РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015Справа №910/25598/15

За позовом Колективного підприємства "Сігма"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕА Електронікс Україна"

Про визнання договору частково недійсним

Суддя Прокопенко Л. В.

Представники:

Від позивача Марфіна В.І. - представник

Від відповідача Завойська Т.В. - представник

Колективне підприємство "Сігма" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕА Електронікс Україна" про визнання договору частково недійсним.

Ухвалою суду від 02.10.2015 порушено провадження у справі № 910/25598/15 та призначено розгляд справи на 04.11.2015.

03.11.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано додаткові документи по справі.

04.11.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові документи по справі.

04.11.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про проведення судових засідань в режимі відео конференції.

В судове засідання 04.11.2015 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по справі.

В судове засідання 04.11.2015 представник відповідача з'явився, заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.

Заслухавши представників сторін, суд відмовляє в задоволенні клопотання про проведення судових засідань у режимі відеоконференції

У судовому засіданні 04.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

08.01.2014 між КП "Сігма" та ТОВ "СЕА Електронікс Україна" було укладено договір поставки № 3, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця у визначені цим договором строки комплектуючі вироби, вимірювальні прилади, паяльне устаткування, електронні компоненти, зазначені у специфікації, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору, у специфікації зазначається найменування товару, його кількість, ціна, термін поставки, загальна вартість товару. Специфікація є невід»ємною частиною договору.

Згідно до п. 2.1 Договору строк поставки товару зазначається у специфікації. Постачальник має право на поставку товару партіями. Поставка товару може бути здійснена на підставі однієї чи декількох специфікацій, які за договором іменується як специфікація чи специфікації.

Базисні умови поставки - СРТ місто Чернівці (Інкотермс - 2000), якщо інше не зазначене у специфікації. ( п. 2.3)

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна кожної одиниці товару вказана в специфікації і виражається в гривні.

Згідно до п. 3.10 Договору сторони погодили, що у разі збільшення на день оплати курсу долару США та/або Євро до гривні, що склався на міжбанківському валютному ринку, більш ніж на 2% у порівняні з курсом на дату підписання Специфікації, оплата Товару здійснюється Покупцем за цінами, збільшеними пропорційно росту курсу долару США та/або Євро. Джерелом визначення курсу долару США або Євро на міжбанківському валютному ринку приймається Сторонами сайт в Інтернеті: (http://www.udinform.com.). Курсом на день оплати вважається курс продажу долару США або Євро на міжбанківському валютному ринку за попередній робочий день на момент закриття торгової сесії.

Відповідно до п. 7.6 Договору зміна, доповнення, розірвання договору здійснюються за згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом та договором.

Згідно до п. 8.2 Договору замість специфікацій можуть використовуватись рахунки-фактури, які складаються на підставі заявок покупця. Рахунки-фактур складені на підставі заявок покупця мають містити посилання на дату та номер Договору.

Позивач просить визнати недійсним договір поставки № 3 від 08.01.2014 в частині пункту 3.10 та п. 8.2. Зазначаючи, що вважає що п. 3.10 Договору яким ціна за поставлений товар встановлюється в еквіваленті іноземної валюти є таким що суперечить вимогам чинного законодавства. Крім того позивач зазначив, що рахунок-фактура є одностороннім документом та не може бути прирівняний до специфікації якою сторони за взаємною згодою погоджують істотні умови договору поставки.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог зазначаючи що вимоги позивача є безпідставними , не мають законодавчого обгрунтовання

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи подані сторонами суду докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами ст.. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В частині 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає що п. 3.10 суперечить чинному законодавству України, оскільки відповідно ціна товару в оспорюваному пункті встановлена в еквіваленті іноземної валюти.

Суд не погоджується із зазначиним, оскільки відповідно до приписів ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частиною 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін ( ст. 632 ЦК України).

Відносно зазначеного позивачем твердження визнання недійсним п. 8.2 Договору недійсним слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що при укладанні спірного договору сторонами було дотримано норми чинного законодавства, а саме:

- зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства.

- волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі;

- спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства;

- правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було в договору визначено предмет договору та розділом 8 інші умови договору, а саме що підставою для здійснення поставки - підписана сторонами специфікація або рахунок-фактура. Постачальник підтверджує замовлення виставленням покупцю рахунок-фактури, що мітить посилання на дату та номер. Розділом 3. Ціна Товару. Умови оплати Товару оспорюваного Договору сторони вичерпно визначили:

а) ціну договору як суму вартості всіх поставок та спосіб визначення ціни на кожну партію товару - у специфікаціях та рахунок-фактурі;

б) складові ціни - вартість тари і пакувального матеріалу, всі витрати на виробництво і транспортування товару на склад покупця плюс ПДВ;

в) спосіб зміни ціни договору без попереднього погодження іншої сторони за умови збільшення більш ніж на 2% курсу валют, що склався на міжбанківському валютному ринку на день оплати за цінами збільшеними пропорційно росту курсу валют.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку, що сторони в договорі вичерпно визначили всі істотні умови, крім того суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів відповідно до яких можна було б дійти висновку про наявність підстав визнання пунктів 3.10. та 8.2 Договору недійсними.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону..

Судові витрати відповідно до приписів статей 44, 49 ГПК України покладаються на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено 09.11.2015.

Суддя Л.В. Прокопенко