РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015Справа №910/18283/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамант"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" та Комунального підприємства «Господар Дарницького району м. Києва»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація»

про визнання укладеною додаткової угоди до Договору про надання послуг №74-2006 від 01.08.2006 року.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Петренко Л.В., за довіреністю, Дорошенко Т.А., керівник

від відповідача - 1: Євдокименко В.М., за довіреністю

від відповідача - 2: Лісовський Ю.В., за довіреністю

від третьої особи: Лялюк Л.В., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Адамант" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (далі - відповідач - 1) та Комунального підприємства «Господар Дарницького району м. Києва» (далі - відповідач - 2) про визнання укладеною додаткової угоди до Договору про надання послуг №74-2006 від 01.08.2006 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.07.2015 було порушено провадження у справі № 910/18283/15.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва № 04-23/1160 від 10.08.2015, у зв'язку з тривалим лікарняним судді Літвінової М.Є., призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/18283/15, за результатом якого справу № 910/18283/15 передано на розгляд судді Нечаю О.В.

10.08.2015 судове засідання не відбулось.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.08.2015 справа була прийнята до свого провадження суддею Нечаєм О.В., розгляд справи призначено на 07.10.2015.

07.09.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

18.09.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

25.09.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи були подані письмові пояснення.

06.10.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача - 2 було подано відзив на позовну заяву.

07.10.2015 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Нечая О.В. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.10.2015 було призначено розгляд справи на 04.11.2015.

23.10.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

26.10.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача - 2 було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

У судове засідання 04.11.2015 представники позивача з'явились, надали суду свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача - 1 у судове засідання 04.11.2015 з'явився, надав суду свої пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник відповідача - 2 у судове засідання 04.11.2015 з'явився, надав суду свої пояснення по суті спору.

Представник третьої особи у судове засідання 04.11.2015 з'явився, надав суду свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2006 між Комунальним підприємством «Господар» (далі - виконавець, відповідач - 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Адамант» (далі - замовник, позивач) був укладений Договір про надання послуг № 74-2006 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець надає замовнику послуги з розміщення телекомунікаційного обладнання замовника і його утримання, а замовник виплачує виконавцеві винагороду за надання таких послуг. Під розміщенням та утриманням обладнання сторони домовились розуміти надання усіх послуг згідно з даним договором протягом строку його дії.

Згідно з п. 1.2 Договору розміщення обладнання здійснюється виконавцем на технічних поверхах чи в підвалах будинків, адреси яких зазначаються в додатках до договору, які є невід'ємною його частиною.

Згідно з п. 8.1 Договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом календарного року. Договір вважається щорічно продовженим на такий самий строк і на таких самих умовах, якщо жодна зі сторін не заявить письмово (рекомендованим листом) про його розірвання за 30 календарних днів до закінчення терміну його дії.

Додатковою угодою від 11.01.2010 сторони змінили п. 8.1 Договору, а саме встановили строк дії Договору до 31.12.2020.

В подальшому між виконавцем та замовником було укладено ряд додаткових угод до Договору, якими сторони погодили перелік будинків, в яких розміщується телекомунікаційне обладнання.

Позивач зазначає, що 12.02.2015 він отримав від відповідача - 2 Лист № 02 від 06.02.2015, в якому відповідач - 2 повідомив позивача про припинення дії Договору з 01.05.2015 у зв'язку з передачею житлового фонду на баланс новоствореному Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва».

Позивач листом № 67 від 08.04.2015 направив Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (далі - відповідач - 1) для підписання три примірники додаткової угоди про заміну сторони Договору та копію Договору.

Відповідач - 1 листом № 12-04/2015/1 від 15.04.2015 повернув позивачу примірники додаткової угоди без підпису, аргументуючи відмову від підписання зазначеної додаткової угоди рішенням Київської міської ради № 378/5765 від 14.07.2011.

На думку позивача, відповідач - 1 безпідставно відмовив йому в укладенні Додаткової угоди про заміну сторони виконавця Договору, в зв'язку з чим останній звернувся з позовом до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частинами 1 - 3 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Третя особа, надаючи пояснення по суті спору, зазначила, що відповідно до рішення Київської міської ради № 378/5765 від 14.07.2011 вона є єдиною уповноваженою особою на укладення договорів на розміщення суб'єктами господарювання телекомунікаційних мереж та обладнання в об'єктах комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Відповідач - 1, заперечуючи проти позову, зазначає про відсутність правових підстав для укладення спірної додаткової угоди, враховуючи рішення Київської міської ради № 378/5765 від 14.07.2011.

