ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2015 р. Справа № 922/4237/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т.В., суддя Гребенюк Н.В.,

при секретарі Томіній І.В.,

за участю представників:

прокурора - Горгуль Н.В. - посв. №036152 від 29.10.2015 р.,

1-го відповідача - Оганезова Р.А. - дов. №08-11/4349/2-15 від 05.11.2015 р.,

2-го відповідача - Яуфман О.В. - дов. б/н від 21.09.2015 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційні скарги 1-го відповідача (вх. №4998 Х/3) та 2-го відповідача (вх. №5035 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 р. у справі № 922/4237/15,

за позовом Заступника прокурора Харківської області, м. Харків

до 1) Харківської міської ради, м. Харків,

2) Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський", м. Харків,

про визнання незаконним та скасування пункту додатку до рішення, визнання недійсним державного акту, визнання недійсним запису та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.09.2015 року (суддя Доленчук Д.О.) позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасувати п.5 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 24.02.2010 р. № 13/10. Визнано недійсним державний акт від 26.08.2010 р. серії ЯЛ № 186143 на право власності на земельну ділянку, площею 2,0 га, кадастровий номер :10:001:0147, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Поздовжня, виданий Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський" (61038, м. Харків, вул. Халтуріна, буд. 49, ідентифікаційний код 36817799). Визнано недійсним запис у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. Зобов'язано Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський" повернути земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :10:001:0147 у власність територіальної громади м. Харкова. Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський" на користь державного бюджету України 2436,00 грн. судового збору. Стягнуто з Харківської міської ради на користь державного бюджету України 2436,00 грн. судового збору.

1-й відповідач, Харківська міська рада, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 року скасувати і прийняти нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції не надано оцінку нормам ст. ст. 133, 134, 135, 137 ЖК УРСР на предмет відповідності їх критеріям актів Союзу РСР, дію яких на території республіки Україна регламентує Постанова Верховної Ради "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР". Також, як зазначає 1-й відповідач, суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права погодився з тим, що прокурор неправомірно та безпідставно усунувся від визначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, помилково зазначивши у якості 1-го відповідача Харківську міську раду. Крім того, 1-й відповідач вказав, що вирішуючи заяву Харківської міської ради про застосування наслідків пропущення прокурором строку позовної давності, судом першої інстанції не з'ясовано обставини справи та не досліджено жодного доказу на твердження прокурора стосовно поважності причин пропущення строку позовної давності.

2-й відповідач, Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський", подав також апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 року скасувати і прийняти нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх апеляційних вимог 2-й відповідач посилається на те, що судом першої інстанції в порушення ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України не застосовано позовну давність та прийнято оскаржуване рішення безпідставно та необґрунтовано.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу та в письмових поясненнях просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційних скаргах, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. Прокурор вказав, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення ст. ст. 13, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 12, 41, 116, 152 ЗК України, ст. ст. 11, 21, 256, 257, 317, 319, 378, 387, 1212 ЦК України, ст. ст. 133, 135, 137 ЖК УРСР, ст. ст. 10, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", примірний статут Житлово-будівельного кооперативу, затверджений Постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985р. № 186.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційних скаргах та у відзиві на них доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно позову прокурор вказує, що у ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території м. Харкова, прокуратурою області встановлено, що п.5 додатку 1 до рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 24.02.2010 р. № 13/10 надано у власність Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський" земельну ділянку, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 2,0 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Поздовжній. Будівництво виконати до 31.12.2012 р.

На підставі вказаного рішення Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський" отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 26.08.2010 р. серії ЯЛ №186143, площею 2,0 га, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Поздовжня.

Відповідно до інформації Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області від 05.06.2015р. № 2560/0/2-15 нормативно-грошова оцінка вказаної земельної ділянки за кадастровим номером :16:001:0147 становить 4465000 грн.

Вказаний державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14.

За результатами вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території міста Харкова, прокуратурою Харківської області було встановлено, що зазначене рішення Харківської міської ради про передачу у власність ОК "ЖБК "Білгородський" прийнято у порушення вимог ст. 41 Земельного кодексу України (ЗК України), ст. ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР (ЖК) та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 року №186.

Так, як зазначив прокурор, відповідно до ч. 1 ст. 41 ЗК України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Статтею 133 ЖК визначено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу (далі - ЖБК) і одержати в ньому квартиру.

