ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р.Справа № 916/3839/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В.

(Склад колегії змінено на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів)

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від позивача (Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства „УКРДІПРОДОР") - Мельник О. В.;

від позивача (ОФ ДП „УКРДІПРОДОР" - „ОДЕСАДІПРОДОР") - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг в Одеській області

на рішення господарського суду Одеської області від 08.07.2015р.

по справі № 916/3839/14

за позовом Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства „УКРДІПРОДОР", в особі Одеської філії ДП „УКРДІПРОДОР" - „ОДЕСАДІПРОДОР"

до відповідача: Служби автомобільних доріг в Одеській області

про стягнення 183 690,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2014 року Державне підприємство Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Одеської філії Державного підприємства "Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Одесадіпродор" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Служби автомобільних доріг в Одеській області про стягнення заборгованості у сумі 183 690,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по укладеному між сторонами договору № 2609 від 14.12.2011 року в частині сплати за надані послуги по виконанню робіт з розробки проектно-кошторисної документації на реконструкцію автомобільної дороги державного значення. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати понесені при розгляді справи.

У відзиві Служба позовні вимоги Підприємства не визнавала та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що, по-перше, відповідач є державною неприбутковою організацією, яка фінансується з Державного бюджету України. При цьому, процедура закупівлі робіт у позивача відбулась у 2011р., у той час як фінансування отримане лише у 2013 р., через що в органах казначейства не вдалось зареєструвати бюджетні зобов'язання; по-друге, проектна документація, з метою виготовлення якої сторонами укладено угоду, Службі не передавалась, у зв'язку з чим остання не змогла прийняти роботи та перевірити їх якість; по-третє, договір на виконання робіт розірвано 10.02.2014р., внаслідок чого підстави для задоволення позову - відсутні.

У письмових поясненнях позивач заперечував проти поданого Службою відзиву на позов, посилаючись на те, що не дивлячись на відсутність фінансування, Служба не повідомляла Підприємство про призупинення робіт до отримання коштів. Крім того, отримавши проектну документацію, відповідач не надав обґрунтованої письмової відмови від прийняття результатів робіт, а тому розірвання угоди не звільняє від виконання зобов'язань, які виникли до дати припинення дії правочину.

Рішенням господарського суду Одеської області (суддя Демешин О.А.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що обов'язок відповідача з оплати робіт наступає після підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт, а в матеріалах справи такі підписані акти відсутні. Водночас в рішенні суду зазначено, що навіть якщо б прийняти до уваги твердження позивача про безпідставність не підписання відповідачем Акту здачі-прийняття виконання робіт, то відлік строків оплати слід було б здійснювати з моменту одержання цього Акту відповідачем - 04.02.2014, у зв'язку з чим відповідач своє зобов'язання з оплати виконаних робіт повинен був виконати до 04.09.2014р., тоді як 10.02.2014р. обов'язки по виконанню сторонами Договору припинились.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 (колегія суддів: Колоколов С.І., Разюк Г.П., Гладишева Т.Я.) апеляційну скаргу Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "УКРДІПРОДОР", в особі Одеської філії ДП "УКРДІПРОДОР" - "ОДЕСАДІПРОДОР" задоволено, рішення господарського суду Одеської області від 01.12.2014р. по справі № 916/3839/14 скасовано. Позов Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "УКРДІПРОДОР", в особі Одеської філії ДП "УКРДІПРОДОР" - "ОДЕСАДІПРОДОР" задоволено. Стягнуто з Служби автомобільних доріг в Одеській області на користь Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "УКРДІПРОДОР" в особі Одеської філії ДП "УКРДІПРОДОР" - "ОДЕСАДІПРОДОР" 183690,00 грн. суми заборгованості за Договором № 2609 від 14.12.2011 року та судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 3 574,00 грн. Стягнуто з Служби автомобільних доріг в Одеській області на користь Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "УКРДІПРОДОР", в особі Одеської філії ДП "УКРДІПРОДОР" - "ОДЕСАДІПРОДОР" судовий збір за розгляд апеляційної скарги у сумі 1836,91 грн.

Постанова апеляційної інстанції мотивована тим, що єдиною підставою неможливості прийняття та оплати виконаних позивачем робіт за Договором є неспроможність відповідача зареєструвати бюджетні зобов'язання, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази неотримання відповідачем бюджетних коштів для оплати відповідних робіт. Також суд зазначив, що за умовами Договору відповідач вправі не приймати роботи лише за умови надання письмової мотивованої відмови, та послався на положення абз. 2 ч. 4 ст. 882 ЦК України.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.04.2015р. вказані судові рішення скасовані, справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Як зазначено касаційною інстанцією, суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не дослідили обставини щодо фактичного виконання позивачем певного обсягу робіт, прийняття та оплата якого передбачені умовами Договору. Зокрема, суди не з'ясували наявність правових підстав для прийняття відповідачем та оплати окремих етапів відповідної роботи згідно з умовами Договору та вимогами закону, а також строк виконання відповідних зобов'язань в разі їх виникнення.

