РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015Справа №910/25183/15

За позовомПриватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія"Альфа Страхування"
простягнення 4 370,00 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Рудюк О.О. - представник за довіреністю № 235 від 08.09.15;
від відповідачане з'явились

В судовому засіданні 18.11.15, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" до Приватного акціонерного товариства "СК"Альфа Страхування" про стягнення 4 370,00 грн. шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" на підставі договору страхування № 250583525.14 від 15.01.2014р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Skoda", державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Skoda", державний номер НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ "СК"Альфа Страхування", позивачем було направлено останньому регресну вимогу. Враховуючи, що відповідачем не відшкодовано заявлену суму збитків, позивач просить стягнути з відповідача 4 370,00 грн. в якості виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.09.2015 порушено провадження у справі № 910/25183/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 21.10.2015.

16.10.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

Представник відповідача в судове засідання 21.10.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 031.

Ухвалою суду від 21.10.2015 розгляд справи було відкладено на 04.11.2015р. у зв'язку з неявкою представників сторін, неподанням витребуваних судом доказів та враховуючи клопотання позивача.

02.11.2015р. через загальний відділ діловодства суду відповідач надав письмовий відзив, в якому проти позову заперечував з тієї підстави, що позивачем не було отримано згоди вигодонабувача на виплату страхового відшкодування страхувальнику. Відповідач стверджує, що страховик не вправі вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику з порушенням умов договору страхування.

В судове засідання 04.11.15 представники сторін з'явились, надали пояснення по суті спору, в судовому засіданні було оголошено перерву до 18.11.15.

09.11.2015р. позивач надав заперечення на відзив, в якому зазначає, що договором страхування не передбачено подання заяви на виплату страхового відшкодування як від страхувальника так і від вигодонабувача одночасно по одному і тому ж страховому випадку. Крім того, закон не зобов'язує страховика запитувати згоду вигодонабувача на виплату страхового відшкодування на відновлення застрахованого автомобіля.

В судове засідання 18.11.15 з'явився представник позивача, який позов підтримав. Відповідач не забезпечив явку повноваженого представника в судове засідання, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про оголошення перерви в судовому засіданні 04.11.2015р.

Зважаючи на те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

15 січня 2014 року за договором страхування № 250583525.14 ПрАТ «АСК "Інго Україна» (далі - позивач) було застраховано автомобіль марки «Skoda», державний номер НОМЕР_1 (п.4 Додатку № 1 до договору), страхувальник - ТОВ «МСД Україна», вигодо набувач - ТОВ «Перша лізингова компанія».

Згідно Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9462995, 15.11.2014р. на вул. Варшавській в м. Львові мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобілів «Skoda», державний номер НОМЕР_2, що належить Львівському національному університету ім.. І.Франка, під керуванням водія ОСОБА_3, та «Skoda», державний номер НОМЕР_1, що належить ТОВ «Перша лізингова компанія», під керуванням водія ОСОБА_4.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 10.2 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 08.12.2014р. у справі № 466/8433/14-п.

25.11.14 страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування на розрахунковий рахунок СТО.

Фактичні витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу марки «Skoda», державний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку СТО - ФОП «ОСОБА_5» від 25.11.14 № 000000518 складають 4370,00 грн..

За страховим випадком - ДТП що сталась 15.11.2014р. за участю застрахованого автомобіля «Skoda», державний номер НОМЕР_1, згідно складеного страхового акту № 122308 від 03.12.14 позивачем було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 4370,00 грн., виплата якого підтверджується платіжним дорученням № 11571 від 26.12.14.

Частиною 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо страховик, здійснюючи страхове відшкодування, не може оцінити її загальний розмір у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У листі Верховного Суду України від 19.07.2011 "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «Skoda», державний номер НОМЕР_2, підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 08.12.2014р. у справі № 466/8433/14-п.

Пунктом 36.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів»передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем, як страховиком, та Львівським національним університетом ім.. І.Франка як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діяв станом на 15.11.14 (Поліс АВ/7748353), відповідно до якого забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Skoda», державний номер НОМЕР_2, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., розмір франшизи 0,00 грн.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Skoda», державний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування № 250583525.14 від 15.01.2014р., перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України № 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль «Skoda», державний номер НОМЕР_1.

В розумінні положень Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За таких обставин, розмір страхового відшкодування, який зобов'язаний сплатити відповідач позивачу в порядку регресу, становить 4370,00 грн., що відповідає розміру позовних вимог.

В матеріалах справи наявна копія заяви позивача на адресу відповідача на виплату страхового відшкодування в порядку регресу за вих. № 27431 від 16.03.2015р., що була отримана відповідачем 20.03.15. Доказів сплати страхового відшкодування відповідачем не надано.

Відповідальність страховика винної особи регламентована положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та обмежується укладеним договором страхування, в свою чергу зазначеним законом випадки, коли шкода не відшкодовується страховиком (або МТСБУ) визначені у ст. 32 і доказів наявності таких суду не представлено.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначає, що позивачем відповідно до страхового акту було вирішено виплатити страхове відшкодування на користь страхувальника в сумі 4370,00 грн. шляхом їх перерахування на користь СТО, без згоди на те вигодонабувача - ТОВ «Перша лізингова компанія». Судом відхиляються вказані заперечення відповідача виходячи з наступного.

Пунктом 8.1.1 договору страхування № 250583525.14 від 15.01.2014р. передбачено, що при настанні страхового випадку страхувальник має право отримати страхову виплату. Пунктом 10.3 договору передбачено, що заяву на виплату страхового відшкодування може подати як страхувальник так і вигодонабувач. Крім того, п. 9.2.1.2 договору зазначено, що відшкодування передбачених договором страхування витрат страхувальника, пов'язаних з страховим випадком, здійснюється страховиком страхувальнику або вигодонабувачу, якщо виплата страхового відшкодування здійснюється на підставі рахунку СТО,

Судом встановлено, що дійсно в матеріалах справи відсутні докази надання вигодонабувачем згоди на перерахування страхового відшкодування на рахунок СТО. Однак, суд зазначає, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли з деліктного зобов'язання в порядку регресу, відповідно до якого особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Таким чином, підставою виникнення спірних правовідносин щодо виплати страхового відшкодування в порядку зворотної вимоги є первинні правовідносини, що стосуються виплати страховиком страхового відшкодування за договором добровільного страхування. Відтак, правомірність здійснення страховою компанією виплати страхового відшкодування потерпілій особі є обставинами, що впливають на правильність вирішення спору про стягнення таких сум в порядку зворотної вимоги.

При цьому, судом встановлено, що ні Закон України «Про страхування», ні договір страхування № 250583525.14 від 15.01.2014р. не містять положень про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв'язку із відсутністю згоди про виплату вигодонабувача.

Таким чином, суд зазначає, що відсутність погодження вигодонабувача на перерахування страхового відшкодування на рахунок СТО, не звільняє відповідача від відшкодування шкоди в порядку регресу як особи, яка відповідає за шкоду нанесену винною особу (застрахувала відповідальність винної особи).

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" (02160 м. Київ, просп. Возз'єднання, будинок 19; ідентифікаційний код 30968986) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (01054 м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33, ідентифікаційний код 16285602) страхове відшкодування в сумі 4 370 (чотири тисячі триста сімдесят) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.11.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.