РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Справа № 918/544/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Павлюк І. Ю.

при секретарі судового засідання: Німчук А.М.

За участю представників:

прокурора - Меленчук І.В. (посвідчення № 010593 від 20.10.2012 р.)

позивача - ОСОБА_1 (довіреність НЮ №-21 від 02.01.2015 року)

третьої особи - не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокуратури Рівненської області на рішення господарського суду Рівненської області від 10.08.2015 року у справі №918/544/15 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" (м.Львів) в особі відокремленого підрозділу "Рівненська дирекція залізничних перевезень" (м.Рівне)

до прокуратури Рівненської області (м.Рівне)

за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області (м.Рівне)

про стягнення заборгованості в сумі 9 761 грн. 96 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області (суддя Павленко Є.В.) від 10 серпня 2015 року у справі №918/544/15 було частково задоволено позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» (надалі Залізниця) в особі відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» (надалі позивач, Дирекція) до Прокуратури Рівненської області (надалі відповідач, прокуратура), третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області (надалі третя особа, Відділення) про стягнення заборгованості в сумі 9761 грн. 96 коп. Стягнуто з прокуратури Рівненської області (33028, місто Рівне, вулиця 16 Липня, будинок 52, ідентифікаційний код: 02910077) на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" (79007, місто Львів, вулиця Гоголя, будинок 1, ідентифікаційний код: 01059900) в особі відокремленого підрозділу "Рівненська дирекція залізничних перевезень" (33028, місто Рівне, вулиця 16 Липня, будинок 17, ідентифікаційний код: 25894955) 13 398 (тринадцять тисяч триста девяносто вісім) грн. 70 коп. основного боргу, а також 1 711 (одну тисячу сімсот одинадцять) грн. 59 коп. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено /т.2, а.с.198-202/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що відступлення позивача від свого обов'язку щомісячного надсилання орендарю передбачених спірними правочинами актів виконаних робіт, рахунків та розрахунків до них не може нівелювати положення цих договорів щодо обовязку відповідача перерахувати відповідну суму грошових коштів на розрахунковий рахунок балансоутримувача протягом 10 днів з дня отримання цих документів. Відтак, сума основного боргу відповідача перед позивачем за договорами про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 03 червня 2011 року та від 29 травня 2014 року по відшкодуванню послуг з електропостачання, спожитого протягом 1 жовтня 2012 року 15 травня 2014 року, яка складає 13 398 грн. 70 коп., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач прокуратура Рівненської області звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 10.08.2015 року у справі №918/544/15 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що будь-які рахунки, розрахунки та акти виконаних робіт по наданню послуг електропостачання на адресу прокуратури Рівненської області в спірний період не надходили, тобто позивачем не виставлялись. За відсутності виставлених рахунків прокуратура як державна установа, що перебуває на утриманні державного бюджету, не мала можливості виконати спірні зобовязання через органи державного казначейства. Реєстрація спірних зобовязань відповідача перед позивачем не могла бути здійснена без оформлення відповідного документа, на підставі якого відповідачем мала бути здійснена оплата через орган державного казначейства. Наявні в матеріалах справи акти виконаних робіт, рахунки та розрахунки, які надіслані на адресу прокуратури Рівненської області 16.07.2015 року та 22.07.2015 року були складені позивачем із значним запізненням по відношенню до звітного періоду. Окрім того, 09.09.2014 року Державною фінансовою інспекцією у Рівненській області проведено зустрічну звірку щодо документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для зясування їх реальності та повноти відображення в обліку, що здійснювались між прокуратурою Рівненської області та ВП «Рівненська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця», за результатами якої складено довідку №17-06-08/907. ДФІ у Рівненській області встановлено, що поданих бухгалтерського обліку установи ВП «Рівненська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» протягом періоду з 01.01.2012 року по 30.06.2014 року нараховано та виставлено до оплати Рівненській транспортній прокуратурі за надані комунальні послуги, а саме, теплопостачання, водовідведення та водопостачання, які розраховані відповідно до площі даної будівлі та відповідних тарифів на вказані послуги на загальну суму 28086,28 грн., які в повному обсязі оплачено. Також ревізією встановлено, що станом на 30.06.2014 року заборгованості по розрахунках прокуратури з ВП «Рівненська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» не рахується.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 07 вересня 2015 року у справі №918/544/15 було прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження та призначено дату судового засідання на 16 вересня 2015 року /а.с. 207/.