Тобто правовідносини, які склались між сторонами у справі, не отримали належної правової оцінки судів щодо виконання позивачем свого обов'язку за Договором з виконання певного обсягу роботи, якому відповідає обов'язок відповідача зі сплати відповідної суми коштів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.04.2015р. справу №916/3839/14 прийнято до провадження суддею Никифорчуком М.І.

В поясненнях по справі від 20.05.2015р. ДП Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства „УКРДІПРОДОР" просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача 183690,00 грн. суми заборгованості.

Так, відповідачем не було вжито усіх заходів, передбачених чинним законодавством для належного виконання взятих на себе за Договором зобов'язань, а саме:

- не було повідомлено позивача про призупинення робіт за Договором у зв'язку з із відсутністю фінансування;

- не надано суду усіх належних та допустимих доказів в підтвердження того, що ним вживались заходи для належного виконання зобов'язань за спірним договором, а також подавались та реєструвались зобов'язання за Договором у фінансовому плані на поточні 2011-2014 р.р. та в Держказначействі;

- відповідачем не було оформлено, незважаючи на неодноразові письмові звернення позивача, акт здачі-приймання робіт по Договору;

- відповідачем не було надано ні позивачу ні суду обґрунтованої (мотивованої) письмової відмови від прийняття робіт у зв'язку із їх невідповідністю завданню чи нормативним документам;

- відповідачем не було надано суду жодного належного та допустимого (відповідно до вимог розділу 5 ГПК України) доказу звернення до позивача із вимогою чи пропозицією надати додатково чи повторно матеріали, які були виконані по першому етапу Календарного плану і які начебто відсутні у відповідача;

- відповідачем не було надано суду жодного належного та допустимого письмового доказу, що підтверджував би офіційну відмову Державного казначейства від прийняття до реєстрації Договору №2609 від 14.12.2011р., а також грошових зобов'язань за спірним Договором на загальну суму 183690,00 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.07.2015р. (суддя Никифорчук М.І.) позов Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "УКРДІПРОДОР", в особі Одеської філії ДП "УКРДІПРОДОР" - "ОДЕСАДІПРОДОР" задоволено повністю. Стягнуто зі Служби автомобільних доріг в Одеській області на користь Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "УКРДІПРОДОР" в особі Одеської філії ДП "УКРДІПРОДОР" - "ОДЕСАДІПРОДОР" 183690,00 грн. суми заборгованості за Договором № 2609 від 14.12.2011 року та судовий збір у сумі 3673,80 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за укладеним між сторонами у справі договором № 2609 від 14.12.2011 р. щодо своєчасної та повної оплати виконаних робіт з розробки проектно-кошторисної документації на реконструкцію автомобільної дороги державного значення (регіональна) Рені - Орлівка - Ізмаїл на ділянці км 8+000 - км 13+000, Одеська область, внаслідок чого має борг по їх оплаті в сумі 183690,00 грн., а тому повинний сплатити Підприємству зазначену суму боргу.

Також судом зазначено, що направлений відповідачеві Акт здачі-приймання виконаних робіт був отриманий відповідачем, але безпідставно не був підписаний останнім. Доказів про підстави відмови підписати вказаний акт, останнім не надані. На думку суду, дії відповідача щодо не підписання вказаного акту та неоплата вартості виконаних робіт є безпідставними, адже це суперечить п.3.2 Договору.

Також місцевим судом зазначено, що твердження відповідача що оплата не здійснюється за відсутністю фінансування є безпідставними та такими, що суперечать вимогам закону, зокрема ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від обов'язку виконати грошове зобов'язання.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення господарського суду Одеської області від 08.07.2015р. скасувати, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з порушеннями норм матеріального та процесуального права та постановити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що, по-перше, відповідач є державною неприбутковою організацією, яка фінансується з Державного бюджету України. При цьому, процедура закупівлі робіт у позивача відбулась у 2011 р., у той час як фінансування отримане лише у 2013 р., через що в органах казначейства не вдалось зареєструвати бюджетні зобов'язання; по-друге, проектна документація, з метою виготовлення якої сторонами укладено угоду, Службі не передавалась, у зв'язку з чим остання не змогла прийняти роботи та перевірити їх якість; по-третє, договір на виконання робіт розірвано 10.02.2014 р., внаслідок чого підстави для задоволення позову - відсутні.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутнього в засіданні представника позивача, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2011р. між Службою автомобільних доріг в Одеській області (замовник) та Одеською філією ДП - Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» - Одесадіпродор» (виконавець) укладено договір № 2609 (далі - договір), за умовами якого замовник доручив, а виконавець зобов'язався у 2011-2012 р.р. виконати роботи з розробки проектно-кошторисної документації на реконструкцію автомобільної дороги державного значення (регіональна) Рені - Орлівка - Ізмаїл на ділянці км 8+000 - км 13+000, Одеська область.

