ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015р. Справа№ 914/3387/15

За позовом: Приватного підприємства БКФ Осанна, м. Трускавець Львівської області,

до відповідача: Департаменту міського господарства Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич Львівської області,

про стягнення 695 539,91 грн.

Суддя Яворський Б.І. при секретарі Кубара А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: не зявився.

На розгляд господарського суду Приватним підприємством БКФ Осанна подано позов до Департаменту міського господарства Дрогобицької міської ради про стягнення 695 539,91 грн.

Ухвалою суду від 24.09.2015р. порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 13.10.2015р. У судовому засіданні 13.10.2015 р. оголошувалася перерва до 17.11.2015 р. Ухвалою суду від 17.11.2015 р. розгляд справи відкладався на 25.11.2015 р.

У судове засідання 25.11.2015р. представник позивача зявився, заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору підряду №85 від 27.10.2014 р. не оплатив повністю вартість виконаних будівельних робіт, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 400 000,00 грн. Крім того, відповідачу нараховано 105 065,15 грн. пені, 8 635,49 грн. 3% річних, 154 839,27 грн. інфляційних втрат та 28 000,00 грн. штрафу.

У судове засідання 25.11.2015 р. представник відповідача не зявився, причин неприбуття не повідомив, електронною поштою надіслав письмові пояснення. У відзиві та додаткових письмових поясненнях зазначається таке.

Спірна сума 400 000,00 грн. на оплату виконаних підрядних робіт за договором №85 була виділена з державного бюджету у 2014 р. у повному обсязі, проте була повернута 30.12.2014 р. в державний бюджет; відповідачем вживаються всі можливі заходи для погашення заборгованості за договором; просив суд відмовити у стягненні 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу, оскільки вини Департаменту у виникнення заборгованості немає; для нарахування штрафу та пені згідно ст.231 ГК України немає підстав, оскільки відповідач не належить до державного сектору економіки і порушення не повязано з виконанням державного контракту.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача у справі, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

27.10.2014 р. між Приватним підприємством БКФ Осанна та Департаментом міського господарства Дрогобицької міської ради укладено договір підряду №85 на капітальний ремонт дороги на вул. Горішня Брама у м. Дрогобич Львівської області.

Строки виконання робіт сторони погодили у п.2.1 2.2 договору. Так, виконання робіт повинно розпочатися у жовтні 2014 р., здача обєктів замовнику впродовж жовтня-грудня 2014 р.

Порядок оплати робіт сторони визначили у р.3 договору. Замовник перераховує аванс у розмірі 30% від кошторисних призначень поточного року з терміном погашення до 31.12.2014 р. Залік авансів здійснюється поступово при проміжних щомісячних платежах за виконані роботи на основі актів виконаних робіт (форми КБ-2в і КБ-3), підписаних обома сторонами (п.3.1 договору). Ціна робіт визначається у кошторисі розрахунку вартості ремонту та складає 1 008 820,00 грн. Договірна ціна є динамічною (п.3.2 договору).

Відповідно до п.11.2 договору замовник (відповідач у справі) забезпечує своєчасність перерахування підряднику платежів. Розрахунки здійснюються на підставі ч.1 ст. 48 та ч.1 ст.49 Бюджетного кодексу України.

23.12.2014 р. сторони підписали Додаткову угоду до договору підряду №85, якою внесли зміни у п.3.2 договору, визначивши ціну робіт за договором підряду у сумі 988 590,74 грн. з урахуванням ПДВ.

28.11.2014 р. відповідач перерахував позивачу аванс 30% , що становить 302 646,00 грн.

Позивачем виконано роботи, що підтверджується:

· Актом №1/85 за грудень 2014 р. та довідкою про вартість виконаних робіт за грудень 2014 р. на загальну суму 484 531,87 грн.,

· Актом №2/85 за грудень 2014 р. та довідкою про вартість виконаних робіт за грудень 2014 р. на загальну суму 504 058,87 грн.

30.12.2014 р. відповідач перерахував позивачу 155 255,52 грн. вартості виконаних робіт.

Доказів погашення решти заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем в суд не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки (ч.1 ст.11 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Між сторонами у справі виникли зобовязання на підставі договору підряду.

У силу статті 610, частини першої статті 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.11.2 договору замовник (відповідач у справі) забезпечує своєчасність перерахування підряднику платежів. Розрахунки здійснюються на підставі ч.1 ст. 48 та ч.1 ст.49 Бюджетного кодексу України.

Як свідчать матеріали справи та визнається відповідачем, позивач виконав обумовлені договором роботи, проте відповідач не сплатив їх повної вартості у визначений договором строк, тому заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 400 00,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок сум інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає, що правомірним є стягнення 154588,48 грн. інфляційних втрат та 8 635,49 грн. 3% річних.

Щодо стягнення суми пені та штрафу на підставі ст. 231 ГК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як підтверджується матеріалами справи (копії письмових документів є у матеріалах справи) та визнавалося самим відповідачем у відзиві на позов, фінансування підрядних робіт здійснювалося на підставі державного фінансування за рахунок кошів субвенції з державного бюджету. У договорі не передбачено розмірів штрафних санкцій. Тому позивачем правомірно проведено нарахування відповідачу 105 065,15 грн. пені та 28 000,00 грн. штрафу на підставі ст.231 ГК України.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 1 статті 233 ГК України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Таким чином, законом надано право суду зменшити тільки неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Пленум Вищого господарського суду України звертає увагу, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18.)

Зважаючи на наведене, а також враховуючи, що сума основного боргу відповідача, який є бюджетною установою, виникла через відсутність коштів, частково погашалася відповідачем і він вживав заходів до її погашення, відсутність доказів негативних наслідків такого невиконання для позивача, суд зменшує розмір неустойки та стягує 40 000,00 грн. пені і 10 000,00 грн. штрафу.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

У п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. зазначено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру правомірно заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Департаменту міського господарства Дрогобицької міської ради (82100,Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Трускавецька, буд.4, ідентифікаційний ) на користь Приватного підприємства БКФ Осанна (82200, АДРЕСА_1, ідентифікаційний ) 400 000,00 грн. заборгованості, 154 588,48 грн. інфляційних втрат, 8 635,49 грн. 3% річних, 40 000,00 грн. пені, 10 000,00 грн. штрафу та 10 444,34грн. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 25.11.2015р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складений та підписаний 27.11.2015 р.

Суддя Яворський Б.І.