ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа № 911/4358/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦИТ»;

до Державного підприємства «РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРИЧНІ МЕРЕЖІ»

про визнання договору недійсним

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № ББУ/СА291/СЛ14 від 10.12.2014 року);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 55 від 15.10.2015 року).

обставини справи:

До Господарського суду Київської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦИТ» до Державного підприємства «РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРИЧНІ МЕРЕЖІ» про визнання договору недійсним.

Провадження у справі № 911/4358/15 порушено ухвалою від 24.09.2015 року та призначено розгляд справи на 20.10.2015 року

В судовому засіданні 20.10.2015 року у відповідності до ст. 77 Господарського процессуального кодексу України оголошувалась перерва до 17.11.2015 року.

22.10.2015 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позов, яким останній проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

17.11.2015 року від позивача через канцелярію суду надійшло заперечення на відзив відповідача, поданий 22.10.2015 року.

В судовому засіданні 17.11.2015 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позов.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 28.12.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦИТ» (позивач, Споживач) та Державним підприємством «РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРИЧНІ МЕРЕЖІ» (відповідач, Постачальник) укладено Договір № 5К від 28.12.2011 року (надалі - Договір) згідно якого постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок позивача з дозволеною потужністю 217558 кВт.

Позивач зазначає, що відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про ліцензування

певних видів господарської діяльності» - ліцензія є єдиним документом дозвільного характеру, який дає право на заняття певним видом господарської діяльності, що відповідно до законодавства підлягає обмеженню.

Статтею 13 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що діяльність з виробництва, передачі та постачання електричної енергії в Україні здійснюється за умови отримання відповідної ліцензії. При цьому, ліцензія видається окремо на кожний вид діяльності відповідно до інструкції, умов і правил здійснення окремих видів діяльності, що затверджуються Національною комісією регулювання електроенергетики України.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про електроенергетику», енергопостачальники зобов'язані забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договорів.

Як стверджує позивач, при укладені Договору відповідачем надано ліцензію № 469966 на постачання електроенергії за регульованим тарифом зі строком дії з 08.10.2009 року по 07.10.2014 року.

07.10.2014 року строк дії ліцензії № 469966 на постачання електричної енергії за регульованим тарифом, яка видана Державному підприємству «РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРИЧНІ МЕРЕЖІ» закінчився.

На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 02.10.2014 року № 61 «Про видачу ліцензій на розподіл електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами) та постачання електричної енергії за регульованим тарифом ДП «РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРИЧНІ МЕРЕЖІ» видана ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом терміном дії з 08.10.2014 року по 07.10.2017 року. Затверджено територію здійснення Державним підприємством «РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРИЧНІ МЕРЕЖІ» ліцензованої діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СВЕРДЛОВ АНТРАЦИТ» до 09.04.2015 року зареєстровано за адресою: 94801, м. Свердловськ, вул. Енгельса, 1 і відповідно до зазначеної Постанови Національної комісії Свердловський район не входить до території здійснення ліцензованої діяльності відповідача з постачання електричної енергії.

Таким чином, позивач зазначає, що з 07.10.2014 року у ДП «РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРИЧНІ МЕРЕЖІ» відсутні законні підстави для здійснення господарської діяльності з постачання електричної енергії ТОВ «ДТЕК СВЕРДЛОВ АНТРАЦИТ» за Договором №5/к від 28.11.2011 року.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Пунктом 2 статті 203 Цивільного кодексу України, встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Крім того, стаття 227 Цивільного кодексу України передбачає, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У звязку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним Договору на поставку електричної енергії №5/к від 28.12.2011 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦНТ» та Державним підприємством «РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРИЧНІ МЕРЕЖІ».

Відповідач проти позову заперечував, зазначив, що на момент укладення спірного Договору не було порушень вимог законодавства, оскільки, як зазначає сам позивач, Договір укладено в період дії Ліцензії №469966 на постачання електроенергії за регульованим тарифом зі строком дії з 08.10.2009 року по 07.10.2014 року.

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що Договір № 5К про постачання електричної енергії було укладено 28.12.2011 року, тобто під час дії наявної у відповідача ліцензії на постачання електроенергії за регульованим тарифом №469966 зі строком дії з 08.10.2009 року по 07.10.2014 року.

Як визначено ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 227 Цивільного кодексу України визначає, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, з огляду на наведені норми законодавства, на підставі яких подано позов, підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог ст. 203 Цивільного кодексу України чи ст. 227 Цивільного кодексу України саме в момент вчинення правочину, що з огляду на ст. 236 Цивільного кодексу України і має наслідком недійсність правочину з моменту його вчинення.

Однак, як встановлено судом, в момент вчинення правочину укладення Договору № 5К про постачання електричної енергії, що відбулось було 28.12.2011 року, у відповідача була наявна діюча ліцензія на постачання електроенергії за регульованим тарифом № 469966 зі строком дії з 08.10.2009 року по 07.10.2014 року.

Таким чином, в момент укладення спірного Договору сторонами не було допущено порушень ст. 203 Цивільного кодексу України чи ст. 227 Цивільного кодексу України, тому відсутні підстави вважати Договір незаконним та визнавати його недійсним.

Крім того, судом встановлено, що Договір № 5К про постачання електричної енергії від 28.12.2011 року набрав чинності 30.12.2011 року і укладався строком до 31.03.2012 року, тобто час, на який було укладено Договір, припадав також на період дії Ліцензії № 469966.

Відповідним п. 9.4. Договору передбачено, що Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не заявить про його припинення чи перегляд умов.

Таким чином, відповідним п. 9.4. Договору сторонам надана можливість припинити дію Договору кожного разу після закінчення терміну його продовження.

Якщо під час дії Договору змінились обставини, які унеможливлюють його подальше виконання, сторони можуть ініціювати припинення Договору шляхом його розірвання в порядку гл. 53 Цивільного кодексу України за наявності достатніх підстав.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені і не підтверджуються матеріалами справи, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.11.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін