КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Справа№ 910/2442/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2 - дов. від 05.06.2014 року № 941

від відповідача: Кишеня В.С. - адвокат, дог. від 30.03.2015 року б/н

від третьої особи: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2014 року

у справі № 910/2442/14 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (м. Київ)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (м. Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Фізична особа - підприємець ОСОБА_6 (м. Київ)

про стягнення 229 846 грн. 74 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулася Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про стягнення з відповідача на користь позивача 229 846 грн. 74 коп. заборгованості, з яких: 223 200 грн. 31 коп. - основна сума заборгованості (орендна плата та комунальні платежі); 4 552 грн. 71 коп. - пеня, 1 084 грн. 13 коп. - інфляційні витрати; 1 039 грн. 59 коп. - 3% річних.

Рішенням від 01.04.2014 року господарський суд міста Києва в позові відмовив.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ФОП ОСОБА_4 звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відновити строк на апеляційне оскарження та скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2014 року по справі № 910/2442/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2014 року ФОП ОСОБА_4 було відновлено строк на апеляційне оскарження, її апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено розгляд справи № 910/2442/14 у судовому засіданні за участю представників сторін.

Розпорядженнями заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2014 року, секретаря судової палати від 05.03.2015 року, від 12.03.2015 року, від 23.06.2015 року, від 21.09.2015 року та відповідно до протоколу про призначення повторного автоматизованого розподілу справ від 21.04.2015 року склад судової колегії змінювався.

Ухвалою від 26.05.2015 року Київський апеляційний господарський суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фізичну особу - підприємця ОСОБА_6.

В судове засідання 12.11.2015 року третя особа не з'явилася, своїх представників не направила та про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка третьої особи та її повноважних представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 12.11.2015 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги. Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути скасовано повністю та прийнято нове рішення про часткове задоволення позову, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 283 ГК України об'єктом оренди може бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Ч. 6 ст. 283 ГК України визначено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

01.04.2012 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (орендодавець), Фізична особа - підприємець ОСОБА_6 (орендар 1), Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 (орендар 2) уклали договір оренди нежитлового приміщення № 1/010412, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендарі приймають приміщення, що знаходить за адресою: АДРЕСА_3 в строкове платне користування для розміщення салону-перукарні.

Площа приміщення складає 156,50 кв.м, з яких орендар 1 орендує 78,25 кв.м (50% загальної площі приміщення), орендар 2 орендує 78,25 кв.м (50% загальної площі приміщення) згідно плану приміщення (п. 1.2).

Термін дії договору починався з 01.04.2012 року та закінчувався 01.03.2015 року (п. 4.1).

В п. 5.1 договору від 01.04.2012 року № 1/010412 сторони узгодили, що розмір орендної плати за все приміщення становить 12 520 грн. на місяць без ПДВ, що еквівалентно 4 565,00 доларам США за курсом НБУ на день підписання цього договору (1 долар США = 7,99 грн.).

Орендар 1 сплачує 50% (відповідно до площі, що орендується) вищезгаданої орендної плати, що складає 6 260 грн. на місяць без ПДВ, що еквівалентно 782,50 доларам США за курсом НБУ на день підписання цього договору.

Орендар 2 сплачує 50% (відповідно до площі, що орендується) вищезгаданої орендної плати, що складає 6 260 грн. на місяць без ПДВ, що еквівалентно 782,50 доларам США за курсом НБУ на день підписання цього договору.

Визначення ціни договору в іноземній валюті передбачено ст.ст. 524, 533 Цивільного кодексу України, де зазначається, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином Цивільним кодексом України чітко передбачено можливість визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті.

Фактично за такими умовами договору сторони визначили особливості формування ціни договору за умови коливання курсу іноземної валюти, що не заборонено законодавством.

01.04.2012 року сторони підписали акти приймання-передачі наданих послуг за договором оренди нежилового приміщення № 1/010412 від 01.04.2012 року, відповідно до умов яких орендодавець передав орендарям їхні частини приміщення, а орендарі засвідчили відсутність претензій до переданого приміщення.

01.10.2013 року ФОП ОСОБА_4 (орендодавець), ФОП ОСОБА_6 (орендар 1), ФОП В.О. (орендар 2) уклали додаткову угоду № 1 до договору оренди нежитлового приміщення від 01.04.2012 року № 1/010412, відповідно до умов якої сторони за взаємною згодою вирішили викласти п. 5.1 договору в наступній редакції: „Розмір орендної плати за все приміщення становить 100 034 грн. 80 коп. на місяць без ПДВ, що еквівалентно 12 520 доларам США за курсом 1 долар США = 7,99 грн. та підлягає коригуванню згідно з пунктом 5.3.

Орендар 1 сплачує 50% (відповідно до площі, що орендується) вищезгаданої орендної плати, що складає 50 017 грн. 40 коп. на місяць без ПДВ, що еквівалентно 6 260,00 доларам США за курсом НБУ на день підписання цього договору і підлягає коригуванню згідно з пунктом 5.3.

Орендар 2 сплачує 50% (відповідно до площі, що орендується) вищезгаданої орендної плати, що складає 50 017 грн. 40 коп. на місяць без ПДВ, що еквівалентно 6 260,00 доларам США за курсом НБУ на день підписання цього договору і підлягає коригуванню згідно з пунктом 5.3.".

Відповідач оскаржувала в суді факт підписання додаткової угоди на підтвердження чого надала суду першої інстанції Висновок експертного почеркознавчого дослідження від 28.03.2014 року № 1-28/03, зроблений Українським центром судових експертиз.

Спеціаліст Українського центру судових експертиз ОСОБА_8, дослідивши два підписи від імені ОСОБА_5, зображення яких містяться в графах „Орендар 2" в розділі „Юридичні адреси та реквізити сторін" електрофотокопії додаткової угоди від 01.10.2013 року № 1 до договору оренди від 01.04.2012 року № 1/010412, зробила висновок, що вони виконані не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_5

Місцевий господарський суд поклав висновок спеціаліста Українського центру судових експертиз від 28.03.2014 року № 1-28/03 в основу висновку про те, що відповідач не підписувала додаткову угоду про збільшення розміру орендної плати та цим обґрунтував своє рішення про відмову у позові.

Втім, відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України визначено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

В абз. 5 п. 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012 року № 4 зазначено, що не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву „висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

Крім того, відповідно до абз. 2 п.п. 1 п. 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року № 1950/5), для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Відповідно до висновку спеціаліста Українського центру судових експертиз від 28.03.2014 року № 1-28/03 на дослідження було подано електрофотокопію додаткової угоди від 01.10.2013 року № 1 до договору оренди від 01.04.2012 року № 1/010412.

Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 23.06.2015 року було призначено по справі комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Для проведення експертизи було надано оригінал додаткової угоди від 01.10.2013 року № 1, поданий суду позивачем.

Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 16.09.2015 року № 12673/15-32/12674/12675/15-33 на питання: чи нанесено відтиск печатки Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 у додатковій угоді від 01.10.2013 року № 1/010412 (т. 2 а.с. 46) печаткою, експериментальні (т. 2 а.с. 83-87) та вільні зразки (т. 2 а.с. 90, 91, 92, 94) відтисків якої надані для порівняльного дослідження - судовий експерт ОСОБА_9 дійшла висновку, що у додатковій угоді від 01.10.2013 року № 1 до договору оренди нежитлового приміщення від 01.04.2012 року № 1/010412 відтиск печатки від імені Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 нанесений тією ж печаткою, якою нанесені експериментальні та вільні зразки відтисків печатки ФОП ОСОБА_5, що надані для порівняльного дослідження.

Щодо того чи виконано підпис від імені Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 у додатковій угоді від 01.10.2013 року № 1 (т. 2 а.с. 46) тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою, - судовий експерт ОСОБА_9 дійшла висновку, що у додатковій угоді від 01.10.2013 року № 1 до договору оренди нежитлового приміщення від 01.04.2012 року № 1/010412 у рядках „ОСОБА_5", „Орендар 2" підписи від імені ОСОБА_5 виконані рукописним способом без застосування попередньої технічної підготовки та технічних засобів.