Від позивача Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх заперечень посилається на доводи викладені у оскаржуваному рішенні /т.2, 224-227/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16 вересня 2015 року у справі №918/544/15 було відкладено розгляд апеляційної скарги на 11 листопада 2015 року.

Ухвалою від 11 листопада 2015 року у справі №918/544/15 було продовжено строк розгляду апеляційної скарги прокуратури Рівненської області до 22.11.2015 року та відкладено дату судового засідання на 18 листопада 2015 року.

Безпосередньо в судових засіданнях представники відповідача та позивача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином /т.2, а.с.251/.

Враховуючи положення статті 102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника третьої особи за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог статті 101 ГПК України.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частково задоволенню, а рішення місцевого господарського суду - частковому скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24 травня 2011 року між відділенням та прокуратурою був укладений договір оренди державного майна №908-2011, за умовами якого, з урахуванням додаткового договору до цієї угоди від 2 лютого 2012 року, третя особа передала відповідачу у строкове платне користування частину нежитлового приміщення адміністративної будівлі четвертого та пятого поверхів площею 129,4 м2, що знаходиться в місті Рівному по вулиці 16 Липня, 17, та перебуває на балансі Дирекції /т.1, а.с. 10-12, 174/.

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін, скріплений печатками цих юридичних осіб, а також зареєстрований у журналі реєстрації договорів оренди державного майна Відділення.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору майно передається в оренду з метою розміщення Рівненської транспортної прокуратури.

За змістом пункту 3.1 договору орендна плата визначається на підставі пункту 10 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786, і становить 1 гривню на рік без ПДВ.

Орендна плата перераховується таким чином: 70% до Державного бюджету України на рахунок відділення Держказначейства в м. Рівному; 30% балансоутримувачу (пункт 3.4 цього правочину).

Пунктом 5.11 даної угоди передбачений обовязок орендаря здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого майна, та оплачувати комунальні послуги. Крім того, орендар зобовязаний протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, в тому числі на компенсацію сплати податку на землю.

Цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 24 травня 2011 року до 24 травня 2012 року включно (пункт 10.1 договору).

З матеріалів справи судами обох інстанцій вбачається, що 14 травня 2012 року та 28 травня 2013 року між Відділенням та відповідачем були укладені додаткові угоди до вищезазначеного правочину, згідно умов яких строк його дії було продовжено до 24 травня 2013 року та 31 грудня 2013 року відповідно /т. 2, а.с. 14-15/.

На виконання пункту 5.11 вищенаведеної угоди 3 червня 2011 року між дирекцією та прокуратурою був укладений договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, експлуатаційних витрат та понесених витрат з оплати комунальних послуг № Л/ДН-3-1109/ДНЮ-3-П /т.1, а.с.175/, за умовами якого балансоутримувач зобовязався утримувати окреме індивідуально-визначене нерухоме майно частину приміщення на четвертому та пятому поверхах адміністративної будівлі дирекції загальною площею 129,4 м2, що знаходиться в місті Рівному по вулиці 16 Липня, 17, та перебуває на балансі Дирекції, а також утримувати прилеглу територію, а орендар, у свою чергу, зобовязався відшкодовувати витрати балансоутримувача на амортизаційні відрахування, експлуатаційні витрати та комунальні послуги пропорційно до займаної ним площі.

За умовами пункту 2.1 даного правочину понесені балансоутримувачем щомісячні витрати по утриманню приміщення, зайнятого орендарем, та вартість наданих послуг відображаються у розрахунку понесених витрат та наданих послуг, який до 20 числа кожного місяця направляється орендарю поштовим звязком для оплати.

Оплата згідно актів виконаних робіт проводиться орендарем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок балансоутримувача протягом 10 днів місяця з дня отримання рахунків (пункт 2.2 цього договору).

