ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р.Справа № 922/5354/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Кріциній В.Е.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Спеціалізована середня загальноосвітня школа 1-3 ступенів з поглибленим вивченням англійської мови № 162, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників :

позивача - ОСОБА_1,дов. №38-1871 від 28.05.2010р.

відповідача - ОСОБА_2,дов.№ 571/01-26/15 від 01.10.2015р.

3-ої особи - ОСОБА_2 дов. № 3075 від 12.10.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року КП "Харківські теплові мережі" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської Спеціалізованої школи 1-3 ступенів № 162 Харківської міської ради Харківської області, м. Харків , в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованості в сумі 155 265,87грн.за неналежне виконання договірних зобов'язань за період з жовтня 2010 р. по січень 2011року включно , а також витрати зі сплати судового збору в сумі 3 105,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем покладених на нього зобов'язань за Договором постачання теплової енергії № 132 від 01.01.2002 року, в частині повноти та своєчасності проведення розрахунків за спожити енергоносії.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.09.2015 року за позовною заявою порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.10.2015 року об 12:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні 06.10.2015року підтримував заявлені позовні вимоги у повному обсязі, через канцелярію господарського суду (вх. №39829 від 05.10.2015року, вх.№39387 від 01.10.2015року) надав для долучення до матеріалів справи документи витребувані ухвалою суду , вказані документи долучені до матеріалів справи на підставі ст.22ГПК України.

Представник відповідача, в судове засідання 06.10.2015року не з'явився, через канцелярію господарського суду (вх.№40148 від 06.10.2015року) надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти заявлених позовних вимог, зокрема, вказував на сплив строку позовної давності , посилаючись на те, що опалювальний сезон 2011 року закінчився 15 квітня , тому остання вимога могла бути пред'явлена з 26 квітня 2011 року , у зв'язку із чим, на думку відповідача строк позовної давності закінчився 26 квітня 2014року . Вказаній відзив долучений до матеріалів справи .

В судовому засіданні оголошено перерву з 20.10.2015року до 29.10.2015року .

Представник позивача в судовому засіданні 29.10.2015року підтримує заявлені позовні вимоги, через канцелярію господарського суду звернувся з клопотанням (вх.№42657 від 21.01.2015 року) щодо відновлення пропущеного строку позовної давності, посилаючись на те, що відповідач є неприбутковою бюджетною установою, що фінансується з бюджету м. Харкова. КП "Харківські теплові мережі" неодноразово зверталися до Департаменту освіти Харківської міської ради, Департаменту бюджету і фінансів Харківської міської ради, Управління фінансів Жовтневого району, Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради з листами щодо сприяння у вирішенні питання погашення заборгованості бюджетних установ. Листом від 28.08.14 № 2042/0221/14 Департамент освіти ХМР повідомив, що навчальні заклади м. Харкова утримуються за рахунок коштів бюджету м. Харкова управліннями освіти адміністрацій районів ХМР, та послався на ст.48 Бюджетного кодексу України, відповідно до якої управління освіти мають можливість брати бюджетні зобов'язання та здійснювати платежі лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених рішенням ХМР на відповідний рік. Листом від 18.08.15 № 2009/0221/15 Департамент освіти ХМР повідомив, що заборгованість навчальних закладів виникла у зв'язку з недостатнім забезпеченням бюджетним фінансуванням, з огляду на вищевказані обставини, просив суд визнати причини пропуску строку позовної давності поважною і відновити пропущений строк.

Крім того, оскільки відповідач у вищевказаному клопотанні вказував на те, що самостійно не розпоряджається бюджетними коштами, у зв8язку із чим просив суд залучити Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради (61052, м. Харків, вул. Ярославська, 21, ), в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки, саме, Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради є розпорядником бюджетних коштів і утримувачем навчальних закладів та рішення з господарського спору може вплинути на права або обов'язки вказаного Управління освіти.

Ухвалою господарського суду від 29.10.2015року, залучено Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради (61052, м. Харків, вул. Ярославська, 21, ), в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Клопотання позивача про відновлення строків позовної давності визначено вирішити при прийнятті кінцевого процесуального документу. Розгляд справи відкладено до 10.11.2015року.

Представник позивача у судовому засіданні 10.11.2015 р. позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив суд задовольнити позов, з підстав вказаних у позовній заяві. Крім того, просив суд поновити пропущений строк позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.11.2015 р. проти позову заперечував та просив суд застосувати строк позовної давності.

Представник 3-ої особи проти позову заперечував.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 січня 2002 року між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (позивач) та Комунальним закладом "Харківська спеціалізована школа I-III ступенів №93 Харківської міської ради Харківської області імені Спеціалізованої середньої загальноосвітньої школи 1-3 ступенів з поглибленим вивченням англійської мови № 162, м. Харків (відповідач) був укладений договір про постачання теплової енергії № 132. Даний договір було підписано повноважними представниками з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов даного договору, позивач (енергопостачальна організація) зобов'язався постачати відповідачеві (споживачеві) теплову енергію в гарячій воді в потрібних останньому обсягах на потреби, перелік яких вказано в п.2.1. відповідного договору, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором, а саме розділом 6 даного договору.