Судовий експерт ОСОБА_10 дійшла висновку, що підписи від імені ОСОБА_5 у графі „Орендар 2: ФОП ОСОБА_5" у рядках „ОСОБА_5", „Орендар 2" додатковій угоді від 01.10.2013 року № 1 до договору оренди нежитлового приміщення від 01.04.2012 року № 1/010412 виконано ОСОБА_5.

Представник відповідача в клопотанні про призначення повторної судової експертизи заперечував проти висновку судових експертів з тих підстав, що експерти не знайшли схожості підпису на додатковій угоді з експериментальними зразками (відібраними у відповідача перед призначенням судової експертизи), експерти досліджували лише ті умовно-вільні зразки, які були надані позивачем.

Як було зазначено представником відповідача судовий експерт знайшов збіжності підпису на додатковій угоді (виконання якого оспорюється відповідачем) з підписами на договорі оренди нежитлового приміщення від 01.04.2012 року № 1/010412 (основному договорі) та акті приймання передачі від 01.04.2012 року.

Втім представником відповідача помилково зазначено, що ОСОБА_5 заперечувала проти проставлення підпису та печатки на цих документах, оскільки в судових засіданнях під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції вона надавала суду пояснення, що основний договір вона підписувала та зазначене майно перебувало у неї в оренді.

Колегія суддів з таблиці № 2 до висновку експертів № 12673/15-32/12674/12675/15-33 вбачає, що судовий експерт знайшов 13 збіжних ознак у виконанні підпису проти однієї ознаки, яка була виконана іншим чином.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судового експерта про те, що підпис на додатковій угоді від 01.10.2013 року № 1 виконано ОСОБА_5

Факту проставлення печатки відповідача на додатковій угоді від 01.10.2013 року № 1 ані сама відповідач, ані її представник не оспорювали.

За таких обставин колегія суддів відхилила клопотання представника відповідача про призначення повторної експертизи.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

А ч. 1 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Колегія суддів встановила, що у період з жовтня 2013 року по 08.01.2014 року діяла ставка орендної плати визначена у додатковій угоді від 01.10.2013 року № 1,та яка була встановлена за погодженням сторін у розмірі 100 034 грн. 80 коп. за все приміщення та у розмірі 50 017 грн. 40 коп. (еквівалентно 6 260 доларів США за курсом НБУ на день підписання цього договору) відповідно до площі, що орендується ФОП ОСОБА_5

Крім того в п. 5.3 договору від 01.04.2012 року № 1/010412 сторони узгодили, що в разі зміни курсу долару до національної валюти, встановленого НБУ на день виставлення рахунку в порівнянні із тим, що зазначений у п. 5.1 (1 долар США = 7,99 грн.), розмір орендної плати підлягає коригуванню шляхом множення нового курсу НБУ долара США до національної валюти на суму доларового еквівалента зазначеного в п. 5.1 (6 260 доларів США з урахування змін, внесених додатковою угодою від 01.10.2013 року № 1).

Відповідно до відомостей з сайту НБУ http://www.bank.gov.ua/control/uk/curmetal/currency/search/form/period за період з 01.10.2013 року по 08.01.2014 року офіційний курс долара США до гривні становив 7,993 грн. за 1 долар США.

Таким чином відповідно до п. 5.3 договору оренди розмір орендної плати підлягав корегуванню на зміну офіційного курсу долара США в порівняні з тим курсом, що встановлений у договорі (з 7,99 грн., встановлених у договорі, до 7,993 грн., встановлених НБУ), і становив 50 036 грн. 18 коп. на місяць.

Таким чином сума орендних платежів за період жовтня (за вирахуванням гарантійного платежу у розмірі 6 260 грн.) - грудня 2013 року та за період з 01.01.2014 року по 01.07.2014 року становила 155 147 грн. 03 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач не надала суду доказів погашення заборгованості, відтак колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що у нього наявна заборгованість з орендної плати (за жовтень 2013 року у розмірі 43 776 грн. 18 коп. (50 036 грн. 18 коп. за вирахуванням гарантійного платежу у розмірі 6 260 грн.), за листопад 2013 року - у розмірі 50 036 грн. 18 коп., за грудень 2013 року - у розмірі 50 036 грн. 18 коп., за період з 01.01.2014 року по 07.01.2014 року - у розмірі 11 298 грн. 49 коп.) і позов підлягає задоволенню в частині стягнення основного боргу у розмірі 155 147 грн. 31 коп.

