номер провадження справи 33/139/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015 Справа № 908/5147/15

за позовом Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Жовтневого району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Артема, 79-А)

до відповідача ОСОБА_1 комунального підприємства Основаніє (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-А)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : ОСОБА_2 довіреність № 58/20-19 від 05.01.2015 р.;

від відповідача: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Концерн Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Жовтневого району звернувся в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 комунального підприємства Основаніє заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 946 від 01.01.2003 р. в розмірі 224046,58 грн.

В якості підстави позову, позивачем зазначено, що на виконання умов укладеного між сторонами договору № 946 від 01.01.2003 р., в період з жовтня 2012 р. по квітень 2013 р., з жовтня 2013 р. по квітень 2014 р. та з жовтня 2014 р. по квітень 2015 р., позивач відпустив відповідачу теплову енергію. ОСОБА_3 приймання-передачі теплової енергії за спірний період, відповідачем було спожито теплової енергії на загальну суму 224046,58грн. В порушення договірних зобовязань відповідач за отриману теплову енергію своєчасно не розрахувався, внаслідок чого у нього утворився борг в розмірі 224046,58грн. . Посилаючись на приписи статей 526, 530, 549, 610 ЦК України, ст.ст. 193, 230 ГК України, «Правила користування тепловою енергією» та умови договору № 946 від 01.01.2003 р., позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.09.2015 р. порушено провадження у справі № 908/5147/15, розгляд якої призначено на 03.11.2015 р.

Відповідач письмово повідомив суд, що проти задоволення позовних вимог в сумі 224046,58 грн., він не заперечує. Процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні відповідач не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

ОСОБА_3 з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 03.11.2015 р. місцезнаходження МКП Основаніє визначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за адресою: 69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-А.

На вказану адресу відповідачу направлялася ухвала господарського суду від 24.09.2015 р. про порушення провадження у справі № 908/5147/15 і призначення її до розгляду на 03.11.2015 р.

За таких обставин, відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце судового розгляду справи. Про обізнаність відповідача про час та місце розгляду даної справи свідчить його відзив на позовну заяву.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутності відповідача.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 03.11.2015 р. прийнято і проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд знаходить підстави для задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 01.01.2003 р. між позивачем (Енергопостачальною організацією) та відповідачем (Споживачем) було укладено договір № 946 про постачання теплової енергії в гарячій воді (надалі Договір) в редакції Додаткової угоди від 02.11.2012р.

Відповідно до розділу 1 Договору Енергопостачальна організація зобовязалась постачати Споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, згідно п. 1.3, а Споживач зобовязався оплачувати одержану теплову енергію разом з втратами теплової енергії на теплотрасі, що перебуває на балансі Споживача за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 5.1 Договору облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

ОСОБА_3 із п. 6.1 та п. 6.2 Договору розрахунки за даним Договором здійснюються в грошовій формі в національній грошовій одиниці (гривні), відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

За умовами п. 6.3 Договору Енергопостачальна організація після 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає Споживачу рахунок за фактично спожиту теплову енергію, акт надання послуг і податкову накладну. Споживач зобовязаний оформити акт надання послуг і до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим, повернути його Енергопостачальній організації.

Споживач зобовязаний до 20-го числа поточного місяця перерахувати на розрахунковий рахунок Енергопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію (п. 6.5 Договору).

Як встановлено судом, на підставі Договору, позивачем з жовтня 2012 р. по квітень 2013 р., з жовтня 2013 р. по квітень 2014 р. та з жовтня 2014 р. по квітень 2015 р. включно було відпущено відповідачу теплової енергії на загальну суму 224046,58 грн.

Факт подачі теплової енергії підтверджуються актами приймання - передачі теплової енергії за період з жовтня 2012 р. по квітень 2013 р., з жовтня 2013 р. по квітень 2014 р. та з жовтня 2014 р. по квітень 2015 р., які підписані з боку Споживача (відповідача) без зауважень та заперечень (арк. справи 50-70).

