ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.10.2015 Справа № 905/1867/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Подколзіної Л.Д.,

при секретарі судового засідання Паніній Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь Дніпропетровської області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь Донецької області

про стягнення 177 515,21 грн.

за участі уповноважених сторін:

від позивача - Добровольський А.Т. - представник за довіреністю № 434-4016 від 11.10.2011 року

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь Дніпропетровської області, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь Донецької області, суми пені у розмірі 168 000,84 грн. та 3% річних у розмірі 9 514,37 грн. (Всього 177 515,21 грн.).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 151505/1406396 від 05.12.2014 року в частині порушення строків оплати, внаслідок чого нараховані штрафні санкції.

На підтвердження своїх вимог позивачем представлено копії вказаного договору, копії специфікацій до договору, копії рахунків, залізничних накладних, копії доказів направлення на адресу відповідача первинних документів, копію довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження здійснення відповідачем оплати за поставлений йому товар.

23 вересня 2015 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Строки розгляду справи судом не продовжувались, так як їх для розгляду справи по суті, на підставі ст.69 ГПК України, було достатньо.

Слухання справи відкладалось у зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання.

13 жовтня 2015 року через канцелярію суду відповідач подав клопотання (Вх. № 15110/15), на підставі п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу (надалі по тексту - ГПК України), про зменшення розміру штрафних санкцій на 80% від суми, що підлягає стягненню з нього та заяву (Вх. № 15218/15), на підставі ст.121 ГПК України, про відстрочення виконання рішення на чотири місяці, оскільки Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, у зв'язку з чим відбулось погіршення матеріального становища відповідача.

20 жовтня 2015 року через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву (Вх. № 15991/15), в яких відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на невірне нарахування пені та 3% річних за рахунком № 197919 від 17.01.2015 року, № 198000 від 24.01.2015 року, № 198001 від 24.01.2015 року, № 198040 від 29.01.2015 року, № 198160 від 31.01.2015 року. Крім того, відповідач посилається на п.3.3. договору, згідно якого транспортні витрати (залізничний тариф) та витрати, пов'язані з охороною товару, входять до вартості товару. Таким чином, умовами договору сплата пені за порушення строків оплати транспортних витрат та витрат, пов'язаних із охороною товару, не передбачена. Втім, позивач при розрахунку пені та 3% річних не зменшує вартість товару (на суму якого нарахована пеня та 3% річних) на суму транспортних втрат та витрат з охорони товару, а це призводить до необґрунтованого завищення суми пені та 3% річних.

Позивач у судовому засіданні категорично заперечував проти відстрочення виконання рішення, також посилаючись на скрутне фінансове становище підприємства. Але погодився на часткове зменшення розміру пені.

Відповідач в судові засідання жодного разу не з'явився.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а неявка без пояснення причин представників належним чином повідомлених сторін не перешкоджає вирішенню спору та не може вважатись підставою для відкладання розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши надані суду докази в порядку ст.43 ГПК України, суд -

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь Дніпропетровської області , (надалі по тексту - постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь Донецької області, (надалі по тексту - покупець) укладений договір поставки № 151505/1406396, згідно умов якого постачальник зобов'язався передати у власність товар, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити феросплави відповідно до п.3.4. договору, протягом строку з 01 січня 2015 року по 30 червня 2015 року на умовах, кількості та строки, зазначені в специфікаціях до договору, що є невід'ємною його частиною.

Згідно п.2.3. договору, датою поставки товару, при постачанні залізничним транспортом, вважається дата штемпелю на залізничній накладній станції вантажовідправника.

Відповідно п.3.4. договору, покупець здійснює оплату товару, що поставляється, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти ) банківських днів від дати поставки товару.

На виконання умов договору сторонами підписані специфікації №№ 1-3 від 08.01.2015 року, №№ 4-7 від 12.01.2015 року, №№ 8, 9 від 02.03.2015 року, № 10 від 16.03.2015 року, №№ 11-13 від 01.04.2015 року.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови.

Відповідно до ч.1 ст.67 Господарського кодексу України (далі: ГК України) відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

У відповідності до вищевказаного договору та специфікацій №№ 1-7, за залізничними накладними та рахунками до них позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 49 952 250,46 грн.

Таким чином, на підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов'язок поставити товар, а у відповідача прийняти та оплатити його.

Довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» № 24.06.2015р. № Е.21.0.0.0/4-41707 підтверджено надходження від відповідача коштів на рахунок позивача, а саме: за рахунком № 197857 від 12.01.2015р. відповідач перерахував кошти у повному розмірі 24.02.2015р. (прострочення оплати 3 дні), № 197919 від 17.01.2015р. - 02.03.2015р. (прострочення оплати 2 дні), № 198000 від 24.01.2015р. - 10.03.2015р. (прострочення оплати 3 дні), № 198001 від 24.01.2015р. - частково 10.03.2015р. (прострочення оплати 3 дні) та частково 11.03.2015р. (прострочення оплати 4 дні), № 198033 від 27.01.2015р. - 13.03.2015р. (прострочення оплати 1 день), № 198035 від 27.01.2015р. - 13.03.2015р. (прострочення оплати 1 день), № 198040 від 29.01.2015 року - 17.03.2015р. (прострочення оплати 3 дні), № 198160 від 31.01.2015р. - 18.03.2015р. (прострочення оплати 1 день).

У зв'язку з тим, що відповідачем порушені строки виконання грошового зобов'язання позивачем заявлені вимоги щодо стягнення пені у сумі 168 000,84 грн. та 3% річних у сумі 9 514,37 грн.

Оцінюючи вимоги позивача в цій частині господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання грошового обов'язку з оплати вартості товару підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

В силу статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п.7.6. договору, у разі порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених даним договором, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Отже, сторонами самостійно узгоджено розмір пені та здійснений позивачем розрахунок, який не суперечить вимогам Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання", тобто з урахуванням шестимісячного терміну, а також який не перевищує розміру подвійної облікової ставки НБУ.

У відповідності до представленого позивачем розрахунку пеня складає 168 000,84 грн.

Разом з тим, п.3 ст.83 ГПК України встановлено, що господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Приписами ч.3 ст.551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд враховує те, що грошове зобов'язання відповідач виконав у повному обсязі, прострочення є не значним - від 1 дня до 4 днів, вимоги позивача про стягнення окрім пені у сумі 168 000,84 грн. також й 3% річних у суму 9 514,37 грн. Крім того, суд враховує той факт, що спірний договір був укладений в кінці 2014 року, а виконання його відбувалось вже в 2015, тобто коли на території Донецької області проводилась антитерористична операція і ці події вплинули на фінансовий стан підприємства. Тому суд приходить до висновку про можливість зменшення пені на 50% та стягує з нього пеню у розмірі 84 000,42 грн.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов'язання в не залежності від наявності вини в його діях.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання.

З урахуванням того, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування 3% річних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, визначених в п. 3.4. договору, наданий арифметично обґрунтований розрахунок річних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 9 514,37 грн. в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення, суд відхиляє з огляду на наступне:

Законодавець визначає, що господарський суд на підставі статті 121 ГПК України має право за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за власною ініціативою, однак не зобов'язаний у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як зазначається у п.7.2 Постанови, Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, на підставі ст.121 ГПК України, господарські суди повинні встановлювати матеріальні інтереси обох сторін, оскільки невиконання протягом тривалого часу рішення суду порушують матеріальні інтереси позивача та також може призвести до негативних наслідків для нього.

Слід зазначити, що погіршення показників прибутковості відповідача, не є підставою для звільнення його від виконання його зобов'язань, оскільки відповідно до ст.42 ГК України, підприємництво - це діяльність на власний ризик. Крім того, невиконання відповідачем своїх зобов'язань призводить до погіршення фінансового стану позивача.

Заявником не вказується вагомої причини, яка ускладнює виконання рішення, а також не додано до заяви про виконання рішення жодного вагомого доказу в підтвердження того, що рішення по даній справі може бути виконано через чотири місяці.

Доводи відповідача у запереченні на позов, стосовно оплати транспортних витрат та витрат, пов'язаних з охороною товару, не беруться судом до уваги, оскільки п.3.1. договору передбачено, що поставка товару здійснюється за цінами, які включають в себе також інші витрати постачальника, пов'язані з поставкою товару.

Крім того, доводи відповідача щодо невірного періоду нарахування пені та 3% річних, також не беруться судом до уваги, оскільки дні фактичних оплат товару підтверджуються довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» № Е.21.0.0.0/4-41707 від 24.06.2015р.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 525, 526, 551, 612, 625 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, п.3 ст.83, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь Дніпропетровської області, до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь Донецької області, про стягнення 177 515,21 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь Донецької області, (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, 1, , ІПН 95, п/р 7612 у ПАТ «ПУМБ» м. Донецьк, МФО 334851) на користь Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь Дніпропетровської області, (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, , п/р № 9082 у ПАТ КБ «ПриватБанк» м. Дніпропетровськ, МФО 305299) суму пені у розмірі 84 000,42 грн., 3% річних у розмірі 9 514,37 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 550,30 грн.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 26.10.2015 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.11.2015 року.

Суддя Л.Д. Подколзіна