В п. 5.4 договору оренди від 01.04.2012 року № 1/010412 сторони узгодили, що вартість спожитої електроенергії, газу, води, послуг зв'язку, вивозу сміття та комунальних послуг сплачується орендарями щомісячно згідно показників відповідних лічильників і тарифів та рахунків.

Позивачем було заявлено до стягнення 68 053 грн. 28 коп. комунальних платежів, з яких 348 грн. 85 коп. - експлуатаційних витрат за період з 01.11.2013 року по 08.01.2014 року, 647 грн. 82 коп. - електроенергії за листопад 2013 року, 67 056 грн. 61 коп. - гарячого водопостачання та опалення за період з грудня 2012 року по грудень 2013 року.

Оскільки відповідач всупереч ч. 2 ст. 614 ЦК України не надала суду доказів сплати 68 053 грн. 28 коп. комунальних платежів, то колегія суддів приходить до висновку, що у нього наявна заборгованість з оплати комунальних платежів і позов підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості з оплати комунальних платежів у розмірі 68 053 грн. 28 коп., що разом з заборгованістю по орендній платі становить 223 200 грн.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 4 статті 231 ГК України встановлюється, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Ч. 6 ст. 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В п. 9.1.1 договору від 01.04.2012 року № 1/010412 у випадку прострочення по оплаті орендних платежів орендарі сплачують пеню і розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 4 522 грн. 71 коп. за заборгованістю за жовтень 2013 року за період з 11.10.2013 року по 05.02.2014 року у розмірі 1 839 грн. 80 коп., за заборгованістю за листопад 2013 року за період з 11.11.2013 року по 05.02.2014 року у розмірі 1 550 грн. 44 коп., за заборгованістю за грудень 2013 року за період з 11.12.2013 року по 05.02.2014 року у розмірі 1 015 грн. 80 коп., за заборгованістю за строк дії договору у січні 2014 року за період з 08.01.2014 року по 05.02.2014 року у розмірі 116 грн. 67 коп.

Колегія суддів при здійсненні перерахунку пені дійшла висновку, що позивачем невірно зазначені період заборгованості за зобов'язаннями листопада 2013 року та січня 2014 року.

Відповідно до п. 5.2 договору оренди від 01.04.2012 року № 1/010412 наданий орендодавцем рахунок сплачується орендарями в повному обсязі не пізніше 10 числа відповідно місяця, за який здійснюється оплата.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Оскільки 10.11.2013 року припало на вихідний день - неділю, то відповідно до положень ч. 5 ст. 254 ЦК України днем закінчення строку на оплату становилося 11.11.2013 року - понеділок. А відтак прострочення за зобов'язаннями листопада настало з 12.11.2013 року.