Відповідно до пункту 5.1 вказаної угоди останню укладено строком на 1 рік. Строк дії цього договору починається з моменту реєстрації договору оренди державного майна від 24 травня 2011 року №908-2011 та закінчується 31 грудня 2011 року.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору за 1 місяць до закінчення строку його дії, він вважається продовженим на кожен наступний термін на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (пункт 5.4 цієї угоди).

У подальшому між сторонами був підписаний ряд додаткових угод до вищенаведеного договору /т.1, а.с.19-22/, в яких сторонами було більш детально врегульовано окремі положення цього правочину, які обумовлюють їх правовідносини, що виникають з теплопостачання, водопостачання та водовідведення спірного об'єкту.

Крім того, 15 травня 2014 року між Відділенням та Прокуратурою був укладений договір оренди державного майна №1211-2011, за умовами якого третя особа передала відповідачу у строкове платне користування частину четвертого поверху площею 236,5 м2 та частину пятого поверху площею 33,0 м2 адміністративної будівлі, що знаходиться в місті Рівному по вулиці 16 Липня, 17, та перебуває на балансі Дирекції /т. 1, а.с. 15-17/.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін, скріплений печатками цих юридичних осіб, а також зареєстрований у журналі реєстрації договорів оренди державного майна.

28 січня 2015 року між даними юридичними особами була укладена додаткова угода до вказаного договору, відповідно до якої пункт 1.1 цього правочину був викладений у новій редакції, згідно якої третя особа передала відповідачу у строкове платне користування частину четвертого поверху площею 236,5 м2 адміністративної будівлі, що знаходиться в місті Рівному по вулиці 16 Липня, 17, та перебуває на балансі Дирекції.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору майно передається в оренду з метою розміщення Рівненської прокуратури із нагляду за додержанням законів у сфері транспорту та відділу правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту.

За змістом пункту 3.1 договору орендна плата визначається на підставі пункту 10 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786, і становить 1 гривню на рік без ПДВ.

Орендна плата перераховується таким чином: 70% до Державного бюджету України на рахунок відділення Держказначейства в м. Рівному; 30% балансоутримувачу (пункт 3.5 цього правочину).

Пунктом 5.11 даної угоди передбачений обовязок орендаря здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого майна. Крім того, даним пунктом встановлений обовязок орендаря протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Цей договір укладено строком на 2 роки, що діє з 15 травня 2014 року до 15 травня 2016 року включно (пункт 10.1 договору).

На виконання пункту 5.11 вищенаведеної угоди 29 травня 2014 року між Дирекцією та Прокуратурою був укладений договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та понесених витрат з оплати комунальних послуг № Л/ДН-3-1425/ДНЮ-3П /т.1, а.с.18/, за умовами якого балансоутримувач зобовязався утримувати окреме індивідуально-визначене нерухоме майно частину четвертого поверху площею 236,5 м2 та частини пятого поверху площею 33,0 м2 адміністративної будівлі загальною площею 269,5 м2, що знаходиться в місті Рівному по вулиці 16 Липня, 17, та перебуває на балансі Дирекції, а також утримувати прилеглу територію, а орендар, у свою чергу, зобовязався відшкодовувати витрати балансоутримувача за комунальні послуги, витрати на відшкодування плати податку на землю пропорційно до займаної ним площі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за даним договором.

За умовами пункту 2.1 даного правочину понесені балансоутримувачем щомісячні витрати по утриманню приміщення, зайнятого орендарем, та вартість наданих послуг відображаються у розрахунку понесених витрат та наданих послуг, який до 20 числа кожного місяця направляється орендарю поштовим звязком для оплати.

Оплата згідно актів виконаних робіт проводиться орендарем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок балансоутримувача протягом 10 днів місяця з дня отримання рахунків (пункт 2.2 цього договору).

Відповідно до пункту 5.1 вказаної угоди останню укладено на строк, який починається з моменту реєстрації договору оренди державного майна від 15 травня 2014 року №1211-2011 і закінчується 15 травня 2016 року.

