РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015Справа №904/6301/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк"

про стягнення 45 342,63 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2- представник, довіреність №54, від 20.01.2011;

Від відповідача : Квашнін М.О. - представник, довіреність№865 від 05.08.2014

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про стягнення 45 342,63 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправомірне отримання відповідачем та перерахування до державного бюджету 45342,63 грн. військового збору з операції з купівлі валюти в сумі 126 395,40 дол. США, оскільки операція з купівлі іноземної валюта не є доходом в розумінні Податкового кодексу України, в зв'язку з чим вказана сума військового збору підлягає поверненню банком позивачеві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2015 порушено провадження у справі № 904/6301//15 та призначено до розгляду на 09.09.2015.

У судове засідання 09.09.2015 з'явився уповноважений представник відповідача.

Позивач або його уповноважений представник у судове засідання 09.09.2015 не з'явився.

Копія ухвали суду від 30.07.2015, яка направлялась позивачу на адресу, зазначену позивачем в позовній заяві, а саме: 49041, м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3, б. 54, кв. 158, на час проведення судового засідання 09.09.2015 повернулось на адресу господарського суду м. Києва неврученою адресату з відміткою відділення поштового зв'язку "неповна адреса".

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 09.09.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи № 141-юд від 03.09.2015, серед яких, зокрема, міститься відзив № 140-юд від 03.09.15 р. на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, посилаючись на той факт, що банком на виконання своїх функцій податкового агента правомірно утримано військовий збір з операції з валютними цінностями, проведеної позивачем. При цьому грошові кошти у сумі 45 342,63 грн. були належним чином списанні з рахунку позивача № НОМЕР_1 на рахунок відповідача №36226145 виключно на підставі належним чином оформленого платіжного доручення позивача №4 від 26.03.2015, а отже відсутні будь-які підстави стверджувати про те, що банком грошові кошти було списано безпідставно, або якимось іншим способом порушено розпорядження рахунком позивача.

Клопотання судом задоволено, документи долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.09.2015 розгляд справи №904/6301/15 відкладено на 06.10.2015.

У судове засідання 06.10.2015 з'явилися уповноважені представники позивача і відповідача.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 06.10.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли письмові пояснення б/н від 29.09.2015, в яких зазначено про помилковість назви позову «про стягнення безпідставно набутих коштів» та відсутність в тексті позовної заяви посилання на норми ст. 1212 ЦК України.

Письмові пояснення б/н від 29.09.2015 долучено судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 06.10.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи №158- ЮД від 01.10.2015.

Клопотання судом задоволено, документи долучено судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 06.10.15 сторонами суду не надано.

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судового засідання клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судовому засіданні 06.10.15 повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

Судом з'ясовано відсутність додаткових заяв, клопотань та доповнень.

Представник позивача в судовому засіданні 06.10.15 р. підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.10.15 р. підтримав заперечення проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд:

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

05 березня 2015 між Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (банк за договором, відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (клієнт за договором, позивач у справі) укладено договір банківського рахунку №260653627 (далі - Договір) відповідно до якого банк відкриває клієнту поточний рахунок за НОМЕР_1 у національній валюті (далі - рахунок), здійснює його розрахунково-касове обслуговування та надає послуги з обслуговування Рахунку у відповідності до чинного законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, а також відповідно до Правил відкриття та обслуговування поточних рахунків юридичних та фізичних осіб-підприємців ПАТ "Перший український міжнародний банк України", затверджених Правлінням Банку, розміщених на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет: www.pumb.ua (далі - правила) та які є невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 2 Договору його дія розповсюджується на обслуговування рахунку, а також інших поточних рахунків клієнта у національній та/або іноземній валютах. За умови відкриття декількох рахунків клієнту на підставі цього договору термін «рахунок» застосовується до кожного рахунку клієнта.

Окрім того, 05 березня 2015 між Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (банк за договором, відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (клієнт за договором, позивач у справі) укладено договір на здійснення електронно - розрахункового обслуговування №260653629 (надалі - договір), відповідно до якого банк зобов'язується надати клієнту, який є платником податку на прибуток на загальних підставах / є платником податку на прибуток не на загальних підставах / не є платником податку на прибуток, систему електронно-розрахункового обслуговування (далі - систему "Інтернет-Банкінг") та здійснювати електронно-розрахункове обслуговування клієнта через систему "Інтернет-Банкінг", а клієнт зобов'язується використати цю систему для здійснення розрахунків.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що метою впровадження системи "Інтернет-Банкінг" автоматизування процесів обміну документами між клієнтом а банком для покращення якості обслуговування клієнта через електронну обробку інформації з метою зменшення взаємних витрат сторін.

Згідно п. 5.1.3. Договору банк зобов'язаний приймати та виконувати електронні документи, які надходять від клієнта електронним способом, затвердженні електронними цифровими підписами.