На оплату поставленої теплової енергії відповідачу були направлені позивачем відповідні рахунки (арк. справи 31-50).

Однак, відповідач, оплату отриманої теплової енергії не здійснив.

07.10.2014 р. позивачем на адресу відповідача була направлена Претензія (вих. № 3194-04) з вимогою сплатити існуючу заборгованість.

Претензія позивача була визнана відповідачем у повному обсязі.

Позовна вимога про стягнення з МКП Основаніє заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 946 від 01.01.2003 р. в розмірі 224046,58грн., стала предметом судового розгляду у даній справі.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

ОСОБА_3 з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 статті 193 Господарського Кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься в ст. 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ОСОБА_3 з приписами п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пунктів 6.3 та 6.5 Договору Енергопостачальна організація після 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає Споживачу рахунок за фактично спожиту теплову енергію, акт надання послуг і податкову накладну. Споживач зобовязаний оформити акт надання послуг і до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим, повернути його Енергопостачальній організації. Споживач зобовязаний до 20-го числа поточного місяця перерахувати на розрахунковий рахунок Енергопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію.

ОСОБА_3 долучених до матеріалів справи копій актів приймання-передачі теплової енергії за період з жовтня 2012 р. по квітень 2013 р., з жовтня 2013 р. по квітень 2014 р. та з жовтня 2014 р. по квітень 2015 р. позивач поставив відповідачу теплову енергію в гарячій воді на загальну суму 224046,58 грн., у звязку з чим відповідачу до сплати було виставлено відповідні рахунки.

Враховуючи, що акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період підписані з боку Споживача без зауважень та заперечень, ОСОБА_3 приймання-передачі теплової енергії за період з жовтня 2012 р. по квітень 2013 р., з жовтня 2013 р. по квітень 2014 р. та з жовтня 2014 р. по квітень 2015 р., в силу умов Договору, вважаються погодженими і є підставою для проведення остаточних розрахунків за отриману протягом вказаного в них періоду теплову енергію.

Всупереч умов п. 6.5 Договору, відповідач оплату отриманої теплової енергії не здійснив.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», серед основних обовязків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

ОСОБА_3 положень п. 40 Правил користування тепловою енергією, Споживач зобовязаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та даних Правил.

Відповідач свої зобовязання щодо оплати отриманої теплової енергії, всупереч умов Договору та вимог закону, належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за Договором у спірний період в сумі 224046,58 грн.

Доказів сплати боргу в сумі 224046,58 грн. відповідачем суду надано не було.

Суд відзначає, що відповідач факт наявності перед позивачем заборгованості в сумі 224046,58 грн. не заперечує.

Крім того, факт наявності заборгованості у розмірі 224046,58 грн. підтверджується наданим до суду ОСОБА_3 звірки взаємних розрахунків за Договором за період з жовтня 2012 р. по квітень 2015 р., згідно якого, станом на 26.10.2015 р. за відповідачем рахується заборгованість в сумі 224046,58 грн. ОСОБА_3 звірки підписано уповноваженими представниками сторін та засвідчений печатками обох підприємств.

Таким чином, суд констатує правомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми 224046,58 грн. основного боргу, а тому задовольняє її у повному обсязі.

ОСОБА_3 до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі (судовий збір в сумі 3360,70 грн.) покладаються на відповідача, шляхом стягнення цієї суми на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 комунального підприємства Основаніє (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-А, ) на користь Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Жовтневого району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Артема, 79-А, , п/р зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) суму 224046 (двісті двадцять чотири тисячі сорок шість) грн. 58 коп. основного боргу.

Стягнути з ОСОБА_1 комунального підприємства Основаніє (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-А, ) на користь Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Жовтневого району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Артема, 79-А, , п/рахунок № 1951 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) суму 3360 (три тисячі триста шістдесят) грн. 70 коп. судового збору.

Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 05.11.2015р.

Суддя М.В. Мірошниченко