У подальшому в період з 29 травня 2014 року по 25 грудня 2014 року між сторонами був підписаний ряд додаткових угод до вищенаведеного договору /т.2, а.с.22-28/, якими було конкретизовано правовідносини між Дирекцією та Прокуратурою за даним правочином.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного апеляційною інстанцією вбачається, що супровідним листом від 16 липня 2015 року № ДНЮ-3-65 Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» направило Прокуратурі Рівненської області передбачені умовами вищезазначених договорів рахунки-фактури за послуги з електропостачання за період з 01 жовтня 2012 року по 15 травня 2014 року на загальну суму 13 398 грн. 70 коп., розрахунки відшкодування наданих відповідачу комунальних послуг, а також відповідні акти виконаних робіт. Крім того, листом від 22 липня 2015 року № 2/736 позивач повторно направив на адресу відповідача вищезазначені документи. Даний факт підтверджується наявними у матеріалах справи копіями вказаних листів, а також описами вкладення у поштові конверти, в яких надсилалися ці відправлення, та відповідними розрахунковими документами, що підтверджують надання позивачу зазначених послуг поштового звязку /т.2, а.с.77-81, 84-88/. Вищенаведені рахунки-фактури за електроенергію, розрахунки та акти виконаних робіт наявні у матеріалах даної справи /т.2, а.с.95-174/.

У той же час у матеріалах справи також міститься копія адресованого позивачу листа Прокуратури від 22 липня 2015 року №18-23вих-15 /т.2, а.с.82/, в якому даний орган повідомив про відсутність можливості оплатити дані витрати Дирекції по утриманню орендованого нерухомого майна у звязку з виникненням даних зобовязань у попередні бюджетні періоди та відсутністю грошових коштів на погашення даного боргу.

Враховуючи наведені обставини, листом від 23 липня 2015 року №18 233вих-15 /т.2, а.с.83/ Прокуратура повернула на адресу позивача надіслані їй акти виконаних робіт про відшкодування коштів за перетікання активної електричної енергії, а також рахунки-фактури та розрахунки до них.

Як було зазначено вище, спірними договорами про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна було встановлено, що понесені балансоутримувачем щомісячні витрати по утриманню приміщення, зайнятого орендарем, та вартість наданих послуг відображаються у розрахунку понесених витрат та наданих послуг, який до 20 числа кожного місяця направляється орендарю поштовим звязком для оплати. Оплата згідно актів виконаних робіт проводиться орендарем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок балансоутримувача протягом 10 днів з дня отримання рахунків.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що відступлення позивача від свого обов'язку щомісячного надсилання орендарю передбачених спірними правочинами актів виконаних робіт, рахунків та розрахунків до них не може нівелювати положення цих договорів щодо обовязку відповідача перерахувати відповідну суму грошових коштів на розрахунковий рахунок балансоутримувача протягом 10 днів з дня отримання цих документів. Відтак, сума основного боргу відповідача перед позивачем за договорами про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 03 червня 2011 року та від 29 травня 2014 року по відшкодуванню послуг з електропостачання, спожитого протягом 1 жовтня 2012 року 15 травня 2014 року, яка складає 13 398 грн. 70 коп., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи.

Однак, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями пункту 2.1. договору №Л/ДН-3-1109/ДНЮ-З-П від 03.06.2011 року передбачено, що понесені балансоутримувачем щомісячні витрати по утриманню приміщення, зайнятого орендарем відображаються в розрахунку понесених витрат та наданих послуг, який до 20 числа кожного місяця направляється орендарю поштовим звязком для оплати.

Пунктом 2.2. вказаного договору передбачено, що оплата згідно актів виконаних робіт проводиться орендарем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок балансоутримувача протягом 10 днів місяця з дня отримання рахунків.

Пунктом 3.1.2 договору передбачено, що балансоутримувач зобовязаний своєчасно надавати орендарю розрахунок понесених витрат та наданих послуг.

Таким чином, умовами укладеного між сторонами договору №Л/ДН-3-1109/ДНЮ-З-П від 03.06.2011 року прямо передбачено, що компенсація вартості комунальних послуг сплачується відповідачем після виставлення позивачем актів виконаних робіт, рахунків та розрахунків.

