ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.11.15р. Справа № 904/7971/15

За позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області, м. Нікополь Дніпропетровської

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 11 731,25 грн.

Суддя Крижний О.М.

Представники:

від позивача: не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 2 від 01.10.2014 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" майнову шкоду зі сплати фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за Списком №1 за лютий 2010 року у сумі 949,70 грн. та за січень 2010 року у сумі 10 781,55 грн., а всього у сумі 11 731,25 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі виданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" документів, ОСОБА_2, який працював на ВАТ "Нікопольський комбінат хлібопродуктів" з 02.06.1987 року по 27.01.1997 року на посаді, що дає право на призначення пільгової пенсії, з 18.09.2006 року призначено пільгову пенсію відповідно до пп. "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" не є правонаступником ВАТ "Нікопольський комбінат хлібопродуктів" та не має статусу архівної установи, тому не мало права на надання документів ОСОБА_2 для призначення пільгової пенсії. Неправомірні дії відповідача щодо видачі довідки ОСОБА_2 завдали а матеріальних збитків бюджету Пенсійного фонду України і бюджету держави у вигляді фактичних витрат на оплату та доставку пенсій, які відповідач відповідно до статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зобовязаний відшкодувати.

В подальшому позивачем надані пояснення, в яких зазначено, що сума 11 731,25 грн. складається із заборгованості за 2009 рік та січень лютий 2010 року. В 2009 році ОСОБА_2 було нарахована пенсія на суму 14 058,10 грн., за січень 2010 року у сумі 1 176,10 грн., лютий 2010 року у сумі 1 181,61 грн. Розрахунок фактичних витрат здійснений відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року №21-1, а саме: 14 058,10 х 70% = 9 840,67 грн. та 1 176,10 х 80% = 940,88 грн., 1 181,61 х 80% = 945,29 грн. + 4,41 грн. (гр. 15) = 949,70 грн., всього 11 731,25 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" проти позову заперечує та просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач зазначає, що відповідно до пункту 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, якщо документи про наявний стаж роботи неможливо одержати через ліквідацію підприємства, установи, організації або відсутність архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менш як двох свідків, які б знали заявника за спільною з ним роботою на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі в колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, щодо якого вони підтверджують роботу заявника. Тобто, чинне законодавство не тільки зобовязує підприємства надавати усі наявні данні про стаж роботи особи, що виходить на пенсію а і передбачає можливість встановлення наявності стажу за показаннями свідків.

Відповідач стверджує, що надаючи довідку №278 від 17 серпня 2002 року діяв у відповідності до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що факти встановлені постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2011 року по справі №2а-4733/10/0470 (постанова набрала чинності з 27.02.2011 року), в якій зазначено, що в матеріалах пенсійної справи є довідки про підтвердження пільгового трудового стажу ОСОБА_2 надані правонаступниками ВАТ "Нікопольський комбінат хлібопродуктів".

Відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. Відповідач зазначає, що беззаперечним доказом часу коли позивач довідався про те, що відповідач не є правонаступником ВАТ "Нікопольський комбінат хлібопродуктів" є 27.02.2011 року, тобто час набрання чинності постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2011 року у справі № 2а-4733/10/0470. Крім того, під час розгляду справи №2а-4733/10/0470 Дніпропетровським окружним адміністративним судом встановлено, що в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 міститься лист Нікопольської райдержадміністрації від 17.01.2004 року, в якому зазначено, що ТОВ "Нікопольська зернова компанія" створена як самостійне підприємство.

Також відповідач просить припинити провадження по справі на підставі пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України в звязку з тим, що, на його думку, даний спір не підлягає вирішенню в господарському суді.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2015 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд в засіданні на 17.09.2015 року.

Розгляд справи був відкладений з 17.09.2015 року на 07.10.2015 року, з 07.10.2015 року на 22.10.2015 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2015 року строк вирішення спору продовжений на 15 днів, розгляд справи відкладений на 05.11.2015 року.

В подальшому розгляд справи був відкладений з 05.11.2015 року на 17.11.2015 року.

У судове засідання, яке відбулося 17.11.2015 року представник позивача не з'явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляду справи без участі представника Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі Дніпропетровської області.

У судовому засіданні 17.11.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

На пенсійному обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області перебуває ОСОБА_2, який працював у ВАТ "Нікопольський комбінат хлібопродуктів" з 02.06.1987 року по 27.01.1997 року, на посаді, що дає право на призначення пільгової пенсії.

Пільгова пенсія призначена відповідно до пп. "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 18.09.2006 року, що підтверджується протоколом призначення пенсії від 26.10.2006 року № 4229.

При призначенні пенсії позивачем було використано положення Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року (надалі Порядок).

Так, згідно пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій, або їх правонаступника.

