язку щодо повернення орендованого майна не виконав, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача про виселення відповідача з орендованого майна та зобов'язання демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічна норма міститься і в ч. 2 ст. 291 ГК України.

Згідно зі ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Вказана стаття також кореспондується зі статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до частини другої якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" випливає, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Аналогічна правова позиція також викладена у ч. 2 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судом встановлено, що на час звернення позивача з позовом до суду Договір оренди №339-Упр(ДВ)-08 від 09.12.2008 припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено. Отже, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту припинення договірних відносин між сторонами за Договором.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку звільнення орендованого майна, вимоги позивача про виселення відповідача із займаного приміщення підлягають задоволенню. Як наслідок, задоволенню також підлягає вимога позивача про зобов'язання відповідача демонтувати належні йому тимчасові огороджуючі конструкції (кіоск орендаря).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про виселення відповідача із займаного приміщення та зобов'язання відповідача демонтувати належні йому тимчасові огороджуючі конструкції (кіоск орендаря) підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір оренди № 339-Упр(ДВ-08) від 09.12.2008, укладений між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

3. Виселити Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (03058, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер картки платника податку: НОМЕР_1) з нерухомого майна (частини переходу), згідно з викопіюванням з Схеми тимчасового розташування МАФ, що знаходиться за адресою: м. Київ, станція метро "Позняки", загальною площею 23 м кв.

4. Зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (03058, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер картки платника податку: НОМЕР_1) демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції, (кіоск Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1) (03058, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер картки платника податку: НОМЕР_1), що знаходиться за адресою: м. Київ, станція метро "Позняки" загальною площею 23 кв.м.

5. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (03058, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер картки платника податку: НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 35, ідентифікаційний код 03328913) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Повне рішення складено 18.11.2015

Суддя М.О. Лиськов