Як вбачається колегією суддів з матеріалів справи, будь-які рахунки, розрахунки та акти виконаних робіт по наданню послуг електропостачання на адресу прокуратури Рівненської області в строки передбачені договором не надходили, тобто позивачем не виставлялись.

Статтею 2 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетні установи це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Згідно зі статтею 43 Бюджетного кодексу України, при виконання державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на сонові ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає: 1)розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; 2)контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взяті бюджетних зобовязань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобовязаннями; 3) ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та інших нормативно-правових актів Міністерства фінансів України; 4)здійснення інших операцій з бюджетними коштами. В органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, бюджетними установами відкриваються рахунки у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобовязань минулих років, довгострокових зобовязань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації після їх погодження з генеральним державним замовником Національної програми інформатизації. Казначейство України здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету. При реєстрації та обліку бюджетних зобовязань здійснюється перевірка відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню, паспорту бюджетної програми.

Методичними рекомендаціями щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобовязань та проведення платежів, які затверджені наказом Державної казначейської служби України від 29.04.2013 року №68, передбачено, що для реєстрації зобовязань розпорядників бюджетних коштів щодо оплати комунальних послуг, необхідно подавати до органів Державної казначейської служби України в тому числі рахунки, акти виконаних робіт.

Відтак, реєстрація спірних зобовязань відповідача перед позивачем не могла бути здійсненна без оформлення відповідного документа, на підставі якого відповідачем мала бути здійсненна оплата через орган державного казначейства.

Наявні в матеріалах справи акти виконаних робіт, рахунки та розрахунки, які надіслані на адресу Прокуратури Рівненської області 16.07.2015 року та 22.07.2015 року були складені позивачем із порушенням умов договору та із запізненням по відношенню до звітного періоду.

В силу положень частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобовязання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Статтею 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Таким чином, в даному випадку позивачем як кредитором було допущене прострочення у вигляді не оформлення рахунків, розрахунків та актів виконаних робіт на виконання спірних грошових зобовязань із значним запізненням по відношенню до звітного періоду (календарного місяця), в результаті чого відповідач був позбавлений можливості своєчасно виконувати свої обовязки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що 09.09.2014 року Державною фінансовою інспекцією у Рівненській області проведено зустрічну звірку щодо документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для зясування їх реальності та повноти відображення в обліку, що здійснювались між прокуратурою Рівненської області та ВП «Рівненська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця», за результатами якої складено довідку №17-06-08/907.

24.09.2014 року ДФІ у Рівненській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ВП «Рівненська дирекція залізничних перевезень» ДТП «Львівська залізниця» за період з 01.01.2012 року по 30.06.2014 року, за результатами чого складено довідку №17-06-06/302.

Зокрема, ДФІ у Рівненській області встановлено, що поданих бухгалтерського обліку установи ВП «Рівненська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» протягом періоду з 01.01.2012 року по 30.06.2014 року нараховано та виставлено до оплати Рівненській транспортній прокуратурі за надані комунальні послуги, а саме, теплопостачання, водовідведення та водопостачання, які розраховані відповідно до площі даної будівлі та відповідних тарифів на вказані послуги на загальну суму 28086,28 грн., які в повному обсязі оплачено.

Також ревізією встановлено, що станом на 30.06.2014 року заборгованості по розрахунках прокуратури з ВП «Рівненська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» не рахується.

Враховуючи викладене, позовна вимога ВП «Рівненська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» про стягнення суми основного боргу відповідача перед позивачем за договорами про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 03 червня 2011 року та від 29 травня 2014 року по відшкодуванню послуг з електропостачання, спожитого протягом 1 жовтня 2012 року 15 травня 2014 року, яка складає 13 398 грн. 70 коп. є безпідставною та необґрунтованою.

Крім того, у своєму позові Дирекція, з урахуванням заяви від 5 серпня 2015 року №2/797, просила суд стягнути з відповідача 903 грн. 45 коп. витрат по відшкодуванню земельного податку, що сплачувався позивачем з 1 жовтня 2012 року по 30 червня 2014 року.