Відповідно до п.6.3. договору, відповідач зобов'язався за 10 днів до початку розрахункового періоду сплачувати позивачу вартість необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Розрахунковим періодом, відповідно до п.6.2. договору, є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 3-х примірниках) на відпуск - получення теплової енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, здійснив відпуск теплової енергії відповідачу, та направив на його адресу рахунки на оплату спожитої теплової енергії.

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актом № 176/5751 від 01.10.2010 р. на включення опалення у нежитловому приміщенні, яким користується відповідач та яке розташовано за адресою: м. Харків, вул. Пермська,12 який підписано представниками позивача та балансоутримувача. Крім того, факт надання послуг з постачання теплової енергії підтверджується підписаними між сторонами актами виконаних робіт по відпуску теплової енергії від 26.10.2010 року, від 26.11.2010року, від 27.12.2010року

Відповідно до п.3.2.2. договору, відповідач зобов'язувався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідач, в свою чергу, не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, не сплатив у визначені договором строки, порядку та розмірі вартість заявленої та отриманої теплової енергії, внаслідок чого, за період з жовтня 2010 року по січень 2011 року включно, утворилась заборгованість у розмірі155265,87 гривень, яка на теперішній час залишається непогашеною. Доказів на підтвердження оплати відповідної суми заборгованості за спірний період відповідач до суду не надав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно абз.2 ч.2 ст.16 ЦК України ч.2 ст.20 ГК України суд може захистити цивільне право або інтерес способами, що встановлені договором або законом.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 ЦКУ, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Згідно ст. 629 ЦКУ, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договорами.

Частина ж перша статті 612 ЦКУ зазначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Всупереч приписам чинного законодавства України та положень договору Відповідач порушив його умови - повністю не розрахувався за надані послуги з постачання теплової енергії. Згідно статті 525 ЦКУ, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦКУ, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем до позовної заяви надано клопотання про відновлення строку позовної давності, своє клопотання позивач обґрунтовує важким фінансовим становищем та великою кількістю споживачів - неплатників, що стало причиною для подачі позову до суду після спливу строку позовної давності.

Суд, розглянувши клопотання позивача про відновлення строку позовної давності зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно з п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, те що позивач посилається в обґрунтування своєї заяви про відновлення пропущеного строку позовної давності на тяжкий фінансовий стан, суд не вважає доводи позивача поважними причинами пропуску строку позовної давності тому, відмовляє в задоволенні клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

В п.1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як вже вище встановлено судом, відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, не сплатив у визначені договором строки, порядку та розмірі вартість заявленої та отриманої теплової енергії, внаслідок чого, за період з листопада 2010 року по січень 2011 року включно, утворилась заборгованість у розмірі 155 265,87грн., яка на теперішній час залишається непогашеною. Отже, у даному випадку право позивача є порушеним, позовні вимоги є обґрунтованими та позивач звернувся до суду для захисту свого порушеного права.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 155 265,87грн.

Як вбачається з матеріалів справи, облік споживання теплової енергії проводиться за приладом обліку відповідно до п. 5.1 договору, та з урахуванням п. 6.4 договору, якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку - при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо сплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця.

Отже, враховуючи зазначені норми чинного законодавства України, а також узгоджені між сторонами умови оплати, враховуючи те, що позивачем заявлена до стягнення заборгованість за жовтень 2010 р., за листопад 2010 р., за грудень 2010 року, за січень 2011 р., тому перебіг позовної давності за жовтень 2010 р. почався з 26.10.2010 року, за листопад 2010 р. почався з 26.11.2010 року, за грудень 2010 р. почався з 26.12.2010 р., за січень 2011 р. - 26 січня 2011 р. та відповідно сплив 27.10.2013., 27.11.2013 р., 27.12.2013 р. та 27.01.2014 р.

Суд звертає увагу позивача на те, що ним подану позовну заяву (1446/юр ) до суду 14 вересня 2015 р. та зареєстровано за номером вх. № 5354/15, тобто вже після спливу строку позовної давності.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, проте позивачем пропущено строк позовної давності у відповідності до ст. 258 ЦК України щодо звернення до суду з відповідним позовом, а також враховуючи те, що відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості в сумі 155 265,87грн. за неналежне виконання умов договору № 392 від 01.01.2002 року, суд вважає, позовні вимоги позивача такими, що заявлені поза межами строку позовної давності, тому відмовляє в їх задоволені.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при відмові в позові судовий збір залишається за позивачем.

На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції, ст.ст. 15, 16, 216, 256, 257, 261, 267, 525, 526, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 27, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 11.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_3