ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Справа № 915/1751/13

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Прокурора Центрального району міста Миколаєва, вул. Нікольська, 73, м. Миколаїв, 54030

в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 ()

до відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54030 (ідентифікаційний номер 215506347)

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_4, довіреність № 1917/02.02.01-22/02.06/14/14 від 08.09.2014 року;

від відповідача ОСОБА_3, паспорт ЕО146100, виданий Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 14.05.1996 року;

від відповідача ОСОБА_5, довіреність від 26.05.2015 року

в судовому засіданні присутній старший прокурор відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6, службове посвідчення №034809, видане 05.08.2015 року, дійсне до 05.08.2020 року.

Прокурор Центрального району міста Миколаєва звернувся до господарського суду Миколаївської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради до відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 108 кв. м., вартістю 80 262, 36 грн., розташовану по вул. Лагерне поле в м. Миколаєві, поблизу домоволодіння № 5, шляхом демонтажу установлених нею споруд.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.09.2013 року позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 22.10.2013 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 22.10.2013 року розгляд справи відкладено на 07.11.2013 року.

В судовому засіданні 07.11.2013 року оголошено перерву до 21.11.2013 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 21.11.2013 року продовжено строк вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 02.12.2013 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.12.2013 року розгляд справи відкладено на 05.12.2013 року.

В судовому засіданні 05.12.2013 року оголошено перерву до 09.12.2013 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 09.12.2013 року було призначено по справі № 915/1751/13 судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено ОСОБА_1 відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

14.08.2014 року на адресу господарського суду Миколаївської області від ОСОБА_1 відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз було направлено Повідомлення № 2148-2149 від 13.08.2014 року про неможливість виконання висновку судової будівельно-технічної експертизи у зв'язку з непроведенням відповідачем оплати за експертизу. Матеріали справи № 915/1751/13 повернуто до господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 24.09.2014 року поновлено провадження у справі. Розгляд справи в судовому засіданні призначено на 26.09.2014 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 26.09.2014 року було призначено по справі № 915/1751/13 судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено ОСОБА_1 відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

13.05.2015 року на адресу господарського суду Миколаївської області від ОСОБА_1 відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз було направлено Повідомлення № 1179-1180 від 30.04.2015 року про неможливість виконання висновку судової будівельно-технічної експертизи у зв'язку з непроведенням відповідачем оплати за експертизу. Матеріали справи № 915/1751/13 повернуто до господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 26.05.2014 року поновлено провадження у справі. Розгляд справи в судовому засіданні призначено на 28.05.2014 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28.05.2014 року було призначено по справі № 915/1751/13 судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено ОСОБА_1 відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

21.10.2015 року на адресу господарського суду Миколаївської області від ОСОБА_1 відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз було направлено Повідомлення № 547-548 від 08.10.2015 року про неможливість виконання висновку судової будівельно-технічної експертизи у зв'язку з непроведенням позивачем оплати за експертизу. Матеріали справи № 915/1751/13 повернуто до господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 30.10.2015 року поновлено провадження у справі. Розгляд справи в судовому засіданні призначено на 04.11.2015 року.

В судовому засіданні 04.11.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Прокурор в судовому засіданні 04.11.2015 року заявив усне клопотання про зобовязання позивача ОСОБА_1 міської ради провести обстеження земельної ділянки з метою встановлення площі самовільно зайнятої земельної ділянки, а також обєктів, які на ній знаходяться з вказівкою їх площі.

Представник позивача вирішення даного клопотання залишив на розсуд суду, представник відповідача заперечив проти поданого клопотання.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання.

Прокурор в судовому засіданні 04.11.2015 року заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою обстеження позивачем ОСОБА_1 міською радою в самостійному порядку земельної ділянки з метою встановлення площі самовільно зайнятої земельної ділянки, а також обєктів, які на ній знаходяться з вказівкою їх площі.

Представник позивача вирішення даного клопотання залишив на розсуд суду, представник відповідача заперечив проти поданого клопотання.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання.

При розгляді клопотань судом враховано наступне.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Відповідно до ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Враховуючи вищевикладене, судом відмовлено в задоволенні вищевказаних клопотань, оскільки: 1) ГПК України не передбачено права/обовязку суду зобовязувати сторону вчиняти певні дії; 2) прокурором не доведено суду обставин щодо неможливості надання вказаних доказів під час розгляду судом справи в межах процесуального строку (ст. 69 ГПК України), а також неможливості розгляду даної справи в судовому засіданні 04.11.2015 року (ст. 77 ГПК України).

Прокурор та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та просили суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили наступне.

Проведеною прокуратурою Центрального району міста Миколаєва перевіркою встановлено факт порушення земельного законодавства ОСОБА_2 особою - підприємцем ОСОБА_3, що полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки на території Центрального району міста Миколаєва площею 108 кв.

Так, виходом на місце державним інспектором сільського господарства в Миколаївській області (акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 02.07.2013 року та акт обстеження земельної ділянки від 05.07.2013 року) установлено, що ФОП ОСОБА_3 самовільно зайняла земельну ділянку загальною площею 108 кв. м. шляхом розміщення на ній самовільно збудованої забудови, яка розташована поруч з приміщенням площею 30 кв. м, розташованого в м. Миколаєві по вул. Лагерне Поле, поблизу будинку № 5, яке перебуває в оренді ФОП ОСОБА_3 відповідно до п. 1.7 р. 1, п. 2, 7 р. 2 рішення ОСОБА_1 міської ради № 7/12 від 07.07.2011 року «Про розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту» та п.п. 16, 16.1 р. 1 рішення ОСОБА_1 міської ради № 23/53 від 20.12.2012 року.

За результатами перевірки державним інспектором сільського господарства в Миколаївській області 05.07.2013 року ФОП ОСОБА_3 внесено припис № 000638 з вимогою про усунення у 30-денний термін порушення вимог земельного законодавства.

Крім того, 05.07.2013 року державним інспектором сільського господарства в Миколаївській області складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ФОП ОСОБА_3 за ст. 53-1 КУпАП, за результатами розгляду якого останню притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП та накладено штраф в сумі 187 грн., який ФОП ОСОБА_3 сплачено.

За результатами повторної перевірки державним інспектором сільського господарства в Миколаївській області ФОП ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 188-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 153 грн., який ФОП ОСОБА_3 сплачено.

Згідно з інформацією державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області від 09.09.2013 року ФОП ОСОБА_3 станом на 09.09.2013 року не звільнено самовільно зайняту нею земельну ділянку загальною площею 108 кв.м, яка продовжує використовуватись шляхом розміщення споруди по вул. Лагерне Поле в м. Миколаєві, поблизу будинку № 5, у зв'язку з чим остання підлягає поверненню у судовому порядку.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 13, 14 Конституції України, ст. 373 ЦК України, ст. 83, 152, 158, 212 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Представник відповідача проти позову заперечив в повному обсязі з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позов та письмових поясненнях (арк. 60-61, 206-207), та просив суд в позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив наступне:

- відповідач ФОП ОСОБА_3 здійснив благоустрій прилеглої території до торгового павільйону, встановленому згідно рішення міської ради № 7/12 від 07.07.2011 року в районі домоволодіння № 5 по вул. Лагерне поле, що підтверджується погодженням Управління містобудування та архітектури ОСОБА_1 міської ради від 19.10.2011 року № 17-3238;

- в актах перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 02.07.2013 року та від 06.08.2013 року та акті обстеження земельної ділянки № 30 від 05.07.2013 року не ідентифікована земельна ділянка яка була об'єктом дослідження, а саме: не встановлено кадастрового номеру цієї земельної ділянки; не зазначені її межі на місцевості (розмір земельної ділянки); не має зазначення про «прив'язку» на місцевості. Тобто, не можна встановити яка конкретно земельна ділянка підлягала дослідженню та яким чином вона співвідноситься з земельною ділянкою, яка надана у користування відповідачу;

- в актах перевірки відсутні належним чином оформлені план-схеми земельної ділянки;

- в актах перевірки не зазначено, яким саме чином ФОП ОСОБА_3 самовільно зайнято під забудову земельну ділянку площею 108 кв. м.;