У п. 9.1. сторонами встановлено, що договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до п. 1.2. договору, термін виконання та здачі робіт визначається календарним планом робіт, який є невід'ємною частиною цього Договору і може бути змінений, про що складається додаткова угода.

Пунктом 4.1. договору сторони визначений термін виконання робіт, зокрема: початок - 14.12.2011 р., закінчення - 13.02.2012 р.

Розділом 3 договору передбачено порядок здійснення оплати. Так, відповідно до п.3.2 Договору, підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами Акти здачі-приймання виконаних робіт, які складаються Виконавцем і подаються для підписання Замовнику. Замовник зобов'язується підписати і повернути Виконавцю в п'ятнадцятиденний термін з дати отримання зазначених документів. У випадку відмови Замовника від підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт, останній надсилає Виконавцю в п'ятнадцяти денний термін з дати отримання звітних документів мотивовану відмову з переліком недоліків, які підлягають усуненню та термінами їх виконання.

Відповідно до п.п.4.7.1., виготовлена проектно-кошторисна документація передається Виконавцем Замовнику у 4-х примірниках по накладній та 1 примірник на електронному носії, а виконані роботи по Акту здачі-приймання виконаних робіт, які Замовник зобов'язується прийняти, підписати акт та передати Виконавцю в 15-денний термін від дати отримання або надати письмову мотивовану відмову від прийняття робіт.

Відповідно до п.п.5.1.1. та п.п.5.1.2. Договору, Замовник зобов'язаний: Своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи. Прийняти виконані роботи згідно з Актом здачі-приймання виконаних робіт.

Додатковими угодами до договору сторони декілька разів вносили зміни до нього, щодо визначення терміну виконання робіт. Так, додатковою угодою № 4 від 04.07.2013р., яка підписана уповноваженими представниками обох сторін та скріплена їх печатками та є невід'ємною частиною договору, викладено п.4.1 договору в іншій редакції, а саме визначено, що початком робіт є грудень 2011 року, а кінець - червень 2014 року. Додатком до цієї додаткової угоди виступає календарний план робіт, яким встановлено строки виконання етапів робіт та загальна вартість робіт, яка складає 358 147,20 грн.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди № 4, п.1.1 Договору був викладений в іншій редакції: « 1.1 Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується у 2011-2013 роках виконати роботи з розробки проектно-кошторисної документації на реконструкцію автомобільної дороги державного значення (регіональна) Одеса - Рені - Орлівка (на Бухарест) на ділянці км 286+259 - км 291+259, Одеська область»

10.02.2014 року підписаною між сторонами Додатковою угодою до Договору, сторони дійшли згоди про його розірвання. Пунктом 2 Угоди сторони передбачили, що обов'язки сторін по виконанню умов вищезазначеного Договору припиняється з моменту набуття чинності даної додаткової угоди. Додаткова угода є невід'ємною частиною Договору і набирає чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення печатками.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору сторонами було погоджено та скріплено печатками:

- завдання № 15-4/11 від 20.20.2011 року на розробку проектно-кошторисної документації на реконструкцію автомобільної дороги державного значення;

- календарний план робіт на проектні та вишукувальні роботи загальною вартістю 358 147,20 грн. (з ПДВ);

- протокол угоди про договірну ціну на розробку проектно-кошторисної документації;

- зведений кошторис на проектні та вишукувальні роботи.

Позивач зазначає, що взяті на себе зобов'язання по першому етапу виконання робіт за Договором ним виконано в повному обсязі - розроблено та передано відповідачу документацію і результати топогеодезичних та інженерно-геологічних вишукувань разом із накладною для їх подальшого прийняття.

04.02.2014 року позивач направив на адресу відповідача лист № 123/1 з додатками, а саме акт здачі-приймання робіт № 2 від 21.01.2014р. та накладну на суму 183690,00 грн., для розгляду, підписання та сплати за отримані/надані послуги відповідно до умов Договору № 2609 від 14.12.2011р.

З матеріалів справи вбачається, що 06.02.2014 р. відповідач отримавши від позивача вищевказані документи направив останньому лист-відповідь з повідомленням про неможливість прийняти та оплатити роботи за договором, оскільки не спроможний зареєструвати бюджетні зобов'язання, що й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Вищенаведені матеріали справи однозначно свідчать про те, що єдиною підставою неможливості прийняття та оплатити виконаних позивачем роботи за договором є неспроможність відповідача зареєструвати бюджетні зобов'язання, а ніяким чином не факт не отримання останнім акту здачі-приймання робіт № 2 та накладної, разом з якими передано результати робіт вартістю 183690,00 грн., внаслідок чого суд першої інстанції підставне не прийняв до уваги протилежні доводи скаржника.

Посилання скаржника на те, що строк оплати за договором для нього ще не настав є необґрунтованими та правомірно не прийняті місцевим судом до уваги, оскільки умови наявності бюджетного фінансування по мірі надходження державних коштів не є підставою звільнення відповідача від своєчасного виконання своїх зобов'язань відповідно до вимог ст. 854 ЦК України та п. 3.3 договору, за умовами якого оплата за виконані роботи мала бути здійснена протягом 183 календарних днів з дати підписання акту здачі-приймання виконаних робіт, виходячи з фактичного виділення коштів бюджету відповідного рівня.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази не отримання відповідачем бюджетних коштів для оплати виконаних позивачем робіт та таких доказів, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, відповідачем суду не надано.

Посилання скаржника на те, що акт здачі-приймання виконаних робіт з боку відповідача не підписано, а тому цей акт не є належним доказом у справі є необґрунтованими та правомірно не прийняті місцевим судом до уваги, оскільки згідно п. п. 3.2 та 4.7.1 договору відповідач вправі не приймати роботи лише за умови надання письмової мотивованої відмови. Аналогічні положення містяться в абз. 2 ч. 4 ст. 882 ЦК України, де передбачено, що акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що в даному випадку відмова відповідача від підписання акту здачі-приймання виконаних робіт, яка ґрунтується на неможливості проведення реєстрації бюджетних зобов'язань, тому що процедура закупівлі робіт відбулась у 2011 р., у той час як фінансування надійшло лише у 2013 р., суперечить умовам договору, які пов'язують право позивача на оплату вартості результатів робіт лише з виділенням бюджетних коштів, а не з їх реєстрацією у вигляді бюджетних зобов'язань. При цьому в разі, якщо відповідач не міг оплатити роботи з вини органу казначейства, він повинен був оскаржити бездіяльність останнього в передбаченому законом порядку, не відмовляючи позивачеві у прийнятті робіт.

Доводи скаржника про те, що проектно-кошторисна документація йому не передавалась є необґрунтованими та безпідставними, та правомірно не прийняті місцевим судом до уваги, оскільки повністю спростовуються змістом отриманої ним накладної, додатком до якої згідно п. 4.7.1 договору зазначено результати робіт вартістю 183690,00 грн. Про той факт, що проектно-кошторисна документація одержана Службою, свідчить і текст її листа від 06.02.2014 р. № 02-240/10, в якому відповідач повідомив про неможливість прийняття та оплати робіт внаслідок неспроможності зареєструвати бюджетні зобов'язання, а не із-за відсутності будь-яких документів, внаслідок чого протилежні твердження скаржника не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 96 ГК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до вимог договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також, за змістом ч. 1 ст. 229 ГК України та ч. 1 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов'язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання, тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України - відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів, тому, є помилковим посилання скаржника на відсутність бюджетних коштів як на підставу для відмови у задоволення позову, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, саме відповідач відповідно до вищезазначених норм закону, зобов'язаний вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання ним обов'язків за договором, внаслідок чого протилежні доводи скаржника не можуть бути прийнятими до уваги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що відсутність бюджетних коштів та неперерахування їх відповідачу Управлінням не виправдовує невиконання обов'язків відповідачем та не є підставою для звільнення його від здійснення розрахунків. До того ж у разі відсутності коштів для розрахунків, відповідач повинний був призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, що останнім зроблено не було.

Посилання скаржника на те, що 10.02.2014 р. договір було розірвано, а тому підстави для задоволення позову відсутні є необґрунтованими та безпідставними та правомірно не прийняті місцевим судом до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у випадку розірвання договору за згодою сторін зобов'язання припиняється з моменту досягнення відповідної домовленості контрагентами, а тому, розірвання договору 10.02.2014 р. ніяким чином не впливає на обов'язок відповідача сплатити позивачу борг за роботи, виконані до названої дати, внаслідок чого протилежні твердження скаржника не можуть бути прийняті до уваги.

Оскільки, відповідач не виконав свої зобов'язання за названим договором щодо повної оплати виконаних позивачем робіт та має заборгованість по їх оплаті в сумі 183690,00 грн., то суд першої інстанції підставно, відповідно до вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, стягнув з відповідача на користь позивача зазначену суму боргу.

Таким чином, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали справи не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг в Одеській області залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 08.07.2015р. у справі № 916/3839/14 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Поліщук