ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" листопада 2015 р.Справа № 916/4111/15

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Скворцова О.В. (довіреність №3060 від 18.09.2014р.);

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СВЛ-2000" про стягнення збитків у сумі 26 714,78 грн., -

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: 06.10.2015р. позивач, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії ДП "АМПУ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СВЛ-2000" про стягнення збитків у сумі 26 714,78 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.10.2015р. було порушено провадження у справі №916/4148/15 за призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

18.11.2015р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (надалі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СВЛ-2000" (надалі - підрядник) було укладено договори підряду від 05.12.2014р. №249-В-ІЛФ-14, від 23.12.2014р. №222-В-ФЛФ-14, від 05.11.2014р. №221-В-ІЛФ-14 та від 01.10.2014р. №194-В-14-ІЛФ-14 відповідно до яких, підрядник зобов'язується на власний ризик виконати за оплату роботи з капітального ремонту на об'єктах Іллічівської філії ДП "АМПУ".

Загальна сума актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт (форма № КБ-3), підрядник за договором виконав робіт на загальну суму 1 131 449,60 грн.

За виконані роботи позивач розрахувався у повному обсязі.

Відповідно до п.2.10 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України на II квартал 2015 року та п.3.1.3.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Одеській області на II квартал 2015 року, на підставі направлень від 14.05.2015 № 6, 7, 8, 9 та від 18.05.2015 № 10, виданих начальником об'єднаної Державної фінансової інспекції проведено ревізію фінансово-господарської Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в частині діяльності Іллічівської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за період з 01.05.2012р. по 30.04.2015 р.

Ревізію проведено у період з 14.05.2015 по 24.07.2015 (з зупиненням з 05.06.2015 по 30.06.2015 та з 15.07.2015 по 17.07.2015).

За результатами ревізії було складено акт від 31.07.2015 № 05-11/48 щодо результатів ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за період з 01.05.2012р. по 30.04.2015 р.

В ході ревізії, з метою документального підтвердження виду, обсягу, якості операцій та рахунків, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку ДП «АМПУ» та його структурних підрозділів за період з 01.05.2012р. по 30.04.2015р. в ТОВ «СВЛ-2000» було проведено зустрічну звірку, за результатами якої в порушення п. 1 та п. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік» співставленням вартості матеріально-технічних ресурсів, що враховані в актах КБ-2в з даними бухгалтерського обліку Підприємства встановлено окремі завищення на загальну суму 26 714,78 грн. з ПДВ.

У зв'язку із встановленим фактом завищення вартості робіт, позивачем було направлено відповідачу претензію, якою він вимагав перерахувати 26 714,78 грн. Проте, відповідачем вищезазначена претензія залишена без виконання, сума грошових коштів є не сплаченою.

З врахуванням вищенаведеного, позивач був змушений звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст.875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом при укладанні вищенаведеного договору підряду, сторони погодили всі істотні умови цього договору, зокрема й вартість виконання робіт.

Приймаючи до уваги те, що вищенаведені договори підряду не визнавалися недійсними, у суду відсутні підстави для задоволення позову Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії ДП "АМПУ" та стягнення 26 714,78 грн. збитків, оскільки не зважаючи на встановлені Державною фінансовою інспекцією в Одеській області порушень, розрахунок за надані послуги було здійснено на підставі чинних договорів підряду від 05.12.2014р. №249-В-ІЛФ-14, від 23.12.2014р. №222-В-ФЛФ-14, від 05.11.2014р. №221-В-ІЛФ-14 та від 01.10.2014р. №194-В-14-ІЛФ-14.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд відмовляє Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії ДП "АМПУ" у задоволені позову в повному обсязі.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії ДП "АМПУ", судові витрати, згідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СВЛ-2000" про стягнення збитків у сумі 26 714,78 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено та підписано 20 листопада 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев