РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р. Справа № 903/890/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В. ,

суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на ухвалу господарського суду Волинської області від 07.10.2015 р. у справі №903/890/15

за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ"Дельта Банк" - Кадирова В.В.

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 94 295, 86 грн.

За участю:

представника позивача - Патракова О.І.,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" звернулось з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 94295,86 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 07.10.2015 р. на підставі п.5 ч.1 ст.81 вказаний позов залишено без розгляду.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував невиконанням позивачем вимог ухвали суду від 23.09.2015 року в частині надання обґрунтованого розрахунку сум боргу за кредитом, процентами, пені, інфляційних втрат, річних, штрафу із зазначенням періоду виникнення боргу, періодичних щомісячних платежів та обґрунтування дат планових платежів та розмірів процентної ставки; нез'явленням представника позивача в судове засідання, призначене на 07.10.2015 р.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати, а справу №903/890/15 передати на розгляд господарського суду Волинської області.

Апелянт, зокрема, зазначає, що спірні питання щодо заявлених позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" виникли лише в частині нарахованих та зазначених в розрахунку штрафів, при цьому розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотками наявний в матеріалах справи та сумнівів у суду не викликав. Тому, на думку апелянта, невиконання позивачем вимог ухвали суду не перешкоджало розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами. Крім цього, вказує, що залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Згідно ст.2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів України", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому, п.2 ст.8 зазначеного вище Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.81 ГПК України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, обов'язковою умовою застосування вищезазначеної норми процесуального права є відсутність поважних причин неподання витребуваних судом матеріалів та необхідність їх для вирішення спору, так само як і відсутність поважних причин нез'явлення представника позивача у судове засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, до господарського суду Волинської області позивачем 06.10.2015 р. було подано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 07.10.2015 р. об 11:00. В обґрунтування заявленого клопотання, позивач посилається на неможливість забезпечити участь в судовому засіданні повноважного представника, у зв'язку із зайнятістю останнього в іншій справі, яка розглядається господарським судом Рівненської області.

Відповідно до абз.1 п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. (далі - постанова Пленуму), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 23.09.2015 р. явка повноважних представників сторін не визнавалась обов'язковою, відповідно суд першої інстанції вбачав за можливе розгляд справи проводити без їх участі, тобто нез'явлення представників сторін не перешкоджатиме вирішенню спору.

Крім цього, посилання суду на неявку у судове засідання 07.10.2015 року позивача, як на одну із підстав залишення позову без розгляду, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 23.09.2015 року представник позивача був присутнім та надавав суду пояснення стосовно своєї правової позиції по справі, що підтверджується протоколом судового засідання та ухвалою від 23.09.2015 р.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції мав можливість відкласти розгляд справи, оскільки двомісячний термін, встановлений ГПК України для розгляду справи був продовжений за клопотанням позивача ухвалою від 23.09.2015 р. і закінчувався 26.10.2015 р.

Згідно п.4.9. постанови Пленуму, при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК України) господарським судам слід мати на увазі, що застосування п.5 ч.1 цієї статті можливо лише за наявності таких умов: додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання; витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті; позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК України) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

При цьому, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що перш ніж залишити позов без розгляду, господарський суд зобов'язаний вирішити питання можливості розгляду справи за наявними в ній матеріалами, а якщо це неможливо, з'ясувати причини невиконання позивачем вимог суду щодо надання документів, об'єктивно оцінити їх поважність і вже після цього вирішувати питання про залишення позову без розгляду.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами. Позов може бути залишений без розгляду й частково, а саме в частині однієї із заявлених позовних вимог.

Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Оцінюючи повноту і достатність позовних матеріалів для вирішення спору, місцевий господарський суд повинен зазначити, що подані докази не є достатніми і без них спір вирішити неможливо. Витребувані місцевим господарським судом документи повинні бути такими, що дійсно необхідні для розгляду справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст. 4-3, 33 ГПК України, господарське судочинство здійснюється в Україні на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, якщо витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У свою чергу, п.2.3 постанови Пленуму визначено, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Подання позивачем документів, які не можуть бути прийняті судом в якості належних та достатніх доказів для задоволення позову, має наслідком відмову в їх задоволенні з обґрунтуванням цього висновку не доведеністю позовних вимог, а не залишення позову без розгляду.

Крім цього, апеляційний суд бере до уваги, правову позицію Вищого господарського суду України, висловлену в постанові від 07.10.2015 р. у справі №909/1379/14. Зокрема, суд зауважує, що у випадку, якщо суд приступив до розгляду справи, він за результатами розгляду справи ухвалює судовий акт за наявними у справі матеріалами (якщо позивач не надав інші, витребувані судом, докази), а не залишає позов без розгляду, тому що позивач, який користується принципом диспозитивності, тобто правом не надавати докази, має нести ризик відмови в позові при недоведеності позовних вимог; в той же час, за умови фізичної відсутності ряду доказів у позивача, він не може бути позбавлений можливості вирішення спору в судовому порядку взагалі, бо це суперечило б положенням ст. 124 Конституції України.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Дельта банк" додав до позовної заяви докази, які, на його думку, підтверджують його вимоги, а також навів нормативне та правове обґрунтування цих вимог.

Зокрема, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем було надано: копію договору кредитної лінії №КФ-2009284 від 07.06.2013 р. (а.с.10-13); розрахунок заборгованості по даному договору, а саме, суми заборгованості за кредитом - 74235,37 грн. (а.с.6-7), за відсотками - 4623,88 грн. (а.с.6-7), розмір пені за несвоєчасне погашення відсотків - 417,98 грн. (а.с.7-8), розмір пені за несвоєчасне погашення основного боргу - 66,11 грн. (а.с.7), суми трьох процентів річних від суми прострочених відсотків - 30,08 грн. (а.с.7-8), суми трьох процентів річних від суми простроченого боргу - 12,53 грн. (а.с.7), суми штрафу - 14909,00 грн. (а.с.8); виписки по рахунку (а.с.15-21).

Згідно п.1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р., господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахування конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача надати більш повний та детальний розрахунок.

При цьому, витребовуючи у позивача ухвалою від 23.09.2015 р. обґрунтований розрахунок суми заборгованості місцевим судом не надано оцінки наданих до позовної заяви додатків, зокрема, розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії №КФ-2009284 від 07.06.2013 р.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції безпідставно вимагав у позивача надання розрахунку інфляційних, хоча останній з такою позовною вимогою до суду не звертався.

Таким чином, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, мав право і був зобов'язаний надати оцінку наданим позивачем доказам, але фактично ухилився від вирішення спору по суті, результатом розгляду якого, відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України, може бути задоволення позову чи відмова в позові повністю або частково, а також від здійснення правосуддя, що суперечить вимогам статей 124, 129 Конституції України.

З огляду на вище наведене, колегія суддів звертає увагу, оскаржувана ухвала є невмотивованою, не містить ні обґрунтування обов'язкової присутності представника позивача, ні встановлення обставин неповажності причин неподання останнім витребуваного розрахунку і відсутність якого позбавляє суд можливості розглянути спір за наявних у справі матеріалів.

Отже, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції прийнята з неповним врахування всіх обставин справи та з невірним застосуванням норм процесуального права, зокрема п.5 ч.1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на що, така ухвала підлягає скасуванню з надісланням справи №903/890/15 у відповідності до вимог ч.7 ст.106 ГПК України до господарського суду Волинської області для розгляду по суті.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції скасовується ухвала місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл суми судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги позивача, має бути здійснено місцевим судом за результатами розгляду справи, згідно ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Волинської області від 07.10.2015 року у справі №903/890/15 - скасувати.

3. Справу №903/890/15 передати на розгляд до господарського суду Волинської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.