РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015Справа №910/25170/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат»
доПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»

провизнання недійсним договору
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (надалі - «Банк») про визнання недійсним договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір про надання овердрафту №ККООКN.140349.011 від 05.11.2013 р., укладений між сторонами, не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: від імені позивача такий договір укладений особою з перевищенням наданих їх повноважень.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.09.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 28.10.2015 р.

27.10.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано заперечення на позовну заяву, в яких вказував на те, що уповноваженим органом позивача (наглядовою радою) було надано згоду на укладення спірного договору генеральним директором, що свідчить про відсутність допущених порушень під час його укладення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.10.2015 р. розгляд справи відкладено на 16.11.2015 р. у зв'язку з неявкою представника позивача та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чино повідомлений, а його пояснення по суті спору були заслухані судом в попередніх судових засіданнях.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2013 р. між Банком та Товариством (позичальник) був укладений договір про надання овердрафту №ККООКN.140349.011 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого банк зобов'язується здійснювати платежі з поточного рахунку позичальника №4370 в Банку у разі відсутності на ньому власних грошових коштів у межах встановленого банком ліміту. З моменту здійснення таких платежів банк вважається таким, що надав позичальнику кредит у формі овердрафту на суму здійснених банком платежів в межах ліміту.

Згідно з п. 1.3 Договору ліміт овердрафту встановлюється в розмірі 30% від фактичного середньомісячного кредитового обороту по поточним рахункам, відкритим в інших банках/поточного рахунку, від основної діяльності за останні 3 місяці (формується виключно за рахунок надходжень виручки від реалізації товарів (робіт, послуг)), але не може перевищувати об'єму середньомісячної виручки згідно звіту про фінансові результати за останній звітний квартал більш ніж у 1,5 разів, що на дату укладення цього договору складає 2 500 000,00 грн.

Пунктом 1.5 Договору процентна ставка за користування овердрафтом: 18% проценті річних. Тип процентної ставки - фіксована.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача Договір укладений з порушенням норм законодавства, а тому існують підстави для визнання його недійсним.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків, а також наявність його порушеного права.

Як на підставу для визнання недійсним Договору позивач вказує на те, що від імені Товариства вказаний договір укладений представником (генеральним директором) з перевищенням наданих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи, спірний договір від імені позивача підписаний генеральним директором Поповим О.В., який діяла на підставі Статуту Товариства.

За змістом ст. ст. 92, 97 - 99 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абз. 1 ч. 2 ст. 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства» виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. Виконавчий орган акціонерного товариства підзвітний загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом. Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор).

Відповідно до п. 7.4.1 Статуту Товариства виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю є одноосібний орган - генеральний директор.

Пунктом 7.4.5 Статуту передбачено питання, які віднесені до компетенції генерального директора, до яких, зокрема, відноситься розпорядження коштами та майном Товариства в межах, визначених цим статутом, рішеннями зборів та наглядової ради.

Таким чином, положеннями Статуту Товариства генеральному директору було надано право розпорядження грошовими коштами, з урахуванням встановлених обмежень.

За змістом ч. 1 ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства» рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину. У разі неприйняття наглядовою радою рішення про вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситися на розгляд загальних зборів.

Пунктом 7.3.8 Статуту Товариства визначено, що до виключної компетенції наглядової ради належить, в тому числі, прийняття рішення про вчинення значних правочинів у випадках, передбачених ч. 1 ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства»; визначення переліку правочинів, наслідком яких може бути обмеження майнових прав чи відчуження майна товариства та надання генеральному директору попередньої згоди на здійснення таких правочинів, незалежно від їх вартості; встановлення граничного рівня вартості правочинів, які потребують отримання попередньої згоди наглядової ради та надання згоди на здійснення правочинів, що перевищують цей рівень.

На засіданні наглядової ради Товариства, яке відбулося 26.04.2013 р. та оформлено протоколом №12, було прийнято рішення про те, що генеральний директор Товариства має право на вчинення нижчезазначених правочинів, незалежно від їх вартості, виключно за умови одержання попередньої згоди на їх укладання, наданої наглядовою радою товариства, а у випадках, визначених законом «Про акціонерні товариства» - попередньої згоди на їх укладення, одержаної від загальних зборів товариства:

- про заставу майна товариства;

- кредитних договорів;

- угод позики, поруки, гарантії, переведення боргу, уступки вимоги;

- будь-яких угод з нерухомим майном товариства;

- угод з майном, віднесених до основних фондів товариства.

Таким чином, для укладення генеральним директором Договору, який за своєю правовою природою є кредитним договором, мало бути здійснено виключно за умови одержання попередньої згоди наглядової ради на таке укладення.

Позивач вказує, що Договір від імені Товариства підписаний генеральним директором без отримання попередньої згоди наглядової ради, що свідчить про перевищення наданих йому чинним законодавством України та Статутом Товариства повноважень.

В той же час, 27.10.2015 р. представником відповідача через канцелярію суду долучені до матеріалів справи копії протоколів засідань наглядової ради Товариства №20 від 04.10.2013 р., №21 від 07.10.2013 р., №22 від 09.10.2013 р., №23 від 11.10.2013 р. та №24 від 14.10.2013 р.

На перелічених засіданнях Наглядовою радою Товариства було прийнято рішення про надання згоди виконавчому органу Товариства на отримання овердрафту у сумі 2 500 000,00 грн. в Банку на термін 12 місяців за відсотковою ставкою 18%.

Вказані обставини повністю спростовують твердження позивача про відсутність попередньої згоди наглядової ради на укладення Договору, викладені в позовній заяві.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що Договір суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання Договору суборенди недійсним.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Договору суборенди необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський Вогнетривкий Комбінат» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.11.2015 р.

Суддя В.П. Босий