ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року Справа № 15/972

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоЄвсікова О.О.,
суддів:Кролевець О.А. (доповідач у справі), Попікової О.В.
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Омега банк"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 18.08.2015
та ухвалуГосподарського суду Житомирської області від 07.07.2015
за поданнямДержавної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції від 12.06.15 №3/2939 про заміну сторони виконавчого провадження
у справі№15/972 Господарського суду Житомирської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Сведбанк" (правонаступник Публічне акціонерне товариство "Омега банк")
доПриватного підприємства "Спайк-плюс"
простягнення 69727,11 доларів США
за зустрічним позовом Приватного підприємства "Спайк-плюс"
доПублічного акціонерного товариства "Сведбанк" (правонаступник Публічне акціонерне товариство "Омега банк")
провнесення змін до кредитного договору №ТО10708-К/31 від 30.09.2008
за участю представників сторін
від позивача:Кудрик О.О.
від відповідача:не з'явився
від ДВС:не з'явився
від ПАТ "Дельта Банк": не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.09.2010 задоволено частково первісний позов: стягнуто з Приватного підприємства "Спайк-плюс" на користь Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" (правонаступник Публічне акціонерне товариство "Омега банк") 60000,00 доларів США заборгованості по кредитній лінії, 9922,75 доларів США заборгованості по процентах, 6363,34 доларів США пені за прострочку по тілу кредиту, 293,97 доларів США пені за розстрочку сплати процентів, 765,82 доларів США витрат по сплаті державного мита, 302,92 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; відмовлено в позові в частині стягнення з Приватного підприємства "Спайк-плюс" 1469,16 доларів США пені по простроченому тілу кредиту та 826,85 доларів США пені по прострочених відсотках; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 07.07.2015 (суддя Кудряшова Ю.В.), яка залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.08.2015 (колегія суддів у складі: Тимошенко О.М., Коломис В.В., Огороднік К.М.), за поданням Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції замінено сторону виконавчого провадження Публічне акціонерне товариство "Омега банк" на його правонаступника Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" у виконавчому провадженні по виконанню наказу Господарського суду Житомирської області від 08.10.2010 №15/972.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Публічне акціонерне товариство "Омега банк" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати як такі, що не відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а також прийняти нове рішення, яким відмовити відділу Державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні по виконанню наказу Господарського суду Житомирської області від 08.10.2010 №15/972.

Учасники судового процесу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідач, Державна виконавча служба Бердичівського міськрайонного управління юстиції та ПАТ "Дельта Банк" не скористались передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.09.2010 задоволено частково первісний позов у даній справі: стягнуто з Приватного підприємства "Спайк-плюс" на користь Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" заборгованість за кредитним договором №Т010708-К/31 від 30.09.2008 з урахуванням процентів та пені у загальній сумі 76580,06 доларів США, а також 765,82 доларів США витрат по сплаті державного мита, 302,92 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На виконання зазначеного судового рішення видано наказ №15/972 від 08.10.2010.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 13.08.2013 до Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС) надійшла заява про відкриття виконавчого провадження від 07.08.2013 від ПАТ "Омега банк" (як правонаступника ПАТ "Сведбанк" у зв'язку з перейменуванням останнього, що підтверджено витягом зі статуту). 26.08.2013 державним виконавцем Велидчуком О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №39340929.

А 03.06.2015 до ВДВС надійшла заява від 26.05.2015 від ПАТ "Дельта Банк" про звернення ВДВС до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні з ПАТ "Омега банк" на заявника у зв'язку з правонаступництвом на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 19.08.2014 між ПАТ "Омега банк" та ПАТ "Дельта Банк" (далі - Договір) і зведеного акту приймання-передачі кредитних файлів №1 до Договору.

У зв'язку з викладеними обставинами 25.06.2015 до Господарського суду Житомирської області звернувся Відділ державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції з поданням №3/2939 від 12.06.2015 про заміну сторони виконавчого провадження ПАТ "Омега банк" на ПАТ "Дельта Банк".

Під час розгляду даної заяви суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що з поданих представником ПАТ "Дельта Банк" копій: договору купівлі-продажу прав вимоги від 19.08.2014 між ПАТ "Омега банк" та ПАТ "Дельта Банк", зведеного акту приймання-передачі кредитних файлів №1 до Договору вбачається, що ПАТ "Омега банк" (продавець) продав (відступив) та передав ПАТ "Дельта Банк" (покупцю) права вимоги, зокрема, за кредитним договором №Т010708-К/31 від 30.09.2008, який був предметом спору в даній справі.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, замінив сторону виконавчого провадження ПАТ "Омега банк" на ПАТ "Дельта Банк".

Процесуальне правонаступництво врегульовано ст. 25 ГПК України, згідно з ч. 1 якої у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Закон України "Про виконавче провадження" у ч. 5 ст. 8 передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

З аналізу наведених норм вбачається, що процесуальне правонаступництво як перехід процесуальних прав і обов'язків сторони у справі до іншої особи відбувається у зв'язку з вибуттям особи зі складу спірного матеріального правовідношення, тому для вирішення питань можливості правонаступництва необхідним є встановлення фактичних обставин заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником відповідно до норм матеріального права.

ЦК України у ст.ст. 512-514 передбачає заміну кредитора у зобов'язанні, зокрема, в разі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас правочин щодо відступлення прав вимоги, окрім відповідної форми, має відповідати іншим загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України, адже їх недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) є підставою для недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України. Зокрема, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Тобто сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови, причому навіть і тоді, коли суд не визнає його недійсним, а в силу ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у ст. 38 передбачено перевірку Фондом правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Вказаною нормою визначено, зокрема, такі підстави нікчемності правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору тощо.

Зважаючи на положення викладених норм, при вирішенні питання щодо заміни сторони (стягувача) у справі іншою особою судам необхідно належним чином з'ясувати фактичні обставини щодо заміни відповідної особи як кредитора у спірному матеріальному правовідношенні на певного правонаступника з дотриманням вимог матеріального права.

Водночас рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. При цьому рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом, наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили (п.п. 2, 4 постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 за №6).

Відповідно до ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2. ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії; якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

За вимогами п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 за №55, "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003" відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Вказані вимоги щодо необхідності повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення відповідного процесуального питання, на підставі належних та допустимих доказів мають бути дотримані господарськими судами також і при винесенні ухвал.

Перевіривши в межах, встановлених ст. 1117 ГПК України, в касаційному порядку ухвалу і постанову в даній справі щодо застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, касаційна інстанція дійшла висновку, що судами не у повному обсязі дотримано наведених вище вимог, які ставляться до судового рішення, а також не повністю досліджено відповідні обставини, які підлягали встановленню.

Так, при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження щодо виконання судового рішення в даній справі з ПАТ "Омега банк" на ПАТ "Дельта Банк" суди виходили з встановлення обставин укладення між названими особами Договору як підстави для заміни кредитора у зобов'язаннях за кредитним договором №Т010708-К/31 від 30.09.2008.

При цьому суди як першої, так і апеляційної інстанції не дослідили надані сторонами докази на підтвердження вказаних обставин щодо їх відповідності вимогам ст.ст. 34, 36 ГПК України і ДСТУ 4163-2003.

Разом з тим, суд першої інстанції взагалі не досліджував обставини дійсності Договору відповідно до положень законодавства, зокрема, Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зважаючи на віднесення ПАТ "Омега банк" до категорії неплатоспроможних.

Суд апеляційної інстанції відхилив доводи ПАТ "Омега банк" щодо нікчемності Договору з підстав, визначених п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку з тим, що на момент здійснення зміни сторони виконавчого провадження ухвалою суду першої інстанції не було заявлено про нікчемність Договору.

За висновком суду апеляційної інстанції, зважаючи на визначену вказаною нормою процедуру застосування нікчемності правочинів неплатоспроможного банку, сторони не зобов'язані виконувати передбачені таким правочином умови лише з моменту отримання повідомлення про нікчемність правочину, оскільки лише з цього моменту наступає інша фаза дій - добровільне або примусове застосування наслідків нікчемного правочину, визнання нікчемного правочину недійсним тощо.

Однак наведений висновок суду заснований на довільному тлумаченні положень ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та без урахування суті поняття нікчемного правочину як такого, що в силу ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 ЦК України є недійсним з моменту його вчинення та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. При цьому закон не передбачає зміну моменту недійсності правочину, зважаючи на обставини виявлення його, визнання недійсним судом (яке щодо нікчемного правочину не вимагається) або виконання сторонами обов'язку повернути одна одній одержане на виконання нікчемного правочину, передбаченого як ч. 1 ст. 216 ЦК України, так і ч. 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Водночас наявність чи відсутність обставин, з якими закон пов'язує нікчемність правочинів, зокрема, неплатоспроможного банку, суд апеляційної інстанції по суті також не досліджував.

Зважаючи на викладене, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення у даній справі є передчасним, оскільки не ґрунтується на повному і всебічному розгляді в судовому процесі всіх обставин, встановлення яких є необхідним відповідно до норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору вимог ст.ст. 43, 47, 43, 86, 105 ГПК України, тобто ухвала і постанова не відповідають нормам матеріального і процесуального права, тому підлягають скасуванню.

Оскільки касаційна інстанція не наділена правом оцінки доказів, наданих сторонами у справі, а таке право належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення на підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Омега банк" задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 07.07.2015 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 18.08.2015 у справі №15/972 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя О.Євсіков

Судді О.Кролевець

О.Попікова