- в матеріалах справи наявні суперечності, а саме: в позовній заяві заявлено вимогу про демонтаж споруд, розміщених на самовільно зайнятій земельній ділянці (без зазначення найменування, площі тощо), в матеріалах перевірки Державної інспекції сільського господарства зазначено про самовільне використання земельної ділянки під забудову (без вказівки об'єктів), а в інформації державної інспекції сільського господарства (лист від 09.09.13 року) зазначено, що земельна ділянка самовільно зайнята під капітальну забудову (магазин). Тобто, не доведено існування взагалі будь-яких споруд, які необхідно демонтувати та не зазначені їх місцезнаходження на місцевості, розміри або взагалі будь-яка інформація, яка надала б змогу їх ідентифікувати;

- відповідачем були подані відповідні документи, які свідчать про правомірність проведення підприємницької діяльності, використання земельної ділянки площею 30 кв. м, розміщення тимчасового об'єкта торгівлі та утримання прилеглої території.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Приписи ст. 13 Конституції України визначають, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених Конституцією.

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції від 07.08.2011 року) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Рішенням ОСОБА_1 міської ради від 30.12.2010 року № 2/20 відповідачу ФОП ОСОБА_3 погоджено попереднє розміщення тимчасового обєкта торгівлі площею 30 кв. м. за адресою вул. Лагерне поле, поблизу домоволодіння № 5 в Центральному районі м. Миколаєва та зобовязано замовити виготовлення паспорта малих архітектурних форм (груп розташованих поряд малих архітектурних форм) та технічної документації щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту (арк. 118).

Межі земельної ділянки встановлено в натурі, про що складено Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 14.02.2011 року (арк. 130).

В 2011 році за замовленням відповідача ФОП ОСОБА_3 Приватним підприємством Консалтинговою фірмою «Снейл» виготовлено технічну документацію щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми по вул. Лагерне поле, поблизу домоволодіння № 5 в Центральному районі м. Миколаєва (арк. 107-132).

Рішенням ОСОБА_1 міської ради від 07.07.2011 року № 7/12 відповідачу ФОП ОСОБА_3 дозволено розміщення тимчасової споруди загальною площею 30 кв. м. за адресою вул. Лагерне поле, поблизу домоволодіння № 5, зобовязано останню звернутись до Управління земельних ресурсів ОСОБА_1 міської ради щодо укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту строком на 5 років (арк. 133).

29.08.2011 року між ОСОБА_1 міською радою та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту, відповідно до умов якого ОСОБА_1 міська рада на підставі рішення від 07.07.2011 року за № 7/12 встановила особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки по вул. Лагерне поле, поблизу домоволодіння № 5 в інтересах сервітуарія, на право розміщення тимчасової споруди площею 30 кв. м., для здійснення підприємницької діяльності (п. 1 Договору) (арк. 28-29).

Договір підписано сторонами та зареєстровано у ОСОБА_1 міській раді, про що у книзі реєстрації договорів про встановлення особистого строкового сервітуту вчинено запис від 29.08.2011 року за № 20.

Договором встановлено особистий строковий сервітут строком на 5 років з дати державної реєстрації цього договору (п. 2.1 Договору).

Судом також встановлено наступне.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 02.07.2013 року та Актом обстеження земельної ділянки від 05.07.2013 року встановлено, що ФОП ОСОБА_3 на підставі рішення ОСОБА_1 міської ради від 07.07.2011 року № 7/12 та договору про встановлення особистого строкового сервітуту № 20 від 29.08.11 року використовує земельну ділянку площею 30 кв. м. поблизу домоволодіння № 5 по вул. Лагерне поле у м. Миколаєві для здійснення підприємницької діяльності. Термін дії договору 5 років з дати його державної реєстрації. Крім того, ФОП ОСОБА_3 самовільно зайнято під забудову земельну ділянку площею 108 кв. м. біля домоволодіння № 5 по вул. Лагерне поле у м. Миколаєві (арк. 15-16).

Однак, як вбачається з Акту обстеження земельної ділянки від 05.07.2013 року площа земельної ділянки становить 0, 0148 га (арк. 16).

Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 02.07.2013 року та Акт обстеження земельної ділянки від 05.07.2013 року не містять план-схеми земельної ділянки.

За результатами перевірки державним інспектором сільського господарства в Миколаївській області 05.07.2013 року ФОП ОСОБА_3 внесено припис № 000638 з вимогою про усунення у 30-денний термін порушення вимог земельного законодавства (арк. 17).

05.07.2013 року державним інспектором сільського господарства в Миколаївській області складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ФОП ОСОБА_3 за ст. 53-1 КУпАП, за результатами розгляду якого останню притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП та накладено штраф в сумі 187, 00 грн., який було сплачено (арк. 18-19).

Повторною перевіркою дотримання ФОП ОСОБА_3 вимог земельного законодавства (акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 06.08.2013 року), державним інспектором сільського господарства в Миколаївській області встановлено, що ФОП ОСОБА_3 не виконано вимог припису щодо оформлення самовільно зайнятої земельної ділянки (арк. 20).

За результатами перевірки державним інспектором сільського господарства в Миколаївській області 06.08.2013 року ФОП ОСОБА_3 внесено припис № 000700 з вимогою про усунення у 30-денний термін порушення вимог земельного законодавства (арк. 21).

За результатами повторної перевірки державним інспектором сільського господарства в Миколаївській області складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ФОП ОСОБА_3 за ст. 188-1 КУпАП, за результатами розгляду якого останню притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 188-1 КУпАП та накладено штраф в сумі 153, 00 грн., який було сплачено (арк. 22-23).

Крім того, державним інспектором сільського господарства в Миколаївській області здійснено розрахунок розміру шкоди в сумі 872, 39 грн., заподіяною ФОП ОСОБА_3 внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 108 кв. м., розташованої по вул. Лагерне Поле в м. Миколаєві, поблизу будинку № 5. Вказану шкоду ФОП ОСОБА_3 сплачено в повному обсязі (арк. 24-25).

Згідно з інформацією Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області від 09.09.2013 року № 1855/6.1-11 ФОП ОСОБА_3 фактично використовує земельну ділянку площею 0, 0138 га, із них 0, 0108 га самовільно зайнято під капітальну забудову (магазин) (арк. 32).

Предметом позову у даній справі є вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 108 кв. м., вартістю 80 262, 36 грн., розташованої по вул. Лагерне поле в м. Миколаєві, поблизу домоволодіння № 5, шляхом демонтажу установлених нею споруд.

Дослідивши подані матеріали, судом встановлено, що з поданих суду доказів неможливо встановити місцезнаходження самовільно зайнятої земельної ділянки площею 108 кв. м. по відношенню до земельної ділянки, якою відповідач правомірно користується на підставі договору про встановлення особистого строкового сервітуту, та як наслідок, неможливо встановити, які саме об'єкти (рухомого та/чи нерухомого майна) знаходяться на самовільно зайнятій земельній ділянці та чи є вони спорудами.

Відповідно до п. 6.1 Порядку планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання субєктами господарювання вимог земельного законодавства, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 132 від 25.02.2013 року у разі необхідності в акті перевірки наводиться план-схема місця розташування земельної ділянки (схематичний абрис чи викопіювання з картографічних матеріалів планів земельної ділянки з привязкою до місцевості та зазначенням суміжних землекористувачів). На плані-схемі вказується загальна площа земельної ділянки та площа, на якій виявлено порушення (забруднення, самовільне зайняття, нецільове використання земельної ділянки тощо).

В судовому засіданні 05.12.2013 року посадова особа Державної інспекції сільського господарства Миколаївської області ОСОБА_7, який викликався судом в порядку ст. 30 ГПК України, пояснив суду, що під час проведення перевірки та обстеження земельної ділянки ним вимірювалась загальна площа обєкту (магазину та плитки), а площа магазину, розміщеного згідно договору про встановлення особистого строкового сервітуту, окремо не вимірювалась. Також на запитання суду, чи є плитка спорудою інспектор зазначив, що не може надати відповідь оскільки це не належить до його компетенції, про що зазначено у протоколі судового засідання від 05.12.2013 року (арк. 102).