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до пільгового стажу, професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування або його номери, до яких включається цей період; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

17.08.2002 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" видано довідку №279, на підставі якої зараховано стаж з 02.06.1987 року по 31.07.1992 року на посаді коваля, що дорівнює 5 рокам 2 місяцям пільгового стажу.

11.10.2002 року Управлінням пенсійного фонду України в Нікопольському районі Дніпропетровської області було проведено перевірку факту пільгової роботи ОСОБА_2 на посаді коваля, за місцем знаходження архіву ВАТ "Нікопольський комбінат хлібопродуктів" по вул. Електрометалургів, 224, м. Нікополь, Дніпропетровської області, де на час перевірки 11.10.2002 року знаходилось Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія", за результатами якої складений акт №27.

Під час вказаної перевірки встановлено, що згідно акту про результати проведення атестації робочих місць та відповідного наказу №173 від 06.07.1994 року професій та посад, зайнятість на яких надає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 на підприємстві немає. Згідно акту про результатами проведення атестації робочих місць та відповідного наказу №21 від 21.08.1998 року професій та посад, зайнятість на яких надає право на пенсію на пільгових умовах за Списком 1 також немає.

За результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_2 права на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 немає, тому в призначенні пенсії з дати подачі заяви на призначення пенсії ОСОБА_2 з вересня 2002 року відмовлено.

В жовтні 2006 року на підставі довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" від 17.08.2002 року № 279 ОСОБА_2 зараховано стаж з 02.06.1987 року по 31.07.1992 року (до дати введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442), що дорівнює 5 рокам 2 місяцям пільгового стажу, та оформлена пільгова пенсія в 55 років.

Таким чином, серед документів, які були взяті до уваги під час призначення пенсії ОСОБА_2, була довідка Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" від 17.08.2002 року № 279, оформлена належним чином, відповідала формі, установленій вищезазначеним порядком для уточнюючих довідок, і містила всю необхідну інформацію для призначення пенсії громадянину, а також печатку відповідача та підписи уповноважених осіб.

Згідно даної довідки, ОСОБА_2 працював на посаді коваля за період з 02.06.1987 року на підставі наказу № 38к від 03.06.1987 року по 27.01.1997 року на підставі наказу № 06к від 27.01.1997 року на ВАТ "Нікопольський комбінат хлібопродуктів".

Відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Відповідно до пункту 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року №21-1, відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, - фактичні витрати на виплату і доставку пенсій працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім працівників, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зокрема, у таких розмірах: 70 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2009 році; 80 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2010 році.

Керуючись цими законодавчими нормами, а також вважаючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" дійсно є правонаступником ВАТ "Нікопольський комбінат хлібопродуктів" (на який набув частину необхідного пільгового стажу пенсіонер ОСОБА_2П.) ОСОБА_2 призначено пільгову пенсію з жовтня 2006 року.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Нікополі Дніпропетровської області були здійснені витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" по списку № 1 ОСОБА_2 за лютий 2010 року в сумі 949,70 грн. та за період з 2009 року по січень 2010 року в сумі 10 781,55 грн. за 2009 рік 9840,67 грн. за січень 2010 року у сумі 940,88 грн.), всього за період на суму 11 731,25 грн.

Під час розгляду Дніпропетровським окружним адміністративним суду від 17 лютого 2011року по справі № 2а-4733/10/0470 встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" не є правонаступником ВАТ "Нікопольський комбінат хлібопродуктів", зазначений факт є преюдиційним для даної справи, в силу статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача 11 731,25 грн. пенсії, переплаченої ОСОБА_2 внаслідок подання відповідачем недостовірних відомостей.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку (частина 1 статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Матеріалами справи підтверджено, що виплата суми пенсії у 2009 році та січні лютому 2010 року відбулась внаслідок видачі відповідачем недостовірної довідки.

Отже, відшкодування шкоди, завданої позивачу, в силу статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", покладається на відповідача.

Господарський суд відхиляє доводи відповідача про те, що видача довідки №278 від 17 серпня 2002 року відбулася у відповідності до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, оскільки матеріалами справи підтверджується факт про те, що відповідач не є правонаступником ВАТ "Нікопольський комбінат хлібопродуктів" та немає повноважень архівної установи, тобто у відповідача відсутні правові підстави для видачі довідки про трудовий стаж особи, яка працювала на іншому підприємстві.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 09.09.2015 року у справі №917/1621/14.

За викладеного, господарський суд вважає позовні вимоги правомірними.