Відповідно до п. 5.4.3. Договору клієнт має подавати до банку розрахункові документи як в електронному так, так і в паперовому вигляді, оформленні відповідно до законодавства України та нормативно-правових актів та інших документів Національного банку України.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом року. У випадку відсутності заяви однієї зі сторін припинення дії договору або заяви клієнта на закриття рахунків договір вважається пролонгованим на умовах вказаних в ньому, кожного наступного місяця. (п. 8.1. Договору).

Вказані Договори підписані уповноваженим представником відповідача та позивачем особисто та скріплені печатками банку та клієнта.

Судом встановлено, що укладенні договір банківського рахунку № від 05.03.2015 та договір електронно-розрахункового обслуговування через систему "Інтернет-Банкінг" №260653629 за своїм змістом та правовою природою є договорами банківського рахунку, які підпадають під правове регулювання норм глави 72 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1068 Цивільного кодексу України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

За умовами Договору банк здійснює прийом електронних документів клієнта, передбачених системою "Інтернет-Банкінг" цілодобово (п. 2.1. Договору електронно-розрахункового обслуговування).

Суд зазначає, що спеціальним законом, яким регулюється діяльність банківських установ в Україні є Закон України "Про банки і банківську діяльність».

Статтею 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ст. 1071 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які надають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є спеціальним законом, який визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Під розрахунково-касовим обслуговуванням розуміються послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами (ст. 1 Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Згідно п. 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

За приписами ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказ.

Відповідно до п.п. 1.7, 1.9 Постанови № 22 від 21.01.2004 р. Правління Національного банку України "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції; доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 12.07.2010 між позивачем (покупець за контрактом) та Фірмою "GIPS GELISTIRILMIS INSAAT MALZEMELERI VE PERLITLI SIVA SANAYI TIC. A.S." (Турція) (продавець за контрактом) укладено контакт №UA 12/07/10, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує будівельні матеріали (надалі - товар) на умовах CIF в кількості та за ціною визначених в Специфікаціях (далі - Контракт).

На виконання Контакту позивачем отримано від Фірми "GIPS GELISTIRILMIS INSAAT MALZEMELERI VE PERLITLI SIVA SANAYI TIC. A.S." (Турция) отримано будівельні матеріали на загальну суму 265 850,10 дол. США, що підтверджується вантажно-митними деклараціями №110120000/2014/409377 від 15.07.2014 та № 110120000/2013/418700 від 19.11.2013, копії яких наявні в матеріалах справи.

13.03.2015 та 20.03.2015 позивач звернувся до відповідача із заявами про купівлю іноземної валюти або банківських металів №1 та №3 в сумі 49 950,00 дол. США та 126 395,40 дол. США відповідно, копії яких наявні в матеріалах справи.

У відповідності до вказаних Заяв позивача банком 26.03.15 р. була здійснена купівля на Міжбанківському валютному ринку України безготівкової іноземної валюти на суму 126 395,40 дол. США, що підтверджується відповідною випискою банку.

При цьому, 25.03.2015 відповідач листом за вих. № DNI-52/481 повідомив позивача про необхідність сплатити суму військового збору з операції купівлі доларів США Заяви №1 від 13.03.2015 за наступними реквізитами: рахунок №36226145, одержувач ПАТ "ПУМБ", , МФО 334851 на суму 49 950,00 дол. США та заяви №3 від 20.03.2015 на суму 126 395,40дол. США, в сумах 17794,91 грн. та 45342,63 грн. відповідно.

26.03.2015 відповідачем було утримано 1,5 % від суми купівлі валюти згідно заявки від 23.03.15 р. військовий збір на загальну суму 45 342,63 грн. та перераховано згідно платіжного доручення позивача № 4 від 26.03.15 р. із призначенням платежу «оплата сумы военного сбора с операций по покупке валюты согл. заявки на покупку валюты от 23.03.15 г. в размере 1,5% без ПДВ» на відповідний рахунок банку № 3622145 «розрахунок по податкам та обов'язковим платежам. Військовий збір», а також перераховано 50760,40 грн. для купівлі валюти на міжбанківському ринку згідно заяви позивача № 3 від 23.03.15 р..

В подальшому сума утриманого відповідачем військового збору в розмірі 45342,63 грн. була перерахована ПАТ «ПУМБ» 15.04.15 р. до загального фонду державного бюджету у складі загальної суми військового збору з доходів фізичних осіб за березень 2015 р. по ПАТ «ПУМБ», що підтверджується наявним в матеріалах справи меморіальним ордером № 346 від 15.04.15 р..

З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2015 Листом №26/30 позивач звернувся до відповідача з проханням роз'яснити підстави вимоги щодо оплати військового збору від купівлі валюти, а також з листом - вимогою №30 від 30.03.2015, який отримано відповідачем 30.03.15 р., з проханням повернути грошові кошти у розмірі 45 342,63 грн., перераховані на вимогу банку як оплата військового збору з купівлі іноземної валюти згідно платіжного доручення №4 від 26.03.2045 на поточний рахунок НОМЕР_1.

Проте, відповіді позивачем не отримано, грошові кошти банком повернуті не були, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Статтею 67 Конституції України, закріплено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З 13 березня 2015 р., набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України» від 02.03.2015 р. №211-VIII, яким внесено зміни до Податкового кодексу України в частині порядку сплати судового збору.

Суд зазначає, що відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України визначено, платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, а саме фізичні особи - резиденти та фізичні особи - нерезиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні. Об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України), для фізичних осіб - резидентів - це загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід осіб - нерезидентів - загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з його походження в Україні. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є:

а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні;

б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Пунктами 165.1.51, 165.1 ст. 165 ПК України встановлено, що до загального (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи від операцій з валютними цінностями (крім цінних паперів), пов'язаних з переходом права власності на такі валютні цінності, за виключенням доходів, оподаткування яких прямо передбачено іншими нормами розділу IV Податкового кодексу України.

Разом з цим Законом України від 02.03.2015 року № 211-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України", який набрав чинності з 13.03.2015 року, п. 16-1 підрозділу 10 ділу XX Податкового кодексу України доповнено п.п. 1.7, відповідного до якого звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV Податкового кодексу України не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають шаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених, зокрема, у п. п. 165.1.51 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93 (далі - Декрет) наведено визначення терміну "валютні цінності".

Абзацом 2 ст. 1 Декрету також встановлено, що валютні операції - це операції, пов'язані з переходом власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України.

Статтею 2 Декрету передбачено, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України. Також, резиденти та нерезиденти мають право здійснювати валютні операції.

Відповідно до п.п. 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України звільняються від оподаткування збором доходи, які згідно з розділом IV Податкового Кодексу України не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.51 - доходи від операцій з валютними цінностями, пов'язаних з переходом права власності на такі валютні цінності, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

За приписами ст. 18 Податкового кодексу України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом (п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України).

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника, зобов'язаний утримувати збір із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку збору 1,5 відсотка. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. (п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, оскільки доходи, отримані платником податку від операцій з валютними цінностями (крім цінних паперів), пов'язаних з переходом права власності на такі валютні цінності, не підпадають під звільнення від оподаткування військовим збором, то такий доход оподатковується збором на загальних підставах.

Таким чином під час здійснення операцій купівлі клієнтом іноземної валюти банк нараховує (утримує) військовий збір та відповідно перераховує вказану суму збору до державного бюджету в установленому законом розмірі.

Вищевказані норми свідчать про правомірність утримання банком військового збору на суму 45 342,63 грн. та перерахування вказаної суми за платіжним дорученням № 4 від 26.03.2015 з рахунку позивача НОМЕР_1 на рахунок відповідача №36226145.

Крім того, суд звертає увагу, що порядок набрання чинності законами України регламентовано нормою прямої дії статті 94 Конституції України - закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Згідно положень, закріплених у частині першій статті 58 Конституції України - дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки, положення Закону України від 02.03.2015 року № 211-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України», на день спірних правовідносин були чинними, так само як і положення Податкового кодексу України в частині порядку сплати військового збору, що набрали чинності 02.03.2015 року, і такими, що не відповідають Конституції України не визнавалися, то відповідачем правомірно застосовані зазначені положення під час регулювання спірних правовідносин.

Окрім того суд зазначає, що списання вказаних коштів в сумі 45342,63 грн. здійснене банком у відповідності до п. 1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004, на підставі належним чином оформленого позивачем та поданого на виконання банку у відповідності до приписів чинного законодавства платіжного доручення.

Доказів визнання недійсними вказаних Договору банківського рахунку № від 05.03.2015 та Договору електронно-розрахункового обслуговування через систему "Інтернет-Банкінг" №260653629 або їх окремих положень сторонами суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірних Договорів на час їх підписання та на протязі їх дії з боку сторін відсутні.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до долучених позивачем до матеріалів справи копій документів, позивачем здійснюється господарська діяльність щодо купівлі-продажу будівельних матеріалів.

Як вбачається зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, одним із видів діяльності позивача є, зокрема, « 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля».

Разом з тим, відповідно до Національного класифікатору України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності», позицію - оптова торгівля лісоматеріалами, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням в Україні включено до класу 46.73 КВЕД 2010.

Згідно зі ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що доходи, отримані платником податку від операцій з валютними цінностями, пов'язаних з переходом права власності на такі валютні цінності на момент проведення операції з купівлі іноземної валюти не підпадали під умови звільнення від оподаткування військовим збором, отже вказаний дохід оподатковувався на загальних підставах, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні приписів ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, суд доходить висновку про правомірність утримання військового збору необґрунтованість позовних вимог та відмову в задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Судові витрати відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Повний текст рішення складений та підписаний 16 листопада 2015 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон