РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015Справа №910/21452/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сав-Дістрибьюшн"

про повернення грошових коштів у розмірі 4 117,00 грн.

Суддя: Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Баулін А.О. (дов.№б/н від 02.04.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сав-Дістрибьюшн" про повернення грошових коштів у розмірі 4 117,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2015 порушено провадження у справі № 910/21452/15 та призначено її до розгляду на 22.09.2015 року.

У судовому засіданні 22.09.2015 судом оголошено перерву до 27.10.2015 року.

Позивач у судове засідання 27.10.2015 не направив уповноваженого представника, проте про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та надав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що позивач не з'явився на виклик суду, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (позивач, банк) перерахував грошові кошти у сумі 4117,00 грн. на рахунок ТОВ «Сав-Дістрібьюшн» із призначенням платежу «сплата за ОСОБА_2 згідно Кредитного договору №003-25002-100813 та рахунку №ФНФТ-0066-01772 від 10.08.2013», що підтверджується меморіальним ордером №54296933 від 12.08.2013 року.

Із матеріалів справи вбачається, що 23.08.2013 ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою щодо розірвання Кредитного Договору із доданим актом про повернення товару №ФНФТ-255 від 23.08.2013 на загальну суму 3997,00 грн.

Унаслідок зазначеного, позивач звернувся до ТОВ «Сав-Дістрібьюшн» із листом вих.№2/01-17/ від 22.09.2013 про повернення грошових коштів у розмірі 4117,00 грн. у зв'язку із ануляцією кредитного договору №003-25002-100813, залишення поза увагою якого спричинило у подальшому звернення із даним позовом до суду.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, відповідач перерахував на рахунок ПАТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 4062,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням №16160 від 04.12.2013 із призначенням платежу «про повернення грошових коштів у зв'язку із ануляцією кредитного договору №003-25002-100813 від 10.08.2013 ОСОБА_2».

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач наголошує на вищевказаному факті та просить у зв'язку із поверненням ним грошових коштів відмовити у задоволенні позову.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.2 статі 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 4117,00 грн. за сплату за ОСОБА_2 згідно Кредитного договору №003-25002-100813 та рахунку №ФНФТ-0066-01772 від 10.08.2013, які, разом з тим, позивачем до матеріалів справи не додані.

У подальшому, внаслідок ануляції кредитного договору №003-25002-100813 від 10.08.2013, відповідач перерахував на рахунок ПАТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 4062,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням №16160 від 04.12.2013 із відповідним призначенням платежу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ч 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За таких обставин, оскільки відповідач перерахував позивачу сплачені ОСОБА_2 за товар грошові кошти у розмірі 4062,88 грн. ще до порушення провадження у справі, а саме 04.12.2013, суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та належним чином не доведеними, у зв'язку із чим дійшов висновку відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приписи статті 49 ГПК України встановлюють розподілення господарських витрат - судового збору.

Пунктом 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання позовної заяви) передбачено, що від сплати судового збору звільняються уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 №51 запроваджено у ПАТ «Дельта Банк» тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення процедури тимчасової адміністрації Кадирова Владислава Володимировича. Відповідним рішенням №181 від 02.10.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до п.4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 року у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, якщо позов залишено без задоволення, - судовий збір не стягується.

Керуючись, ст. ст. 32-34, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сав-Дістрібьюшн» про повернення грошових коштів у розмірі 4 117,00 грн. - відмовити повністю.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 27.10.2015 року.

Повне рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 03.11.2015 року

Суддя К.В. Полякова