За таких обставин, питанням, що має значення для правильного вирішення спору у даній справі, є встановлення факту самовільного зайняття земельної ділянки, а також об'єктів, які розміщені саме на самовільно зайнятій земельній ділянці (їх найменування, площа тощо), оскільки: в позовній заяві заявлено вимогу про демонтаж споруд, розміщених на самовільно зайнятій земельній ділянці (без зазначення найменування, площі тощо), в матеріалах перевірки Державної інспекції сільського господарства зазначено про самовільне використання земельної ділянки під забудову (без вказівки об'єктів), а в інформації Державної інспекції сільського господарства (лист від 09.09.13 року) (арк. 32) зазначено, що земельна ділянка самовільно зайнята під капітальну забудову (магазин).

Враховуючи вищевикладені обставини, судом у даній справі призначалась судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої ставились наступні питання:

1) Чи відповідає фактичне землекористування земельною ділянкою за адресою: м. Миколаїв, вул. Лагерне Поле, поблизу будинку № 5, яка надана у користування відповідачу ФОП ОСОБА_3, правовстановлюючим документам на цю земельну ділянку, технічній документації та вимогам нормативно-правових актів? Якщо ні, то в чому полягає невідповідність? Яка площа самовільно зайнятої відповідачем ФОП ОСОБА_3 земельної ділянки?

2) Чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших обєктів відносно меж земельної ділянки за адресою: м. Миколаїв, вул. Лагерне Поле, поблизу будинку № 5, яка надана у користування відповідачу ФОП ОСОБА_3, правовстановлюючим документам та технічній документації із землеустрою та землекористування на цю земельну ділянку? Якщо ні, то в чому полягають невідповідності?

3) Яку фактично площу займає тимчасова споруда по вул. Лагерне поле поблизу домоволодіння № 5 у м. Миколаєві, розташована відповідачем ФОП ОСОБА_3 на підставі Договору № 20 про встановлення особистого строкового сервітуту від 29.08.11 року?

4) Які об'єкти нерухомого чи рухомого майна знаходяться на самовільно зайнятій відповідачем ФОП ОСОБА_3 земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Лагерне Поле, поблизу будинку № 5? Вказати їх перелік, найменування, площу та відобразити схематично.

5) Чи є об'єкти, які знаходяться на самовільно зайнятій відповідачем ФОП ОСОБА_3 земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Лагерне Поле, поблизу будинку № 5, спорудами?

Однак, у звязку з не проведенням тричі оплати за експертизу сторонами, ОСОБА_1 відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз було направлено Повідомлення про неможливість виконання висновку судової будівельно-технічної експертизи. Будь-яких причин та доказів на їх підтвердження щодо неможливості проведення оплати за судову експертизу сторонами суду не подано.

При цьому, судом також встановлено наступні обставини.

19.10.2011 року Управлінням містобудування та архітектури ОСОБА_1 міської ради погоджено відповідачу ФОП ОСОБА_3 здійснення благоустрою прилеглої території до торгового павільйону, встановленому згідно рішення міської ради № 7/12 від 07.07.2011 року в районі домоволодіння № 5 по вул. Лагерне поле у відповідності з узгодженим проектом з урахуванням оформленого дозволу на виконання земельних робіт (лист Управління містобудування та архітектури ОСОБА_1 міської ради від 19.10.2011 року № 17-3238) (арк. 62).

28.11.2013 року між Адміністрацією Центрального району виконкому ОСОБА_1 міської ради (управитель) та відповідачем ФОП ОСОБА_3 (виконавець) укладено договір на утримання прилеглої території, відповідно до умов якого управитель доручає, а виконавець безпосередньо або шляхом залучення на договірних засадах фізичних та юридичних осіб забезпечує належне утримання прилеглої до обєкта благоустрою території. Об'єкт благоустрою розташований за адресою: магазин-кафетерій вул. Лагерне поле, 5. Договір діє протягом одного року з можливістю пролонгації (п. 1.1, 1.2, 5.4, 5.5 Договору) (арк. 83-85).