При цьому суд враховує відсутність достатніх доказів того, що в управлінні пенсійного фонду в нікопольському районі станом на час прийняття рішення про призначення пенсії у 2006 році був лист Нікопольської райдержадміністрації від 17.01.2004 року, відповідно до якого відповідач є самостійно створеною юридичної особою та не є правонаступником ВАТ "Нікопольський комбінат хлібопродуктів". З урахуванням того, що вказаний лист Нікопольської райдержадміністрації від 17.01.2004 року адресований не органам пенсійного фонду (позивачеві), а управлінню праці та соціального захисту Нікопольської райдержадміністрації, відсутні докази, що позивачеві був відомий факт неправомірності видачі довідки відповідачем станом на час призначення пенсії.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову.

Дніпропетровським окружним адміністративним судом під час розгляду справи № а-4733/10/0470 встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" не є правонаступником ВАТ "Нікопольський комбінат хлібопродуктів" та зазначено, що в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 міститься лист Нікопольської райдержадміністрації від 17.01.2004 року, в якому зазначено, що ТОВ "Нікопольська зернова компанія" створена як самостійне підприємство.

Таким чином, позивач (Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області (позивачем у справі було Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі Дніпропетровської області, а третьою особою Управління Пенсійного фонду України в Нікопольському районі Дніпропетровської області) дізнався про те, що довідка від 17.08.2002 року №279 видана не правонаступником ВАТ "Нікопольський комбінат хлібопродуктів" у будь-якому разі не пізніше 17.02.2011 року під час розгляду Дніпропетровським окружним адміністративним судом справи №2а-4733/10/0470.

Причини пропуску позовної давності, зазначені у позовній заяві (складення акту звірки при розгляді справи № 904/5065/15), є необґрунтованими та явно надуманими, і спростовуються матеріалами справи, про що було зазначено вище.

У судовому засіданні представник позивача зазначав, що дане порушення, що стало підставою для подання позову, виявлене у звязку з реорганізацією органів пенсійного фонду (обєднання Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та управління Пенсійного фонду України в Нікопольському районі Дніпропетровської області).

У звязку з цим суд зазначає, що реорганізація органів пенсійного фонду не є поважною причиною пропуску позовної давності. З точки зору Європейського суду з прав людини реорганізація, ліквідація державних органів без правонаступництва та утворення нових з тими ж функціями та інші подібні дії держави жодним чином не впливають на необхідність виконання державою покладених на неї обовязків.

Так, зокрема, у рішеннях Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року по справі «Чуйкіна проти України», від 15 липня 2010 року у справі «Нікітіна проти Росії» та інших Європейський Суд з прав людини звернув увагу, що ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. Суд також зазначив, що «інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих».

Стосовно посилання позивача на те, що про дане порушення відповідача позивач дізнався під час перевірки ним же (позивачем) пенсійної справи, суд звертає увагу на Висновки Верховного Суду України щодо обчислення позовної давності за позовами прокуратури. Зокрема, у постанові від 23.12.2014 у справі № 3-194гс14 та у постанові від 27.05.2014 у справі № 3-23гс14 Верховний Суд України констатував, що строки позовної давності обчислюються не з моменту виявлення прокуратурою при проведенні перевірки факту порушення державних інтересів, а з моменту прийняття відповідного рішення або укладення відповідного договору, які, на думку прокурора, порушують державний інтерес.

Отже, в аспекті розглядуваної справи судом встановлено, що позивач дізнався про порушення у будь-якому разі не пізніше 17.02.2011 року під час розгляду Дніпропетровським окружним адміністративним судом справи №2а-4733/10/0470. І позовна давність повинна відраховуватися не пізніше вказаної дати.

Таким чином, строк позовної давності на момент звернення до суду сплив, а доказів поважності його пропуску не надано.

Позовні вимоги у сумі 11 731,25 грн. складаються із сум виплачених пенсій за період з 2009 року по лютий 2010 року включно.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України) (пункт 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом позовної даності.

Клопотання відповідача про припинення провадження у справі на підставі пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України відхиляється господарським судом з таких підстав.

Відповідач у спірних відносинах не виконує функцій суб'єкта владних повноважень, а виступає організацією, установою, яка мала надати документи, необхідні для перерахунку пенсії органами, що призначають пенсії. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 18 червня 2013 року № 21-204а13, спори про стягнення сум пенсій, виплачених надміру внаслідок подання страхувальником недостовірних даних вирішуються в господарських судах. Одночасно, спори про визнання недійсними довідок, виданих підприємством довідки для оформлення пенсії, не підлягають розгляду в позовному провадженні ні в судах господарських судах, ні в судах адміністративної юрисдикції, оскільки такі довідки є лише доказами у справі, що оцінюються судом у сукупності з іншими доказами за правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні між сторонами спору про право.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати з відповідача не стягуються.

Відповідно до абз.6 п.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17 травня 2011 року «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 256, 257, 261, 1166 Цивільного кодексу України, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову - відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складено 19.11.2015 року.

Суддя О.М. Крижний