ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Справа № 910/10864/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства Львівської обласної ради "Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації"
на рішення від та на постанову відГосподарського суду міста Києва 17.06.2015 Київського апеляційного господарського суду 02.09.2015
у справі Господарського суду№ 910/10864/15 міста Києва
за позовомКомунального підприємства Львівської обласної ради "Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації"
доПублічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Стандарт"
прозобов'язання вчинити дії
у судовому засіданні взяли участь представники:
- позивача Петрівський І.М.;
- відповідача Янкова А.В.;
ВСТАНОВИВ:

22.04.2015 Комунальне підприємство Львівської обласної ради "Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Стандарт" про зобов'язання вчинити дії щодо перерахування коштів за платіжними дорученнями: № 102 від 05.02.2015 на суму 100 000, 00 грн., № 103 від 05.02.2015 на суму 100 000, 00 грн., № 104 від 05.02.2015 на суму 85 000 00, 00 грн. та № 106 від 06.02.2015 на суму 73 500, 00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 у справі № 910/10864/15 (суддя Цюкало Ю.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 (колегія суддів у складі: Смірнова Л.Г. - головуючий суддя, судді Кропивна Л.В., Чорна Л.В.), у позові відмовлено.

Не погоджуючись з наведеними судовими рішеннями, Комунальне підприємство Львівської обласної ради "Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 у справі № 910/10864/15, та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою (з урахуванням додаткових пояснень до касаційної скарги), скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Стандарт" надало відзив на касаційну скаргу, в якому з нею не погоджується та просить касаційну скаргу Комунального підприємства Львівської обласної ради "Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 у справі № 910/10864/15 залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм господарськими судами попередніх судових інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом даного спору є вимоги позивача про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо перерахування коштів за платіжними дорученнями: № 102 від 05.02.2015 на суму 100 000, 00 грн., № 103 від 05.02.2015 на суму 100 000, 00 грн., № 104 від 05.02.2015 на суму 85 000 00, 00 грн. та № 106 від 06.02.2015 на суму 73 500, 00 грн.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на порушення виконання відповідачем договору банківського рахунку № 1 від 06.08.2012.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до п.1 ч 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Вищий господарський суд України погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06.08.2012 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "Стандарт" і Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" укладено договір банківського рахунка, за умовами якого банк відкрив клієнту поточний рахунок № 1423, і після отримання повідомлення від податкового органу про взяття рахунку на облік здійснює розрахунково-касове обслуговування.

Відповідно до пункту 3.1.4 договору банківського рахунка відповідач зобов'язався своєчасно здійснювати розрахункові операції позивача відповідно до вимог чинного законодавства.

Комунальне підприємство Львівської обласної ради "Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" надало Публічному акціонерному товариству "Комерційний Банк "Стандарт" платіжні доручення №№ 102, 103, 104 від 05.02.2015 та № 106 від 06.02.2015 на загальну суму 358 500, 00 грн.

Однак подані до виконання розрахункові документи відповідачем виконано не було.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до статті 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Судами також встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.02.2015 № 116 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Стандарт" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 19.02.2015 № 38 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний Банк "Стандарт".

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Системний аналіз положень ЦК України, Законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і "Про банки і банківську діяльність" свідчить про те, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюється обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі № 910/9232/14, від 01.04.2015 у справі № 910/5560/14, від 01.04.2015 у справі № 910/9231/14, від 22.04.2015 у справі № 910/9234/14, від 20.05.2015 у справі № 910/11139/14, від 27.05.2015 у справі № 910/12766/14, від 10.06.2015 у справі № 927/1379/14).

Отже, зважаючи на положення викладених правових норм, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач є кредитором відповідача за договором банківського рахунка, а вимоги позивача про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо перерахування коштів за платіжними дорученнями є майновими вимогами кредитора, та правомірно відмовили у їх задоволенні в силу положень п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що відповідно до пункту 5 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки як встановлено судами грошові кошти надійшли на рахунок позивача до введення тимчасової адміністрації, а отже, з огляду на положення 5 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, поширюються на зобов'язання банку щодо перерахування коштів за платіжними дорученнями: № 102 від 05.02.2015 на суму 100 000, 00 грн., № 103 від 05.02.2015 на суму 100 000, 00 грн., № 104 від 05.02.2015 на суму 85 000 00, 00 грн. та № 106 від 06.02.2015 на суму 73 500, 00 грн.

Всі інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених у судових рішеннях, що оскаржуються. При цьому в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам статті 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства Львівської обласної ради "Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 у справі № 910/10864/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