КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2015 р. Справа№ 910/17076/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання - Філімоновій І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 року по справі №910/17076/13 (суддя -Полякова К.В.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №910/17076/13 від 08.07.2014 року.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 143 492,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду м.Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" заборгованості за поставлений природний газ в розмірі 130 584,83 грн., пені в розмірі 10 177,36 грн., 3% річних в розмірі 2 446,90 грн. та інфляційних втрат в розмірі 282,92 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.03.2014р. у справі №910/17076/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 року, позов задоволено повністю

Постановою Вищого господарського суду від 03.07.2014 року рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2014 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 р. у справі №910/17076/13 змінено, викладено резолютивну частину в наступній редакції:"Позов задовольнити частково. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5; ідентифікаційний код: 00131305) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код: 20077720) заборгованість за поставлений природний газ в розмірі 130 584 (сто тридцять тисяч п'ятсот вісімдесят чотири) грн. 83 коп., пеню в розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн., 3 % річних в розмірі 2 446 (дві тисячі чотириста сорок шість) грн. 90 коп., інфляційні втрати в розмірі 282 (двісті вісімдесят дві) грн. 92 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 869 (дві тисячі вісімсот шістдесят дев'ять) грн. 84 коп. В решті позову відмовити."

На виконання рішення 08.07.2014 року Господарським судом міста Києва видано наказ на примусове виконання рішення у справі № 910/17076/13.

28 серпня 2015 р. Публічне акціонерне товариство "Київенерго" через відділ діловодства господарського суду міста Києва подало заяву про визнання наказу господарського суду м. Києва від 08.07.2014 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2015р. у справі №910/17076/13 заяву Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №910/17076/13 від 08.07.2014 року - задоволено частково.

Визнано наказ Господарського суду міста Києва №910/17076/13 від 08.07.2014, виданий на виконання постанови Вищого Господарського суду України у справі №910/17076/13 від 03.07.2014 таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення заборгованості за поставлений природний газ в розмірі 130584,83 грн., пені в розмірі 5000,00 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 2869,84 грн. В іншій частині наказ залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2015р. скасувати в частині задоволення заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в іншій частині ухвалу від 01.10.15р. залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала Господарського суду м. Києва прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2015р., згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 26.10.2015р. порушено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 10.11.15р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року було задоволено клопотання представника позивача про продовження розгляду справи на 15 календарних днів.

У судовому засіданні в порядку передбаченому ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 11.11.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду м. Києва від 01.10.2015 р. у справі № 910/17076/13 в частині задоволення заяви про визнання наказу суду таким, що не підлягає виконанню щодо стягнення пені в розмірі 5 000,00 грн. - скасувати, в інших частинах ухвалу господарського суду м. Києва від 01.10.15 по справі № 910/17076/13 залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Відповідно до ч.5 ст.106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм процесуального та матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали Господарського суду м. Києва від 01.10.2015 року справа № 910/17076/13 з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Частинами другою - п'ятою статті 117 ГПК визначено підстави подання та загальний порядок розгляду господарським судом заяв стягувачів або боржників про виправлення помилки, допущеної при оформленні або видачі наказу, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, та стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за наказом.

Отже, однією з підстав для визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню, є відсутність обов'язку боржника за наказом повністю чи частково у зв'язку з його припиненням іншою особою або з інших причин.

Підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконання відповідач вважає положення ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", якими передбачено механізм списання пені, штрафних та фінансових санкцій.

Проте дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що умови для застосування механізму списання штрафних та фінансових санкцій, передбачені ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", відповідачем не були виконані у повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (в редакції Закону України від 14.05.2015 р. N423-VIII) заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини. У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін. Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України.

Отже, як вбачається, даний пункт Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» стосується реструктуризації заборгованості організацій за спожитий у 2014р. природний газ і визначає умови, за якою здійснюється ця реструктуризація. При цьому списання пені, штрафних та фінансових санкцій має місце у випадку виконання вимог цієї частини.

Як вбачається зі змісту даної статті списання пені, штрафних та фінансових санкцій являється правом теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій, проте реалізація такого права знаходиться в причинно-наслідкому зв'язку від виконання такими організаціями необхідних передумов та укладання договору про реструктуризацію заборгованості. Тобто відсутність такого договору сама собою виключає можливість для застосування механізму списання пені, штрафних та фінансових санкцій, передбачено цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 648 ЦК України, зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Укладення господарського договору передбачає погодження його сторонами усіх істотних умов договору у належній формі. У переддоговірному процесі можливі ускладнення як в частині відмови в укладенні договору, так і в частині неузгодження його умов (що має наслідком неукладеність згідно з ч.8 ст.181 ГК України). Такі розбіжності між потенційними контрагентами за господарським договором визначаються як переддоговірний спір або спір, що виникає при укладенні господарського договору.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 181 ГК України визначений загальний порядок укладення господарських договорів. Особливості укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів передбачені ст. 184 ГК України.

Так, відповідно до ч. 3 вказаної статті, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених ст. 179 цього Кодексу, не інакше, як шляхом викладення договору, у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Відповідно до частин 2, 3, 5 статті 181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму, тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Проте з наявних матеріалів справи вбачається, що договір про реструктуризацію заборгованості між сторонами по справі не укладався взагалі. Більш того відповідачем навіть не було запропоновано позивачу укласти такий договір.

Як вбачається з листа від 04.08.2015 року № 42АУ/92ПЗ/6759 відповідач лише повідомив НАК «Нафтогаз України» про припинення зобов'язань та списання ухвалених до стягнення сум пені, штрафних та фінансових санкцій у відповідності до норм ЗУ ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» за рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/17076/13 від 26.03.2014 року, тобто декларував перед позивачем наявність в нього права на проведення списання санкцій, натомість не реалізував його належним чином шляхом надання пропозиції позивачу укласти договір про реструктуризацію заборгованості та не надав проект типового договору про реструктуризацію заборгованості.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що у місцевого господарського суду не було правових підстав для часткового задоволення вимог відповідача (заявника) та визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення пені.

В даному випадку необхідно відмови у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню з огляду на відсутність для цього достатніх правових підстав.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 106 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 99, 101, 102 - 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"задовольнити, ухвалу Господарського суду м. Києва від 01.10.2015 року у справі № 910/17076/13 скасувати.

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 910/17076/13 віл 08.07.2014 відмовити повінстю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (пл. І.Франка, 5, м. Київ, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ) 1218,00 (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень 00 коп.) грн. - судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Матеріали справи № 910/17076/13 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко