ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2015 р.Справа № 916/3162/15

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Горбатюку Р.О.

за участю представників сторін :

Від позивача: Кураніна К.С. за довіреністю № 21/17-8 від 05.01.2015р.;

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/3162/15:

За позовом: Публічного акціонерного товариства „Одесагаз";

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2;

про стягнення 27075,80 грн., -

у с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство „Одесагаз" (далі - Позивач) звернулось до господарського суду із позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, пені, 3% річних та штрафу за надмірно спожитий газ в загальній сумі 27 075,80 грн., посилаючись на наступне.

Між сторонами у справі 01.03.2010 р. укладений договвр № 006011 на постачання та транспортування природного газу та технічне обслуговування газового обладнання госпрозрахункових комунально - побутових об'єктів (далі - Договір).

Відповідно до Розділу 1 Договору предметом Договору є умови споживання, постачання та транспортування природного газу та технічне обслуговування газового обладнання Споживача в пункті споживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1.

Пунктом 5.1.Договору № 006011 від 01.03.2010 р. та Договору № 006011 від 01.01.2015р. передбачено вартість природного газу на момент укладання договору.

Пунктом 5.10 Договору передбачено, що сторони домовились, що ціна на газ вказана в даному договорі може змінюватись нормативними актами уповноважених органів і приймається сторонами до виконання без додаткового попередження.

Пунктом 5.6 Договору передбачено, що оплата за постачання та транспортування природного газу здійснюється Споживачем грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок Постачальника 100% вартості газу, який запланований для поставки у наступному місяці, не пізніше ніж за 7 банківських днів до початку місяця поставки газу.

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного з розрахунковим.

Пунктом 5.8 Договору передбачено, що у разі виникнення у Споживача заборгованості з оплати вартості послуг, передбаченому законодавством, укладають графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до Договору. У разі відсутності графіка погашення заборгованості Постачальник має право грошові коті , отримані від Споживача за газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок поранення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

На виконання умов Договору Позивач поставив Відповідачеві протягом березня, травня, червня, вересня, листопада, грудня 2014 р. та березня 2015 р. природний газ , а відповідач отримав його в обсягу 4,005,67 тис. куб.м. на загальну суму 9 181,18 грн.

Позивач зазначає, що відповідач не виконувава оплату за використаний природний газ в результаті чого у Відповідача перед Позивачем утворилась заборгованість за період з 11.04.2015 р. по 20.07.2015 р., яка станом на 15.07.2015 р. становить 9181,18 грн.

Пунктами 7.1-7.3 та 7.2.1 Договорів передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати передбачених розділами V та VI Договорів з Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня від уми прострочення платежу за кожен день прострочення.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми боргу з урахування встановленого індексу інфляції а також 3 % річних якщо інший розмір не передбачений законом або договором.

З підстав ч. 2 ст. 526 ЦК України, п.п. 7.1-7.3 та 7.2.1 Договорів на вказану суму боргу відповідачеві нараховані 3% річних в сумі 247.99 грн., пені в сумі 3165,84 грн. та індекс інфляції в сумі 14480,79 грн.

Згідно умов договору, остаточний строк виконання Відповідачем грошового зобов'язання до 10 числа місяця наступного за звітним, отже датою виникнення заборгованості слід вважати 10 число місяця наступного за звітним, у зв'язку з чим право на нарахування пені у позивача виникає з 10 числа місяця наступного за звітним.

Під час розгляду справи позивачем двічі уточнювались позовні вимоги, за останніми позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 247,99 грн., пені - 3165,84 грн. та суми інфляційних втрат в розмірі 5299,61 грн., зазначаючи про погашення відповідачем суми основного боргу 10.08.2015 р.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 625, 530, 611, 612, 625 ЦК України, Позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.09.2015р. суддя Никифорчук М.І. прийняв справу № 916/3162/15 до свого провадження.

В засіданні суду 03 листоапада 2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення в порядку ст. 85 ГПК України.

Відповідач в засідання суду не з'вився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (поштові повідомлення з позначкою "не знайдений" та "підприємство відсутнє" у справі).

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленум Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", - 3.9.1. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Справа розглянута за приписами ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.І ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушника господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько - правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Неустойкою відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 року визначено, що пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних простроченої суми, якщо законом або договором не передбачений інший розмір відсотків.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать кредитору.

Як випливає з матеріалів справи, приведені позивачем обставини цілком підтверджуються наданими ним доказами : вказаним Договором, актами приймання - передачі природного газу, розрахунком сум стягнення.

Проаналізувавши вказані докази, суд приймає їх до уваги як такі що доводять правомірність вимог Позивача. Вказані докази сумніву у суду не викликають.

Посилання Позивача на вищенаведені норми ЦК України суд вважає правильним, оскільки саме цими нормами регулюються правовідносини по даному спору.

Дотеперішнього часу сума боргу Відповідачем не сплачена, що є порушенням як умов вказаних Договорів так і ст. ст.. 525, 526 ЦК України.

Зворотнього відповідачем в порядку ст.33 ГПК України не доведено.

Підсумовуючи викладене, суд вважає вимоги Позивача законними, обґрунтованими, доведеними наявними у справі доказами і тому підлягаючими задоволенню в повному обсягу.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторни пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (65110, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» (65003, м. Одеса, вул. Одарія 1, ) - 3% річних в сумі 247 (двісті сорок сім) грн. 99 коп., пеню у сумі 3165 (три тисічі сто шістдесят п'ять) грн. 84 коп., інфляційні втрати в розмірі 5299 (п'ять тисяч двісті дев'яносто дев'ять) грн. 61 коп. та судовий збір у сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 09 листопада 2015 р.

Суддя М.І. Никифорчук