РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа №910/25234/13

За позовом: Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги

до товариства з обмеженою відповідальністю "Кронос"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

позивача: Київська міська рада

про: виселення з земельної ділянки

Головуючий суддя: Шкурдова Л.М.

Судді: Нечай О.В.

Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивачa: Косань О.О., представник за довіреністю

від відповідача: не з'явився

від прокуратури: Ліщановська А.М.

Від третьої особи: Глобенко Л.В. - представник за довіреністю;

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги до товариства з обмеженою відповідальністю "Кронос"про повернення товариством з обмеженою відповідальністю "Кронос" земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, в зв'язку з закінченням 10-річного строку тимчасового користування земельною ділянкою згідно з договором оренди № 351/8 від 01.09.1999.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що строк дії укладеного між позивачем та відповідачем Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) № 351/8 від 01.09.1999 року закінчився, в зв'язку з чим позивач просить суд виселити відповідача із займаної ним земельної ділянки.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, вказуючи, що на земельній ділянці розташовані нежитлові будівлі, які належать відповідачу на праві власності, в зв'язку з чим у відповідача наявне право користування земельною ділянкою.

У судовому засіданні 17.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Враховуючи те, що відповідач про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, доказів неможливості прибуття в судове засідання не надав, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка площею 1,01 га для експлуатації ринку (код ділянки 62:023:090) є частиною земельної ділянки площею 8,3163 га, що перебуває у постійному користуванні Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги на підставі державного акту на право постійного користування землею від 14.11.2001 № 62-4-00027 (код ділянки 62:023:002).

01 вересня 1999 року між Київською міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги та товариством з обмеженою відповідальністю «Кронос» укладено Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) № 351/8 від 01.09.1999 року (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в тимчасове користування земельну ділянку, для встановлення торгових столів, навісів та тимчасових споруд для торгівлі, за адресою: м. Київ, Братиславська, буд. З загальною площею 7 755 м. кв., строком на десять років, що підтверджується Актом прийому-передачі від 01.09.1999 року

01 вересня 2003 року між Київською міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кронос» на підставі Рішення Київської міської ради № 637/797 від 10.07.2003 року було внесено доповнення до Договору № 351/8 стосовно збільшення площі земельної ділянки, яка передається в оренду з 7 755 м. кв. на 10 000 м. кв.

15 жовтня 2003 року сторонами було підписано Акт прийому-передачі в тимчасове користування земельної ділянки згідно Договору № 351/8 від 01.09.1999 року.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що строк Договору закінчився 15 жовтня 2013 року, вказаний договір сторонами продовжено не було, відповідач жодних документів, які б надавали дозвіл на подальше користування земельною ділянкою, Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, не надав, натомість продовжує користуватися земельною ділянкою, в зв'язку з чим позивач просить суд виселити товариство з обмеженою відповідальністю «Кронос» з земельної ділянки за адресою: м. Київ, Братиславська, буд. 3 загальною площею 10 000 м. кв.

Відповідно до ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст.19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.

Відповідно до п.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі ст.34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Відповідно до умов Договору земельна ділянка передана відповідачу на десять років, землекористувач-орендар зобов'язаний в разі закінчення строку договору звільнити земельну ділянку за власний рахунок.

Листом №1233 від 24.07.2013 року позивач повідомляв відповідача про те, що строк дії договору оренди землі закінчується і він вважає за необхідне припинити орендні відносини, в зв'язку з чим заявив вимоги про повернення земельної ділянки.

Відповідачем не надано суду доказів того, що Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) № 351/8 від 01.09.1999 року було продовжено у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ст.123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.04.2009 року за ТОВ «Кронос» визнано право власності на нежитлову будівлю літера «Г», загальною площею 1717,19 кв.м; нежитлову будівлю літера «Д», загальною площею 917,6 кв.м; нежитлову будівлю літера «Е», загальною площею 615,1 кв.м по вул. Братиславській, 3 у Деснянському районі м. Києва, що знаходяться на земельній ділянці, переданій позивачем в оренду відповідачу.

Вищевказане нерухоме майно зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на праві приватної власності за ТОВ «Кронос», що підтверджується копією Реєстраційного посвідчення № 028913 від 26.05.2009 року.

Тобто, позивач є власником вищевказаних нежитлових будівель по вул. Братиславській, 3 у Деснянському районі м. Києва.

Відповідно до ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, оскільки відповідач є власником приміщень, які знаходяться на спірній земельній ділянці, то він має право на користування частиною земельної ділянки, необхідної для обслуговування його приміщень, що не враховано позивачем при зверненні до суу з позовом про звільнення земельної ділянки у повному обсязі.

Частина 1 статті 122 Земельного кодексу України визначає, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Враховуючи те, що власник земельної ділянки 24.07.2013 року до закінчення дії договору оренди звернувся до орендаря з вимогою про повернення земельної ділянки, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що орендар вчасно звернувся з заявою про продовження дії договору і така пропозиція прийнята орендодавцем і Київською міською радою, договір оренди землі № 351/8 від 01.09.1999 року є таким, що припинив свою дію.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний лист Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 27.01.2015 року про відсутність заперечень щодо продовження користування ТОВ «Кронос» частиною земельної ділянки, на якій розташовані належні ТОВ «Кронос» на праві приватної власності нежитлові будинки, без визначення розміру такої земельної ділянки.

Також в матеріалах справи міститься лист Департаменту земельних ресурсів міста Києва №0 від 08.09.2015 року, з якого вбачається, що Київською міською радою надано Дозвіл від 21.07.2015 № Д-0234 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ „Кронос" площею 1,01 га для експлуатації ринку продовольчих та непродовольчих товарів на вул. Братиславській, З (літ.Г, Д, Е) у Деснянському районі (код ділянки 62:023:090), яка є частиною земельної ділянки площею 8,3163 га, що перебуває у постійному користуванні Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, державний акт на право постійного користування землею від 14.11.2001 № 62-4-00027 (код ділянки 62:023:002).

Матеріали справи свідчать про те, що ТОВ «Кронос» отримало погодження щодо розміщення ринку на орендованій земельній ділянці, що підтверджується, зокрема, листом Деснянської районної державної адміністрації м. Києва від 20.11.2001 року № 01-485 та договором резервування земельної ділянки від 18.11.2003 року.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до Відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Позивачем заявлена вимога про звільнення земельної ділянки, переданої в оренду, в розмірі 1 га, в той час як з матеріалів справи вбачається, що на даній земельній ділянці знаходяться будівлі, належні відповідачу на праві приватної власності в загальному розмірі 3250,6 кв.м. Володіння відповідачем збудованим нежитловим приміщенням на сьогоднішній день є правомірним, оскільки інше не доведено сторонами, а тому вимоги позивача про звільнення земельної ділянки в зазначеному договором розмірі є безпідставними, враховуючи наявність власності відповідача на спірній земельній ділянці, до того ж ним невірно обраний спосіб захисту, оскільки виселення (як зазначено в позовній заяві) діючим законодавством (ст.826 ЦК України) може мати місце лише по відношенню до мешканців житлових будинків. В даному випадку в оренду передавалася земельна ділянка і застосування такого способу захисту не призведе до реального захисту порушених прав позивача.

Враховуючи те, що відповідач є власником нежитлових приміщень, що розміщені на спірній ділянці, він має право на користування земельною ділянкою для обслуговування нежитлових приміщень, позивач не може вимагати звільнення земельної ділянки в повному розмірі.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Повний текст рішення складено: 19.11.2015 року

Головуючий суддя Шкурдова Л.М.

Судді Нечай О.В.

Борисенко І.І.