В свою чергу, з додаткової угоди до Договору, наданої позивачем, вбачається, що відповідач - 2 акцептував зазначену додаткову угоду.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 28.01.2013 у справі №5011-41/11387-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 23.07.2013, було відмовлено КП «Господар» Дарницького району міста Києва у розірванні Договору про надання послуг № 74-2006.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" передбачено, що місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Спеціальним законом, який визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування є Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно з статтями 6 та 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частин першої та п'ятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Згідно з частинами 1 та 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до пункту 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 Закону України "Про столицю України - місто-Герой Київ" Київська міська рада в межах своєї компетенції має право встановлювати порядок утримання та експлуатації об'єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування, визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів.

14.07.2011 Київською міською радою прийнято рішення № 378/5765 «Про питання впорядкування діяльності суб'єктів господарювання в галузі зв'язку та інформаційних технологій» (далі - рішення № 378/5765).

В подальшому, рішенням Київської міської ради464/1328 від 14 травня 2015 року були внесені зміни і доповнення в рішення № 378/5765.

Згідно з пунктами 1, 2 та 3 рішення № 378/5765 (із змінами та доповненнями) Київська міська рада доручила Комунальному підприємству "Київжитлоспецексплуатація" здійснювати моніторинг та координацію розміщення суб'єктами господарювання телекомунікаційних мереж та обладнання у (на) об'єктах комунальної власності територіальної громади міста Києва, таких як: нежитлові будинки, інженерні та інші споруди, а також будинки та інфраструктурні об'єкти житлового фонду, передані до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій; Комунальному підприємству "Київжитлоспецексплуатація" укладати договори на розміщення суб'єктами господарювання телекомунікаційних мереж та обладнання у (на) об'єктах, зазначених у пункті 1 цього рішення. Плата за розміщення телекомунікаційних мереж та обладнання у (на) об'єктах, зазначених у пункті 1 цього рішення, щомісячно у формі попередньої оплати перераховується суб'єктами господарювання згідно з умовами договору на поточний рахунок Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація".

Згідно з ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Як вбачається з матеріалів справи, третьою особою, 10.06.2015 було направлено на адресу позивача лист № 155/19-1126 від 08.06.2015 з проектом Договору про встановлення сервітуту, який був отриманий позивачем 12.06.2015.

В свою чергу, вищезазначений договір між третьою особою та позивачем укладений також не був.

Крім того, як вбачається з рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2013 у справі № 5011-41/11387-2012, 01.09.2011 між відповідачем - 2 та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» на виконання рішення Київської міської ради від 14.07.11р. № 378/5765 «Про питання впорядкування діяльності суб'єктів господарювання в галузі зв'язку та інформаційних технологій», було укладено Договір №09-Н/007 на відшкодування витрат утримання місць розміщення телекомунікаційних мереж, за умовами якого відповідач - 2 надає суб'єктам господарювання доступ до будівель та місце в житлових і нежитлових будівлях комунальної власності для прокладання телекомунікаційних мереж згідно з переліком відповідно до додатку № 1, а Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» перераховує відповідачу - 2 кошти на відшкодування витрат утримання місць розміщення телекомунікаційних мереж. Відповідно до п. 1.3 вказаного договору відповідач - 2 надає суб'єктам господарювання доступ до будівель та місце в житлових і нежитлових будівлях комунальної власності, лише після укладення суб'єктами господарювання відповідних договорів з Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація», про що Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» повідомляє відповідача - 2.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання тільки у випадках, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).

Отже, на підставі договору виникають права та обов'язки, які в частині зобов'язань мають бути виконані сторонами цього договору, якщо інше не встановлено самим договором або актами цивільного законодавства.

Разом з тим законодавство передбачає також випадки коли зобов'язання або права в договорі можуть бути передані (відступлення права вимоги, переведення боргу) іншій особі або виконані від імені сторони договору іншою особою (представництво тощо).

Відтак, з'ясовуючи зміст правовідносин сторін договору, суд має виходити з умов договору, його буквального та логічного змісту, з намірів сторін саме того договору, з приводу якого виник спір, а також із того, що сторони правовідносин мають діяти добросовісно.

Таким чином, відповідач - 1 правомірно не акцептував оферту позивача щодо укладення вищезазначеного додаткового договору до Договору, так як у відповідача - 1 відсутні правові підстави для укладення таких договорів, право на укладення яких, відповідно до рішення № 378/5765, належить виключно третій особі.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про визнання укладеною додаткової угоди до Договору про надання послуг №74-2006 від 01.08.2006 року не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 19.11.2015.

Суддя О.В. Нечай