РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015Справа №910/24654/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандора"

до Приватного підприємства "Добрострой Груп"

про стягнення грошових коштів в розмірі 63 458,16 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позову)

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача: Парфенова О.М. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 11 листопада 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сандора", 16 вересня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 400 від 08 вересня 2015 року до відповідача, Приватного підприємства "Добрострой Груп" про стягнення грошових коштів в розмірі 51 991,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором поставки № 135071/2014 від 27.02.2014 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки не оплатив в повному обсязі позивачу, як постачальнику, суму поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 18.09.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/24654/15 та призначено розгляд справи на 13.10.2015 року.

Через відділ діловодства суду 13.10.2015 року від представника позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, оформлені клопотанням № 10-05-2079 від 1.10.2015 року, які було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 13.10.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору, а також заявив клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів. Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено до 11.11.2015 року.

В судове засідання 11.11.2015 року представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав та дав пояснення по суті спору, а також заявив заяву про збільшення розміру позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимог ухвали не виконав, хоча про час та місце був повідомлений належним чином, правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Отже, позивач, користуючись передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, 11.11.2015р. в судовому засіданні подав заяву «Про збільшення розміру позовних вимог» у справі № 910/24654/15, в якій просив суд стягнути з Приватного підприємства "Добрострой Груп" заборгованість за договором поставки № 135071/2014 від 27.02.2014 року в сумі 63 458, 16 грн. Враховуючи, що позивачем під час подання позовної заяви до суду було сплачено суму судового збору в розмірі 1218 грн., що є достатньою сумою і для збільшених позовних вимог, судом вказану заяву було прийнято до розгляду.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2014 року між позивачем (надалі - Постачальник) та відповідачем (далі - Покупець) (разом - сторони) було укладено договір поставки № 135071/2014 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого у порядку і на умовах, визначених у договорі, постачальник, зобов'язується протягом строку дії цього Договору передавати Покупцю у власність, а Покупець приймати та оплачувати продукцію (соки, безалкогольні та алкогольні напої, продукти харчування, молочні продукти, продукти дитячого харчування та ін. (надалі - продукція). В тексті договору термін «молочна продукція» означає продукцію (молочні продукти, продукти дитячого харчування, в т.ч., але не обмежуючись - під ТМ "Словяночка", "Чудо", "Агуша") з терміном зберігання менш ніж 30 днів.

Умовами п.п. 1.2, 1.3 Договору встановлено, що найменування, одиниця обліку, кількість та асортимент продукції вказуються в накладній (рахунку-фактурі), що складається відповідно до замовлення Покупця. Ціна продукції встановлюється Постачальником на момент відвантаження, відображається в накладній (рахунку-фактурі та вважається погодженою між Постачальником і Покупцем за наявності печаток та підписів уповноважених осіб. В цьому випадку накладні виконують функцію специфікації та є невід'ємною частиною даного договору. Покупець підтверджує повноваження осіб, що завіряють своїм підписом факт прийняття Товару на накладних (рахунках - фактурах).

За приписами п.п. 2.2, 2.3 Договору Продукція поставляється в асортименті, за цінами та в кількості, що вказані в накладній (рахунку-фактурі), що складається відповідно до замовлення Покупця. Строк поставки кожної партії продукції не може перевищувати трьох робочих днів з моменту прийняття замовлення, якщо інше не встановлено угодою сторін.

У відповідності до п. 3.2 Договору сторони домовились, що покупець зобов'язаний здійснити оплату продукції постачальнику шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника або шляхом внесення в касу підприємства в наступний строк: за продукцію, не віднесену до категорії молочної - протягом 30 днів з дати відвантаження, вказаної в накладній (рахунку-фактурі), за молочну продукцію - протягом 30 днів з дати відвантаження, вказаної в накладній (рахунку-фактурі).

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору постачальник у період з червня 2014 року по липень 2014 року поставив, а покупець прийняв товар відповідно до видаткових накладних на загальну суму - 63 458,16 грн., однак покупець за товар не розрахувався, а відтак, за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість за Договором в розмірі 63 458,16 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як випливає з аналізу матеріалів справи, постачальник свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними за червень-липень 2014 року на загальну суму 63 458,16 грн., підписаними та скріпленими печатками обох сторін без будь-яких зауважень та заперечень.

Таким чином, підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, та фіксують факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отримані послуги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі № 922/2981/13 від 10.07.2014р.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем всупереч умовам Договору не було здійснено у визначений строк оплату поставленого товару, відповідачем було порушено умови Договору, а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України щодо своєчасного та повного виконання зобов'язань.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного разу не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні в матеріалах справи, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 218,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного підприємства «Добрострой груп» (ЄДРЮОФОП 35167537; адреса 02095, м. Київ, ВУЛИЦЯ УРЛІВСЬКА, будинок 9, квартира 357) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандора" (ЄДРЮОФОП 22430008; адреса: 57262, Миколаївська обл., Жовтневий район, село Миколаївське) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу 63 458,16 грн. (шістдесят три тисячі чотириста п'ятдесят вісім гривень 16 копійок) та судовий збір - 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень). Видати наказ.

3. Копію рішення надіслати відповідачу у справі 910/24654/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.11.2015 року.

Суддя О.С. Комарова