ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Справа № 911/4063/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Велідіт»

до Комунального підприємства Богуславської районної ради «Богуславтепловодопостачання»

про стягнення 59 501,24 грн

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. б/н від 15.04.2015);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. №1 від 05.01.2015).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Велідіт» (далі позивач) звернулося з позовом до Комунального підприємства Богуславської районної ради «Богуславтепловодопостачання» (далі відповідач) про стягнення 59 501,24 заборгованості, з яких 54 274,78 грн інфляційних втрат та 5 226,46 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за рішенням, яке набрало законної сили, від 02.10.2013 у справі №911/2910/13.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.09.2015 порушено провадження у справі №911/4063/15 та призначено справу до розгляду на 08.10.2015.

28.09.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив №659 від 21.09.2015 (вх. №22864/15), згідно якого відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.10.2015 продовжено строк вирішення спору у справі №911/4063/15 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 12.11.2015.

03.11.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх. №26037/15), згідно якої позивач в порядку ст. 22 ГПК України збільшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача 61 423,81 грн заборгованості, з яких 55 911,75 грн інфляційних втрат та 5 512,06 грн 3% річних, яка прийнята судом до розгляду.

03.11.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання про долученя до матеріалів справи документів (вх. №26038/15), яке задоволене судом.

12.11.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів (вх. №26996/15), яке задоволене судом.

У судовому засіданні 12.11.2015 представник позивача підтримав позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, в повному обсязі, представник відповідача заперечив проти позову.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

24.05.2011 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 24/05/11-12 про надання юридичних послуг, згідно умов п. 1.1. якого виконавець зобовязується надавати, а замовник приймати та оплачувати послуги по представництву замовника перед, Територіальною комісією по затвердженню субвенції, ГУ ДКС в Київській області, ГФУ КОДА, ДК „ОСОБА_2 України НАК „Нафтогаз України по підписанню та проведенню взаєморозрахунків згідно ст. 34 ЗУ „Про державний бюджет України на 2011 рік та Постанови КМУ № 503 від 11 травня 2011 року „Про затвердження Порядку перерахування у 2011 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування.

01.12.2011 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 01/12/11-01 про надання юридичних послуг, згідно умов п. 1.1. якого виконавець зобовязується надавати, а замовник приймати та оплачувати послуги по представництву замовника в списанні заборгованості за спожитий газ та фінансові санкції відповідно до Закону України „Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію, Постанови Кабінету Міністрів України від 08.08.2011 р. № 894 „Про затвердження Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобовязань в частині своєчасної та повної оплати вартості наданих послуг, ПП «Велідіт» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Богуславської районної ради «Богуславтепловодопостачання» про стягнення 91 371, 68 грн основної заборгованості, 1 451, 58 грн інфляційних збитків та 4 851, 37 грн 3 % річних.

Рішенням господарського суду Київської області від 02.10.2013 у справі №911/2910/13, яке набрало законної сили 12.11.2013, позовні вимоги Приватного підприємства «Велідіт» до до Комунального підприємства Богуславської районної ради «Богуславтепловодопостачання» задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 91 371,68 грн.

22.01.2014 відділом державної виконавчої служби Богуславського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №41584266 на примусове виконання рішення господарського суду Київської області від 02.10.2013.

Оскільки з моменту винесення рішення господарським судом Київської області від 02.10.2013 у справі №911/2910/13 відповідачем не здійснено погашення основного боргу, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача 55 911,75 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2013 по вересень 2015 та 5 512,06 грн 3% річних за період з 01.10.2013 по 03.11.2015.

Судом встановлено, що відповідач частково оплатив суму боргу, сплативши при цьому 29.07.2015 20 199,11 грн, що підтверджується платіжним дорученням №226 від 29.07.2015 та 12.10.2015 30 170,76 грн, що підтверджується платіжним дорученням №173 від 12.10.2015.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд встановив, що вимога позивача, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про стягнення 55 911,75 грн інфляційних втрат та 5 512,06 грн 3% річних підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 33, 34, 35 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Таким чином, встановлений рішенням господарського суду Київської області від 02.10.2013 у справі №911/2910/13 обовязок по сплаті суми основного боргу у розмірі 91 371,68 грн, що в силу приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу України є преюдиційним та не потребує доказування, свідчить про обґрунтованість розміру заборгованості відповідача, несплата якої тягне за собою правові наслідки передбачені законом.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобовязання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобовязання; у разі поєднання управленої та зобовязаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач при розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, зазначає період з жовтня 2013 по вересень 2015 для розрахунку інфляційних втрат та період з 01.10.2013 по 03.11.2015 для розрахунку 3% річних.

Однак, позивач звертаючись з позовом до господарського суду, обґрунтовує свої вимоги тим, що рішення, яке набрало законної сили у справі №911/2910/13, не виконане належним чином.

Враховуючи те, що зазначене рішення набрало законної сили 12.11.2013, суд обмежує період нарахування інфляційних втрат та 3% річних, зазначаючи початок періоду для нарахування інфляційних втрат та 3% річних з 12.11.2013.

Враховуючи встановлення рішенням господарського суду Київської області від 02.10.2013 у справі №911/2910/13 обовязок по сплаті суми основного боргу у розмірі 91 371,68 грн, що в силу приписів ст. 35 ГПК України є преюдиційним та не потребує доказування, те, що зазначене рішення набрало законної сили 12.11.2013, а також беручи до уваги те, що арифметично вірний розмір інфляційних втрат та 3% річних, обрахованих судом за період з 12.11.2013 по 03.11.2015, з урахуванням вимог Закону становить 69 779,09 грн інфляційних втрат та 5 202,49 грн 3% річних.

Відтак вимога про стягнення 55 911,75 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, а вимога про стягнення

5 512,06 грн 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 5 202,49 грн.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що КП Богуславської міської ради «Богуславтепловодопостачання» не мало фінансової можливості погасити борг позивачу, оскільки погашалась заборгованість по іншим провадженням, а також відповідач зазначає, що заборгованість стягнута рішенням суду у справі 911/2910/13 виникла на підставі фіктивно оформлених документів.

Суд критично оцінює зазначені заперечення відповідача, вважаючи їх не обґрунтованими, такими, що не спростовують доводи позивача та не підтверджуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про стягнення 55 911,75 грн інфляційних втрат та 5 512,06 грн 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 55 911,75 грн інфляційних втрат та 5 202,49 грн 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Богуславської районної ради „Богуславтепловодопостачання (09700, Київська обл., Богуславський район, м. Богуслав, вул. Польова, буд. 46-А; ідентифікаційний код 33604652) на користь Приватного підприємства „Велідіт (02160, м. Київ, Дніповський р-н, проспект Воззєднання, буд. 7-А, офіс 320; ідентифікаційний код 37292373) 55 911 (пятдесят пять тисяч девятсот одинадцять гривень) 75 коп. інфляційних втрат, 5 202 (пять тисяч двісті дві гривні) 49 коп 3% річних та 1 817 (одну тисячу вісімсот сімнадцять гривень) 79 коп. судового збору.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 20.11.2015

Суддя В.М. Антонова