Відповідно до Акту обстеження будинку по вул. Лагерне поле, 5 від 28.11.2013 року, складеного комісією відділу благоустрою та контролю за санітарним станом району, встановлено, що прилегла територія біля торгівельного обєкту ФОП ОСОБА_3, вул. Лагерне поле,5 знаходиться у задовільному стані. По периметру обєкта влаштовано плиточне покриття, яке не виходить за межі прилеглої території згідно вимог п. 7.6.1 Правил благоустрою санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м. Миколаєві. Зауважень відносно забезпечення загального санітарного порядку до ФОП ОСОБА_3 З не має (арк. 87).

Відповідно до інформації від 29.11.2013 року № Б-1529-2 «Про розгляд звернення» Адміністрація Центрального району не заперечує проведення робіт з благоустрою прилеглої території до торгівельного обєкту по вул. Лагерне поле, 5 (шляхом улаштування плитки) в межах плану-схеми згідно договору на утримання прилеглої території від 28.11.2013 року за № 6298 (арк. 86).

Генпланом. Благоустрій території. М.1:500, погодженим головним архітектором міста, на земельній ділянці біля торгового павільйону, яка розташована поблизу домоволодіння № 5 по вул. Лагерне поле передбачено, зокрема, замощення території плиткою (арк. 168).

При вирішенні спору судом враховано наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ст. 187 ЗК України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" серед основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

За приписами ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно з п. "б" ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема, за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням і охороною земель визначені Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Згідно зі ст. 1 вищевказаного Закону самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 року № 6 відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки:

- суду не доведено належними та допустимими доказами у справі факту самовільного зайняття земельної ділянки, враховуючи наявні в матеріалах справи погодження відповідних органів щодо здійснення відповідачем ФОП ОСОБА_3 благоустрою прилеглої території до торгового павільйону в районі домоволодіння № 5 по вул. Лагерне поле;

- в актах перевірки та обстеження земельної ділянки, складених Державною інспекцією сільського господарства в Миколаївській області, не зазначено, яким саме чином відповідачем ФОП ОСОБА_3 самовільно зайнято під забудову земельну ділянку площею 108 кв. м. (неможливо встановити місцезнаходження самовільно зайнятої земельної ділянки площею 108 кв. м. по відношенню до земельної ділянки, якою відповідач правомірно користується на підставі договору про встановлення особистого строкового сервітуту, та як наслідок, неможливо встановити, які саме об'єкти (рухомого та/чи нерухомого майна) знаходяться на самовільно зайнятій земельній ділянці та чи є вони спорудами.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат у даній справі, то слід зазначити наступне.

Статтею 49 ГПК України визначено порядок розподілу судових витрат у господарській справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, судовий збір в розмірі 1 218 грн. підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1 міської ради в доход Державного бюджету України.

При цьому, судом враховано, що складення проекту місцевого бюджету, його попереднє схвалення належить до повноважень виконавчих органів місцевої ради та місцевих фінансових органів (ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ст. 75, 76 Бюджетного кодексу України). Розгляд та затвердження місцевого бюджету відноситься законодавством до виключної компетенції місцевих рад (ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 76, 77 Бюджетного кодексу України). Виконання місцевих бюджетів покладено на виконавчі органи місцевих рад та місцеві фінансові органи (ст. 63, 64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 43, 46-51, 78 Бюджетного кодексу України).

За таких обставин, фінансові ресурси на виконання статей видатків закріплюються за виконавчими органами відповідних органів місцевого самоврядування (розпорядники, головні розпорядники). Отже, у місцевих рад не має фінансових ресурсів. Таким чином, стягнення повинно здійснюватись з ОСОБА_1 міської ради через виконавчий комітет ОСОБА_1 міської ради.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 33, 34, 43, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

в позові відмовити.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () через виконавчий комітет ОСОБА_1 міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () в доход Державного бюджету України (ГУ ДКСУ у Миколаївській області, МФО банку 826013, р/р 3002, , одержувач УК у м. Миколаїв /м. Миколаїв / 22030001, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу судовий збір за позовом (П.І.Б. чи назва установи, організації позивача), Господарський суд Миколаївської області, ):

- 1 218 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) судового збору.

Наказ видати державній податковій інспекції після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 09.11.2015 року.

Суддя Е.М. Олейняш