Відповідно до ст.135 ЖК та абз.1 п. 8 Примірного статуту до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і які потребують поліпшення житлових умов.

Згідно з вимогами ст.137 ЖК житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності ЖБК установлюється цим Кодексом, Примірним статутом та іншими актами законодавства.

Частиною 6 ст.137 ЖК та абз. 2 п.4 Примірного статуту передбачено, що рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Однак, як зазначає прокурор, ОК "ЖБК "Білгородський" не відповідає вимогам ст.ст.133, 135, 137 ЖК та Примірного статуту в частині мети його діяльності, як житлово-будівельного кооперативу. Так, усупереч ч. б ст. 137 ЖК та абз.2 п.4 Примірного статуту рішення про створення ОК "ЖБК "Білгородський" (протокол загальних зборів засновників від 09.12.2009 №1) не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, при тому що статут кооперативу зареєстровано саме у цій місцевій раді.

З позову вбачається, що за організаційно-правовою формою ОК "ЖБК "Білгородський" являється обслуговуючим кооперативом, що відображено у п.1.1. статуту кооперативу та у реєстраційній картці форми 1 кооперативу (як вид економічної діяльності зазначено управління нерухомим майном код 70.32.0). Факт того, що ОК "ЖБК "Білгородський" не є житлово-будівельним кооперативом підтверджується тим, що відповідно до листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області від 05.05.2015 №1020-2631 кооператив так і не розпочав будівництво, декларація про початок будівництва об'єкту нерухомого майна за адресою м. Харків, вул. Поздовжня у відповідному Департаменті зареєстрована не була.

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що п.5 додатку 1 до рішення 41 сесії 5 скликання від 24.02.2010 №13/10 ОК "ЖБК "Білгородський" є незаконним. Вказане рішення прийнято в порушення вимог ст.41 ЗКУ, ст.ст.133, 135, 137 ЖК та Примірного статуту.

Також, в своєму позові прокурор зазначив, що відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з положеннями ст. 378 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду, у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" (зі змінами та доповненнями) державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Як вказує прокурор, оскільки п. 5 додатку 1 до рішення 41 сесії 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 24.02.2010 №13/10, є незаконним, і воно слугувало підставою для подальшого оформлення державного акта на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯЛ №186143, то відповідний державний акт на право власності не відповідає законодавству та порушує права власника. Таким чином, зазначений державний акт підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, а ОК "ЖБК "Білгородський" таким, у якого не виникало право власності на зазначену земельну ділянку.

У зв'язку з цим, прокурором було подано до господарського суду позов про визнання незаконним та скасування п. 5 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 24.02.2010 р. № 13/10; визнання недійсним державного акту від 26.08.2010 р. серії ЯЛ № 186143 на право власності на спірну земельну ділянку; визнання недійсним запису у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку; зобов'язання ОК "ЖБК "Білгородський" повернути спірну земельну ділянку у власність територіальної громади м. Харкова.

Разом з тим, відповідачами у справі заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності до спірних правовідношень. Однак, суд першої інстанції неправомірно не застосував позовну давність, зважаючи на наступне.

Так, позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

Водночас необхідно мати на увазі, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 Цивільного кодексу України, абзац третій частини другої статті 20 Господарського кодексу України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

Таким чином, до спірних взаємовідносин встановлюється загальна позовна давність, яка згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України становить три роки.

Як роз'яснено у п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 року, початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 Цивільного кодексу України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Частинами 1, 2, 4 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 27.05.2014 року у справі №3-23гс14 та від 23.12.2014 року у справі №916/2414/13.

Тобто, у разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор, позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Як вбачається з протоколу пленарного засідання сесії Харківської міської ради від 24.02.2010 року, на пленарному засіданні Харківської міської ради безпосередньо був присутній заступник прокурора м. Харкова - Петрова О.І.

Крім того, як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів (а.с. 122) супровідним листом від 26.03.2010 року вих. №08-04/700/2-10 Харківською міською радою було надано прокурору міста Харкова Попопвичу Є.М. копію рішення 41-ї сесії Харківської міської ради 5 стикання від 24.02.2010 року. Згідно печатки Прокуратури міста Харкова на вказаному супровідному листі, він був отриманий Прокуратурою.

У мотивувальній частині постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014 року №6-152цс14 визначено наступне: "Норма частини першої статті 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин".

