ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015р. Справа№ 914/3573/15

Господарський суд Львівської області в складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м.Львів

до відповідача ОСОБА_1 державного комунального підприємства Миколаївтеплокомуненерго, м.Миколаїв Львівської області

про стягнення 4 584,98 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 представник (довіреність №502-4157/2 від 19.12.2014р.);

від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Публічним акціонерним товариством Львівобленерго до відповідача ОСОБА_1 державного комунального підприємства Миколаївтеплокомуненерго про стягнення 4 584,98 грн., з яких 2 386,03 грн. пені, 306,70 грн. 3% річних та 1 892,25 грн. інфляційних втрат.

Як вбачається із розрахунку позовних вимог пеня за неналежне виконання умов договору зі сплати послуг за активну електричну енергію нарахована за період з 13.05.2015р. по 24.06.2015р. на суму боргу 18 912,90 грн.; за період з 25.06.2015р. по 31.07.2015р. на суму боргу 16 312,90 грн., а пеня за невиконання умов договору зі сплати послуг за реактивну електричну енергію нарахована за період з 09.05.2015р. по 31.07.2015р. на суму боргу 708,10 грн.

3% річних за неналежне виконання умов договору зі сплати послуг за активну електричну енергію нараховані за період з 01.05.2014р. по 06.05.2014р. на суму боргу 25 329,22 грн.; за період з 07.05.2014р. по 07.07.2014р. на суму боргу 30 662,60 грн., за період з 13.05.2015р. по 24.06.2015р. на суму боргу 18 912,90 грн.; за період з 25.06.2015р. по 31.07.2015р. на суму боргу 16 312,90 грн., а 3% річних за неналежне виконання умов договору зі сплати послуг за реактивну електричну енергію нараховані за період з 01.05.2014р. по 06.05.2014р. на суму боргу 883,93 грн.; за період з 07.05.2014р. по 07.07.2014р. на суму боргу 1 009,84 грн.; за період з 13.05.2015р. по 31.07.2015р. на суму

боргу 708,10 грн.

Інфляційні втрати за неналежне виконання умов договору зі сплати послуг за активну електричну енергію нараховані за період з 01.05.2014р. по 06.05.2014р. на суму боргу 25 329,22 грн.; за період з 07.05.2014р. по 07.07.2014р. на суму боргу 30 662,60 грн., за період з 13.05.2015р. по 24.06.2015р. на суму боргу 18 912,90 грн.; за період з 25.06.2015р. по 30.06.2015р. на суму боргу 16 312,90 грн., а інфляційні втрати за неналежне виконання умов договору зі сплати послуг за реактивну електричну енергію нараховані за період з 01.05.2014р. по 06.05.2014р. на суму боргу 883,93 грн.; за період з 07.05.2014р. по 07.07.2014р. на суму боргу 1 009,84 грн.; за період з 13.05.2015р. по 30.06.2015р. на суму боргу 708,10 грн.

Ухвалою суду від 16.10.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 26.10.2015р. Ухвалою суду від 26.10.2015р. розгляд справи відкладено на 18.11.2015р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання повторно не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав, причин невиконання вимог ухвал суду та неявки повноважного представника в судове засідання не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Станом на 18.11.2015р. від відповідача відзив, клопотання, заяви, в тому числі про відкладення розгляду справи, на адресу суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України при відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд,-

встановив:

Між ОСОБА_1 державним комунальним підприємством Миколаївтеплокомуненерго (надалі споживач) та Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго, що перейменоване у Публічне акціонерне товариство Львівобленерго (надалі постачальник) укладено договір №90342 від 19.10.2006р. про постачання електричної енергії, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії: зазначена в додатку №6 «Однолінійна схема».

Пунктом 2.2.2. договору передбачено, що постачальник зобовязується: постачати споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток №1 «Обсяги споживання електричної енергії споживачу та субспоживачу»); згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатками №11 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін»; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами; забезпечити отримання споживачем електричної енергії на pівні дозволеної потужності зазначеної в додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Пунктом 2.3.3 договору передбачено, що споживач зобовязується: оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Порядок розрахунків за спожиту електроенергію врегульовано Додатком №2 до Договору №90342 від 19.10.2006р.

У пункті 4 Додатку №2 сторони визначили, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період.

Відповідно до п.6 Додатку №2 рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків не має перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Як зазначає позивач, в порушення умов договору відповідач не здійснював вчасно оплати за поставлену електричну енергію та за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, що вбачається із поданого позивачем розрахунку позовних вимог

Відповідно до п.4.2.1. договору за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Отже внаслідок несвоєчасної оплати відповідачем за поставлену електричну енергію та за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, позивач на підставі п.4.2.1. договору нарахував пеню в розмірі 2 386,03 грн.

Крім того, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу 306,70 грн. 3% річних та 1 892,25 грн. інфляційних втрат.

Отже, позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 4 584,98 грн., з яких 2 386,03 грн. пені, 306,70 грн. 3% річних та 1 892,25 грн. інфляційних втрат.

Відповідач проти позовних вимог не заперечив, відзив на позов не подав, доводів позовної заяви не спростував.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За умовами ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Як вбачається із матеріалів справи позивач належним чином виконав умови договору про постачання електричної енергії. В матеріалах справи містяться рахунки, які виставлялись відповідачу. Однак всупереч умовам договору оплати вказаних рахунків здійснювались невчасно.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п.4.2.1. договору за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 2 386,03 грн. пені є обґрунтована та підлягає задоволенню.

Нормами ст.625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 306,70 грн. 3% річних та 1 892,25 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №17257 від 30.09.2015р. на суму 1 218,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Керуючись ст.ст. 34, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 державного комунального підприємства Миколаївтеплокомуненерго (81600, Львівська область, м.Миколаїв, проспект Гушевського, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Львівобленерго (79026, м.Львів, вул.Козельницька, 3, ) 2 386,03 грн. пені, 306,70 грн. 3% річних, 1 892,25 грн. інфляційних втрат та 1 218,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішення законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 23.11.2015р.

Суддя Петрашко М.М.