За зобов'язаннями січня 2014 року позивач визначив датою початку прострочення виконання зобов'язання - 08.01.2014 року - дату, з якої був розірваний договір оренди від 01.04.2012 року № 1/010412.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Колегія суддів приходить до висновку, що з моменту розірвання договору від 01.04.2012 року № 1/010412 - з 08.01.2014 року між сторонами припинилися зобов'язання з оренди і з цього дня у відповідача виникло зобов'язання розрахуватися за оренду приміщення за січень 2014 року. Втім прострочення з оплати орендного платежу за січень 2014 року настало лише з 09.01.2014 року, а не з дня розірвання договору, як про це зазначає позивач.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок пені та дійшла висновку, що позивачем було завищено розмір стягуваної пені, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню на суму 4 500 грн. 90 коп. (за заборгованістю за жовтень 2013 року за період з 11.10.2013 року по 05.02.2014 року у розмірі 1 839 грн. 80 коп., за заборгованістю за листопад 2013 року за період з 12.11.2013 року по 05.02.2014 року у розмірі 1 532 грн. 62 коп., за заборгованістю за грудень 2013 року за період з 11.12.2013 року по 05.02.2014 року у розмірі 1 015 грн. 80 коп., за заборгованістю за строк дії договору у січні 2014 року за період з 09.01.2014 року по 05.02.2014 року у розмірі 112 грн. 68 коп.).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив суд стягнути на свою користь інфляційні втрати в розмірі 1 084 грн. 13 коп. за період з 11.10.2013 року по 11.01.2014 року та 3% річних в розмірі 1 039 грн. 59 коп. за заборгованістю за жовтень 2013 року за період з 11.10.2013 року по 05.02.2014 року у розмірі 424 грн. 57 коп., за заборгованістю за листопад 2013 року за період з 11.11.2013 року по 05.02.2014 року у розмірі 357 грн. 79 коп., за заборгованістю за грудень 2013 року за період з 11.12.2013 року по 05.02.2014 року у розмірі 230 грн. 30 коп., за заборгованістю за строк дії договору у січні 2014 року за період з 08.01.2014 року по 05.02.2014 року у розмірі 26 грн. 93 коп.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок 3% річних та дійшла висновку, що позивачем було невірно розраховано періоди заборгованості та завищено розмір стягуваних 3% річних, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню на суму 1 038 грн. 67 коп. (за заборгованістю за жовтень 2013 року за період з 11.10.2013 року по 05.02.2014 року у розмірі 424 грн. 57 коп., за заборгованістю за листопад 2013 року за період з 12.11.2013 року по 05.02.2014 року у розмірі 353 грн. 68 коп., за заборгованістю за грудень 2013 року за період з 11.12.2013 року по 05.02.2014 року у розмірі 234 грн. 42 коп., за заборгованістю за строк дії договору у січні 2014 року за період з 09.01.2014 року по 05.02.2014 року у розмірі 26 грн. 00 коп.).

Крім того, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року № 14 встановлено, що у разі, якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Колегія суддів також зазначає, що загальними засадами цивільних правовідносин є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи відшкодування втрат позивача від знецінення коштів відбулось шляхом коригування орендної плати на курсову різницю відповідно до п. 5.3 договору від 01.04.2012 року № 1/010412, тобто нарахування індексу інфляції є неправомірним та не може застосовуватись, оскільки розрахунки між сторонами прив'язані до курсу долара США.

Так, неврахування зазначеної обставини при вирішенні даної справи може призвести до порушення балансу матеріальних інтересів учасників спірних правовідносин, зокрема, до подвійного стягнення, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України 01.07.2014 року № 3-32гс14).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Враховуючи те, що місцевим господарським судом відмовлено в позові на підставі того, що суд прийшов до висновку, що додаткову угоду не було підписано відповідачем, то колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що господарським судом міста Києва було неповно з'ясовано обставини щодо підписання додаткової угоди, висновок про факт не підписання зроблено на підставі неналежних та недопустимих доказів, внаслідок чого місцевий господарський суд прийшов до невірних висновків щодо факту непідписання, а відтак рішення, прийняте господарським судом міста Києва 01.04.2014 року по справі № 910/2442/14 підлягає скасуванню повністю з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову. В іншій частині позову слід відмовити. Апеляційна скарга ФОП ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України колегією суддів апеляційного господарського суду здійснено перерозподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2014 року по справі № 910/2442/14 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2014 року по справі № 910/2442/14 скасувати повністю.

3. Прийняти нове рішення по справі, яким позов задовольнити частково. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (04128, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (04214, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) 223 200 (двісті двадцять три тисячі двісті) грн. 31 коп. - основної суми заборгованості (орендна плата та комунальні платежі); 4 500 (чотири тисячі п'ятсот) грн. 90 коп. - пені; 1 038 (одна тисяча тридцять вісім) грн. 67 коп. - 3% річних; 4 574 (чотири тисячі п'ятсот сімдесят чотири) грн. 79 коп. судового збору за розгляд позовної заяви; 2 287 (дві тисячі двісті вісімдесят сім) грн. 40 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. В іншій частині в позові відмовити.

5. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (04214, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (04128, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 23 (двадцять три) грн. 58 коп. витрат на проведення судової експертизи.

6. Видачу виконавчих документів доручити господарському суду міста Києва.

7. Справу № 910/2442/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун