ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Справа № 915/1637/15

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 дов. № 25 від 20.01.2015,

представник відповідача в судове засідання не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

За позовом: Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо - зернова корпорація України, 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю СК-Регіон, 54010, м. Миколаїв, вул. 7-а Поперечна, буд. 1

про: стягнення 41 777 749,07 грн.

встановив:

Публічне акціонерне товариство Державна продовольчо - зернова корпорація України звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю СК-Регіон заборгованості в розмірі 41 777 749,07 грн. з якої: 35 753 525,00 грн. основної заборгованості, 1 787 676,25 грн. пені, 2 502 746,75 грн. 7 штрафу, 1 733 801,07 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідач в судове засідання 03.11.2015 не зявився, причини неявки не повідомив, відзив по суті позовної заяви до суду не надав. Ухвали Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2015 та від 12.10.2015 були направлені відповідачеві та повернулись до суду з зазначенням причин невручення. Враховуючи, що ухвали Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2015 та від 12.10.2014 направлені на адресу відповідача, яка зазначена в позовній заяві, то суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Господарським судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обовязковою.

Відповідно до приписів п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника відповідача.

У відповідності до вимог ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

01.07.2014 між Публічним акціонерним товариством Державна продовольчо-зернова корпорація України та Товариством з обмеженою відповідальністю СК-Регіон було укладено договір поставки № ОДН 215 Я-С (далі-Договір) згідно умов якого постачальник зобовязується передати у власність покупця зерно українського походження врожаю 2014 року, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного Договору. (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору, товар за даним договором поставляється партіями протягом періоду, вказаного в специфікаціях до цього договору. Кількість, строк та місце поставки, ціна та загальна вартість товару для кожної партії, що поставляється згідно цього договору, визначаються в специфікаціях до цього договору, які підписуються сторонами щодо кожної партії товару та є невідємними частинами (додатками) цього договору.(п.3.3 Договору).

Згідно п. 4.1 Договору постачальник поставляє товар на умовах СРТ Перевезення згідно Правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 р., за винятком застережень, прямо передбачених цим договором. Місце поставки кожної окремої партії товару зазначається в специфікаціях до цього договору, які є невідємними частинами.

У відповідності до п. 4.2 Договору датою поставки товару вважається дата відмітки складу покупця в документах, що супроводжують товар, про прийняття товару на складі покупця

Пунктом 5.1 Договору визначено, що оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом строку зазначеного в специфікаціях до цього договору після останньої з подій: поставка товару; визначення його якості і залікової ваги; предявлення рахунку-фактури; передача покупцю документів, зазначених в п. 6.1 цього договору. Датою оплати товару вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п. 5.2 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору постачальник зобовязується передати покупцю одночасно з товаром наступні документи: 1) оригінал видаткової накладної на товар; 2) оригінал податкової накладної на товар. В місці поставки на складі покупця постачальник повинен надати: 1) оригінал посвідчення про якість товару із зазначенням всіх якісних показників згідно з п. 2.1 цього Договору (при поставці з зернового складу); 2) карантинне свідоцтво на товар ( у разі поставки товару з області іншої, ніж область знаходження місця поставки) або компенсувати витрати по оформленню карантинного сертифікату покупцеві в пункті призначення; 3) ветеринарне свідоцтво для фуражного зерна, та копію ветеринарної експертизи, або компенсувати вартість ветеринарної сертифікації в пункті призначення; 4) оригінал товарно транспортної накладної на товар.

Згідно п. 9.1 Договору, у випадку порушення своїх зобовязань за даним договором сторони несуть відповідальність, визначену даним договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до п. 11.1 Договору, договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 30 червня 2015 року, а в частині розрахунків та поставки товару до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Так, на виконання вимог Договору та на підставі рахунків фактур за Договором, а саме № СФ-0000168 від 11.07.2014, № СФ-0000167 від 10.07.2014, № СФ 0000193 від 16.07.2014, № СФ-0000211 від 21.07.2014, № СФ 0000284 від 04.08.2014, № СФ 0000308 від 06.08.2014 позивач перерахував на поточний рахунок відповідача суму попередньої оплати за товар (ячмінь 3-го класу) в розмірі 37 141 161,00 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 21 24).

Відповідач свої зобовязання за Договором виконав частково, поставивши позивачу товар на суму 1 387 636,00 грн. Решту товару на суму 35 753 525,00 грн. (37 141 161,00 грн. 1 387 636,00 грн.) відповідач не поставив, що і зумовило позивача звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар (Товари), а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно вимог ст. 712 ЦК України, - за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

На підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України та з урахуванням строку дії Договору (до 30.06.2015), позивач 20.08.2015 направив на адресу відповідача лист - вимогу № 130-2-12/4250 від 19.08.2015 в якій вимагав у разі неможливості здійснення поставки товару до 25.08.2015 повернути суму попередньої оплати за товар у розмірі 35 753 525,00 грн., що були перераховані згідно Договору та сплатити усі штрафні санкції, передбачені Договором та чинним законодавством України. Факт направлення претензії на адресу відповідача підтверджується описом вкладення та поштовою квитанцією (арк. 14).

У відповідності до п. 9.5 Договору, сторони погодили, що у випадку прострочення зобовязання по поставці товару визначеного специфікацією більш як на 30 (тридцять) календарних днів, покупець може частково або в повному обсязі відмовитись від договору і вимагати від постачальника повернення оплачених коштів по даному договору (у випадку їх здійснення). В цьому випадку постачальник зобовязаний протягом 3 (трьох) банківських днів, з моменту отримання письмової та/або факсової вимоги покупця про повернення коштів, повернути покупцю всі оплачені кошти по даному договору, а також сплатити покупцю штраф в розмірі 7 % (семи відсотків) від загальної суми Договору.

З урахуванням п. 9.5 Договору відповідач зобовязаний протягом 3 банківських днів, з моменту отримання письмової вимоги позивача повернути позивачу всі оплачені кошти по Договору та оплатити штраф в розмірі 7 % від загальної суми Договору. Позивач доказів отримання відповідачем вимоги № 130-2-12/4250 від 19.08.2015 до суду не надав.

У відповідності до абз. п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Згідно відстеження пересилання поштових відправлень за штрих кодом № 571, поштове відправлення № 571 повернено підприємством звязку 21.09.2015 на адресу позивача «за закінченням терміну зберігання»

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обовязок відповідача щодо повернення оплачених коштів по Договору настав 24.09.2015 (21.09.2015 + 3 банківських дні).

Позивач на підставі п. 9.5 Договору нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 7% від загальної суми Договору в розмірі 2 502 746,75 грн.

Враховуючи, що на день розгляду справи в суді, відповідач суму попередньої оплати за товар по Договору в розмірі 35 753 525,00 грн. не повернув, то вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 35 753 525,00 грн. та 7 % штрафу в розмірі 2 502 746,75 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 9.4 Договору визначено, що у випадку не поставки або несвоєчасної поставки товару згідно умов даного Договору, постачальник сплачує покупцеві на вимогу останнього пеню у розмірі 0,1% загальної вартості непоставленої партії товару за кожен день прострочення.

Так, згідно наданого до суду розрахунку (а.с. 69) позивач на підставі пункту 9.4 Договору нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 0,1 % загальної вартості непоставленої партії товару за кожен день прострочення в розмірі 1 787 676,25 грн. за період з 01.07.2015 по 19.08.2015, вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач ставить вимоги саме щодо повернення попередньої оплати, а не вимагає поставки сплаченого товару, то нарахування штрафних санкцій на підставі п. 9.4 Договору є безпідставні, оскільки у відповідача відсутній обовязок з поставки товару.

Позивач за користування відповідачем чужими грошовими коштами посилаючись на положення ст. 1048 ЦК України, просить суд стягнути з останнього 1 733 801,07 грн. процентів за період з 01.07.2015 року по 28.08.2015 року.

Відповідно до п. 6.2 постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 року № 14 підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Позивач в обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування чужими грошовими коштами посилається на те, що у договорі між сторонами розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не встановлено, тому здійснює нарахування вказаних процентів із застосуванням аналогії закону (ч. 1 ст. 8 ЦК України) на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами в сумі 1 733 801,07 грн. нарахованих на підставі ст.ст. 536, 1048 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки умовами укладеного між сторонами договору розмір процентів за користування постачальником чужими грошовими коштами не встановлено, договори поставки і договори позики є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види цивільних правовідносин, а тому застосування до договору поставки положень про договір позики (зокрема, ст. 1048 ЦК України) є безпідставним.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України, рішення якого в силу ст. 111-28 ГПК України є обовязковими для всіх судів України (постанова ВСУ від 02.07.2013 року по справі № 3-11гс13, постанова ВСУ від 20.08.2013 року по справі № 3-22гс13, постанова ВСУ від 27.12.2010 року по справі 3-65гс10).

Частиною 5 ст. 49 ГПК України визначено, що - суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то судові витрати підлягають покладенню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СК-Регіон (54010, м. Миколаїв, вул. 7-а Поперечна, буд. 1, відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) на користь Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо - зернова корпорація України (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) 35 753 525,00 грн. основної заборгованості, 2 502 746,75 грн. 7% штрафу та 67 233,60 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 09.11.2015 року

Суддя Н.О. Семенчук