Отже, у зв'язку із обізнаністю з 24.02.2010 року прокурора м. Харкова про прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, згідно із позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року №6-152цс14, також є обізнаними всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять єдину централізовану систему відповідно до ст. 6 Закону України "Про прокуратуру". А з урахуванням правової позиції зазначеної у постанові Верховного Суду України №З-23гс14 від 27.05.2014 року, початок перебігу строку позовної давності починає свій перебіг не з дати здійснення прокурором перевірки оскаржуваного рішення, а з дати коли прокурору було відомо про існування оскаржуваного рішення (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Таким чином, початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 24.02.2010 року, починається саме з цієї дати прийняття рішення, оскільки його прийняття відбувалось безпосередньо за участю прокурора міста Харкова, який перебував на пленарному засіданні, та у відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності за вимогами щодо оскарження цього рішення сплинув 24.02.2013 року.

Згідно із п. 10 наказу Генеральної прокуратури України від 18.10.2010 року "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів", з метою підвищення ефективності наглядової діяльності за додержанням і застосуванням законів, керуючись статтями 1,15,19-24 Закону України "Про прокуратуру", було наказано, зокрема, періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

Відповідним суб'єктом здійснення державою своїх цивільних прав в даному випадку є прокурор, який згідно із ст. 1 Закону України "Про прокуратуру", здійснює прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими Радами, їх виконавчими органами, з відповідними наслідками прокурорського нагляду, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави.

Крім цього, спірне рішення було направлено на адресу прокурора міста Харкова листом № 08-04/700/2-10 від 26.03.2010 року, що свідчить про об'єктивні можливості для здійснення перевірки законності цього рішення і звернення до суду, в разі наявності порушень під час його прийняття.

Посилання прокурора на те, що органам прокуратури стало відомо про те, що Харківська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення була зобов'язана з'ясувати правовий статус, мету та підстави створення кооперативу відповідно до ЖК та Примірного статуту тільки 17.04.2014 року, тобто після прийняття відповідної постанови Верховним Судом України, не має правового значення у справі, та не може бути початком перебігу строку позовної давності, з огляду на таке.

Як зазначає прокурор, безпосередні дані, які свідчать про порушення порядку передачі земельної ділянки ОК "ЖБК "Білгородський", прокуратурою міста виявлено у травні-квітні 2015 року.

Втім, судова колегія вважає, що оскільки про прийняття рішення прокурору було відомо з моменту його прийняття, то з цього часу прокурор мав можливість отримати ті дані, які на його думку свідчать про порушення передачі земельної ділянки та є підставою для звернення до суду.

Отже, відповідна правова позиція Верховного Суду України не може бути початком для перебігу строку позовної давності, оскільки вона не стосується спірного рішення Харківської міської ради та не була предметом судового розгляду Верховного Суду України. Спірне рішення було прийнято ще у 2009 році, а не здійснення прокурором перевірки законності рішення є лише підтвердженням бездіяльності прокурора, оскільки цей обов'язок був передбачений відповідними наказами Генерального прокурора, які є обов'язковими до виконання згідно із ст. 15 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Отже, висновок не є актом цивільного законодавства, по-перше, по-друге закон не має зворотної дії в часі.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна заява подана до суду прокурором після спливу трирічного строку позовної давності. Причини пропуску позовної давності прокурором під час розгляду справи в суді прокурором документально не обґрунтовані, клопотання про його поновлення прокурором не заявлялось (ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищенаведене та те, що прокурор звернувся до суду поза межами строку позовної давності, суд визнає заяви відповідачів про застосування строку позовної давності обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки прокурор звернувся до господарського суду після спливу позовної давності, а матеріалами справи не підтверджено поважні причини пропуску позовної давності, судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом позовної давності.

Дана позиція узгоджується з висновками, викладеними в постановах Вищого господарського суду України у справі № 922/1641/15 від 13.10.2015р., у справі № 922/1433/15 від 29.10.2015р.

Враховуючи вищезазначене, рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 р. у справі № 922/4237/15 підлягає скасуванню, а апеляційні скарги - задоволенню.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Харківської міської ради, м. Харків, та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський", м. Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 р. у справі № 922/4237/15 задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 р. у справі № 922/4237/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 16.11.2015 р.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.