У той же час судами обох інстанцій встановлено, що умовами укладеного між сторонами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, експлуатаційних витрат та понесених витрат з оплати комунальних послуг від 3 червня 2011 року № Л/ДН-3-1109/ДНЮ-3-П був передбачений обовязок орендаря відшкодовувати витрати балансоутримувача на амортизаційні відрахування, експлуатаційні витрати та комунальні послуги пропорційно до займаної ним площі. Проте вказаний правочин не містить положень щодо відшкодування Прокуратурою витрат по відшкодуванню сплаченого позивачем земельного податку.

Посилання позивача на те, що витрати по сплаті земельного податку відносяться до експлуатаційних витрат правомірно не взяті до уваги судом першої інстанції, оскільки даний платіж має відмінну від експлуатаційних витрат правову природу та відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14 Податкового кодексу України справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Крім того, у матеріалах справи відсутні інші докази, які свідчать про наявність обовязку відповідача відшкодовувати позивачу витрати по сплаті даного податку у період дії договору оренди державного майна від 24 травня 2011 року № 908-2011.

Відтак, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що вимоги Дирекції про стягнення з відповідача грошового відшкодування по сплаті земельного податку, нарахованого з 1 жовтня 2012 року по 29 травня 2014 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як було зазначено вище, 29 травня 2014 року між Дирекцією та Прокуратурою був укладений договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та понесених витрат з оплати комунальних послуг № Л/ДН-3-1425/ДНЮ-3П, за умовами якого орендар, зокрема, зобовязався відшкодовувати витрати на відшкодування плати податку на землю пропорційно до займаної ним площі.

Водночас умовами даного правочину було передбачено, що понесені балансоутримувачем щомісячні витрати по утриманню приміщення, зайнятого орендарем, та вартість наданих послуг відображаються у розрахунку понесених витрат та наданих послуг, який до 20 числа кожного місяця направляється орендарю поштовим звязком для оплати. Оплата згідно актів виконаних робіт проводиться орендарем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок балансоутримувача протягом 10 днів місяця з дня отримання рахунків.

У своїй позовній заяві позивач посилався на те, що листом від 16 жовтня 2014 року №97 Дирекція зверталася до відповідача з вимогою погасити наявну в неї заборгованість по відшкодуванню земельного податку /т.1, а.с.67/. До вказаного листа був долучений відповідний рахунок від 25 вересня 2014 року № 202 та акт виконаних робіт по відшкодуванню витрат за користування земельною ділянкою на суму 903 грн. 45 коп. Крім того, листом від 10 лютого 2015 року № 32 позивач повторно звертався до відповідача з вимогою погасити наявний у нього борг по компенсації земельного податку /т.1, а.с.68/. До вказаного листа Дирекцією була долучена копія відповідного рахунку від 15 вересня 2014 року № 205.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного апеляційною інстанцією вбачається, що останні оформлені з порушенням вимог пункту 5.22 Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року № 55. Так, у даних листах відсутні відомості про наявність додатків до цих відправлень, зокрема, рахунків та актів виконаних робіт. Слід також зазначити, що у матеріалах даної справи відсутні будь-які інші докази, які свідчать про отримання відповідачем даних документів (опис вкладення в цінний лист, поштове повідомлення про вручення тощо).

У той же час, представник Прокуратури у судових засіданнях як першої так і апеляційної інстанції заперечував отримання відповідачем вищезазначених документів.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами частини 2 статті 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні належні докази надсилання позивачем та отримання Прокуратурою відповідних оригіналів актів виконаних робіт, рахунків та розрахунків по сплаті спірного земельного податку, господарський суд Рівненської області дійшов правильного висновку про передчасність даних позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції та є підставою для часткового скасування рішення місцевого господарського суду.

У відповідності до статті 49 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Рівненської області задоволити частково.

Скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 10 серпня 2015 року у справі №918/544/15 в частині стягнення з Прокуратури Рівненської області на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська дирекція залізничних перевезень" 13398 грн.70 коп. основного боргу, а також 1711 грн.59 коп. судового збору.

В цій частині прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №918/544/15 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Павлюк І. Ю.