ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.11.15р. Справа № 904/7891/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ", м. Дніпродзержинськ

про стягнення 18319174 грн 63 коп. за договором № МР001-2008-ПР про закупівлю природного газу від 19.01.2012

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність №14-127 від 13.05.2014;

від відповідача: юрисконсульт ОСОБА_2, довіреність №37 від 30.09.2015.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (далі - відповідач) про стягнення інфляційних нарахувань у сумі 17505482,54 грн та 3% річних у сумі 813692,09 грн, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № МР001-2008-ПР про закупівлю природного газу, укладеного між сторонами 19.01.2012.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні: 15.10.2015 було оголошено перерву до 27.10.2015; 12.11.2015 було оголошено перерву до 16.11.2015.

Ухвалою суду від 27.10.2015 розгляд справи продовжено до 16.11.2015.

Позивач повністю підтримав свої заявлені вимоги.

Відповідач 24.09.2015 надав відзив, у якому проти позову заперечив, вважає його необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки посилаючись на норми чинного законодавства відповідач зазначив, що позивач неправомірно збільшив нарахування інфляційних витрат на 1104292,22 грн, адже законодавством не передбачено їх нарахування на суму вже стягнутих інфляційних втрат нарахованих на суму боргу. Рішеннями господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2013 у справі № 904/1392/13-г та від 09.09.2014 у справі № 904/4535/14 вже присуджено до стягнення інфляційні нарахування та 3% річних за період, частина якого входить до складу періоду нарахування у цій справі.

15.10.2015 позивач не погоджуючись з доводами відповідача надав до суду письмові пояснення, у яких він повністю підтримав свої заявлені вимоги.

У судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про здійснення колегіального розгляду справи.

Суд не вбачає підстав для колегіального розгляду справи та вважає за можливе здійснити розглянути спір по суті одноособово, а тому його відхиляє.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавцем) та Публічним акціонерним товариством "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (покупцем) укладено договір купівлі-продажу природного газу № МП001-2008-ПР (надалі-Договір), за умовами п. 1.1. якого продавець зобов'язується поставити покупцеві імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі -газ), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ в обсязі, зазначеному у п.1.2.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом цього договору.

Відповідно до 1.2 договору, у редакції додаткової угоди № 1 від 27.06.2012, продавець передає покупцю в період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року природний газ в обсязі до 11097 тис. куб. м., в тому числі по місяцях кварталів, згідно графіку, передбаченого договором.

Пунктом 3.1. договору, у редакції додаткової угоди № 1 від 27.06.2012, передбачено, що ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 3 509,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою -20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн, крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн, всього з ПДВ - 366,72 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3884,78 грн, крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 гривень.

Ціна договору (сума договору) складається із сум вартості місячних поставок газу за цим договором та на дату укладання додаткової угоди становить разом з ПДВ - 43 787 652,30 грн.

Згідно пункту 4.1. договору оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплати в розмірі 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач поставив протягом січня - квітня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 11 174,444 тис. куб. м. на загальну суму 44 093 238,57 грн, що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.01.2012 за січень на суму 14 367 029,79 грн;

- від 29.02.2012 за лютий на суму 17 022 127,25 грн;

- від 31.03.2012 за березень на суму 10 644 743,94 грн;

- від 30.04.2012 за квітень на суму 2 059 337,59 грн;

Відповідач, в свою чергу, свої зобов'язання за договором поставки природного газу не виконав належним чином, за поставлений природний газ розрахувався невчасно, чим порушив умови п. 4.1 Договору.

Так, за отриманий природний газ відповідач розрахувався частково, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 25 449 666,80 грн, що доведено у судовому порядку та підтверджено рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2013 у справі № 904/1392/13-г. Цим рішенням господарського суду за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Дніпродзержинська теплоцентраль" про стягнення 30 395 817,45 грн позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з ПАТ "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" суму боргу у розмірі 25 449 666, 80 грн, 81 665,05 грн інфляційних втрат, пені у розмірі 2 092 934,91 грн, 3% річних у розмірі 681 621,95 грн, штраф у розмірі 7% у розмірі 2 089 928,74 грн.

Крім того, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2014 у справі № 904/4535/14 за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Дніпродзержинська теплоцентраль" про стягнення штрафних санкцій за договором про закупівлю природного газу в сумі 2 706 889, 37 грн позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 993 363, 21 грн 3% річних, 1 713 526, 16 грн інфляційних втрат.

Станом на дату звернення позивача з позовом до суду відповідачем заборгованість, яка присуджена до стягнення рішеннями господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2013 року у справі №904/1392/13-г та від 09.09.2014 у справі № 904/4535/14, не сплачена, доказів з цього приводу сторонами суду не надано.

Позивач просить суд стягнути з відповідача нараховані 3% річних за період з 27.05.2014 по 19.05.2015 в сумі 813 692,09 грн та інфляційні втрати за аналогічний період в сумі 17 505 482,54 грн, які нараховані на суму заборгованості задоволеними рішеннями господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2013 у справі №904/1392/13-г та від 09.09.2014 у справі № 904/4535/14.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних з урахуванням вказаних вище рішень суду, дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу.

У ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З огляду на те, що вказану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Отже, з вимог ст. 625 ЦК України випливає обовязок боржника відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки з нарахованими процентами річних за прострочку виконання грошового зобовязання, однак при цьому позивач не взяв до уваги той факт, що вищевказані положення ст. 625 Цивільного кодексу України застосовуються виключно щодо вимог кредитора до боржника щодо сплати саме суми основного боргу, а не на всю заборгованість з урахуванням уже попередньо стягнутих судовими рішеннями інфляційних втрат та 3% річних.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 09.04.2013 у справі № 40/5005/8435/2012 та від 10.03.2015 у справі № 912/2562/14.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі, коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до приписів постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат за яким нарахував інфляційні втрати на суму саме основного боргу за зобов'язанням за договором, яке виникло за лютий, березень та квітень 2012 року у період з 27.05.2014 по 19.06.2015, але нарахування здійснюється судом починаючи з червня 2014 року по травень 2015 року включно (з урахуванням постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань"), отже:

- за лютий 2012 року інфляційні втрати підлягають нарахуванню за прострочення основного зобов'язання за договором у сумі 7 446 663,38 грн;

- за березень 2012 року інфляційні втрати підлягають нарахуванню за прострочення основного зобов'язання за договором у сумі 6 219 237,40 грн;

- за квітень 2012 року інфляційні втрати підлягають нарахуванню за прострочення основного зобов'язання за договором у сумі 1 203 176,90 грн.

Розрахунок 3% річних, здійснений позивачем у сумі 813 692,09 грн, суд вважає правомірним та обгрунтованим, оскільки вони нараховані за період з 27.05.2014 по 19.06.2015 на суму саме основного зобов'язання за лютий, березень та квітень 2012 року.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині інфляційних нарахувань у сумі 14 869 077,68 грн та 3% річних у сумі 813 692,09 грн, в решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 62 562,68 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 610, 611, 625, Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 4, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (51925, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Радянська, 2, ідентифікаційний код 00130820) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) інфляційних нарахувань у сумі 14 869 077,68 грн та 3% річних у сумі 813 692,09 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 62 562,68 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 23.11.2015.

Суддя В.Д. Воронько