ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р. Справа № 920/48/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю № 12-32 від 10 лютого 2015 року,

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю № 08.01-27/17 від 27 серпня 2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх. № 4898 С/1-6) на рішення Господарського суду Сумської області від 03 вересня 2015 року у справі № 920/48/14

за позовом Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в особі Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта, м. Суми

до Управління майна комунальної власності Сумської міської ради, м. Суми

про спонукання укласти договір оренди

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 21 травня 2014 року у справі № 920/48/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 02 грудня 2014 року у справі № 920/48/14 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16 вересня 2014 року у справі № 920/48/14 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 29 квітня 2015 року, постанову Вищого господарського суду України від 02 грудня 2014 року у справі № 920/48/14 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України від 16 червня 2015 року, рішення Господарського суду Сумської області від 21 травня 2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16 вересня 2014 року скасовано, а справу № 920/48/14 передано на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

Рішенням Господарського суду Сумської області (новий розгляд) від 03 вересня 2015 року у справі № 920/48/14 позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Зобов'язано Управління майна комунальної власності Сумської міської ради укласти з Українським державним підприємством поштового зв'язку Укрпошта в особі Сумської дирекції УДППЗ Укрпошта договір оренди частини нежитлового приміщення, розташованого на 1 поверсі за адресою: м. Суми, вул. Л.Українки, 2 площею 85,2 м.кв. з орендною платою 1 грн., встановивши строк дії договору з 16 квітня 2013 року в редакції, яка запропонована позивачем.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що під час прийняття рішення, місцевий господарський суд допустив порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до положень якої суд першої інстанції повинен приймати рішення на підставі доказів, які підлягають оцінці в результаті всебічного, повного та обєктивного їх дослідження у сукупності, що призвело до прийняття необгрунтованого рішення, проте, фактичні обставини справи та надані відповідачем докази, на думку заявника, спростовують наявність правових підстав для укладення спірного договору оренди з позивачем.

Представник відповідача у призначеному судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги; представник позивача підтримав позицію, викладену в оскаржуваному рішенні Господарського суду Сумської області від 03 вересня 2015 року, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Також представником позивача було надано судовій колегії копію постанови Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 920/49/14, винесену за результатом розгляду подібного спору сторін (вх. №15222).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, спірне приміщення, яке розташоване за адресою: м. Суми, вул. Л. Українки, 2 перебувало в оренді в Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в особі Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта на підставі договору оренди № ФМ 925 від 01 листопада 1999 року, строк дії якого закінчився 16 січня 2012 року.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами, орендоване приміщення після закінчення строку дії договору оренди позивачем не звільнене.

08 квітня 2013 року позивач звернувся до Управління майна комунальної власності Сумської міської ради про надання йому в оренду частини нежитлового приміщення на 1-му поверсі, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Л.Українки, 2, площею 85,2 м. кв. шляхом підписання запропонованого проекту договору оренди, про що свідчить лист № 13-11-127 від 08 квітня 2013 року (т. 1 а.с. 16-17).

Відповідач листом № 09.01-16/1000 від 16 квітня 2013 року відмовив у наданні в оренду зазначеного вище нежитлового приміщення (т. 1 а.с. 24-25).

Листом № 13-11-164 від 28 травня 2013 року позивачем надано додаткову аргументацію та вказано на необґрунтованість відмови відповідача у переданні в оренду нежитлового приміщення за адресою: вул. Л. Українки, 2, площею 85,2 м. кв. (т. 1 а.с. 26-27).

Відповідач повідомив позивача про неможливість розгляду заяви про надання в оренду спірного нежитлового приміщення, що підтверджується листом Управління майна комунальної власності Сумської міської ради № 09.01-16/1647 від 21 червня 2013 року (т. 1 а.с.28).

Відмови відповідача у наданні в оренду нежитлового приміщення мотивовані, зокрема, тим, що запропонований Українським державним підприємством поштового звязку Укрпошта в особі Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта проект договору оренди не відповідає типовій редакції, затвердженої рішенням Сумської міської ради від 01 лютого 2012 року № 1186-МР зі змінами від 30 травня 2012 року в частині визначення ставки орендної плати в залежності від цільового використання об'єкту оренди; необґрунтованістю необхідності саме в запропонованій площі нерухомого майна; необхідністю проведення зонування об'єкта (визначення площі для кожного з видів діяльності орендаря) з подальшим застосуванням для кожної зони відповідних орендних ставок, як передбачає Наказ Фонду Державного майна України № 1765 від 22 серпня 2000 року; наявністю заборгованості підприємства зв'язку з орендної плати за попереднім договором оренди № ФМ - 925 від 01 листопада 1999 року, а також відповідачем повідомлено про неможливість повторного розгляду заяви, за якою рішення вже прийнято.

Позивач вважає, що відмова відповідача в укладенні договору оренди порушує його права, передбачені частиною 3 статті 6 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» щодо застосування пільги зі сплати орендної плати для бюджетних установ, частиною 4 статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» щодо укладення договору оренди без проведення конкурсу.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд (після нового розгляду справи) виходив з того, діяльність позивача підпадає під дію Законів України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні"; позивач, здійснюючи підтримку засобів масової інформації шляхом розповсюдження періодичних друкованих видань, має право на отримання в оренду комунального майна, на тих самих умовах, що і бюджетні установи, зі сплатою оренди в розмірі 1 грн. на рік, встановивши строк дії договору з 16 квітня 2013 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду та зазначає наступне.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 9 цього Закону у разі надходження заяви про оренду майна на короткий строк або заяви від бюджетної установи - оголошення про намір передати майно в оренду не розміщується і договір оренди укладається з таким заявником без проведення конкурсу.

Згідно зі статтею 5 зазначеного вище Закону орендодавцями є органи місцевого самоврядування щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке перебуває у комунальній власності.

Порядком передачі в оренду майна комунальної власності територіальної громади м. Суми, затвердженим рішенням Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 896-МР, визначено, що орендодавцем комунального майна є уповноважений орган Сумської міської ради - управління майна комунальної власності Сумської міської ради.

Частинами 1, 3 статті 6 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" передбачено, що засобам масової інформації у встановленому порядку передаються у безстрокову оренду приміщення загальнодержавної і комунальної власності, якими вони користуються для здійснення виробничої діяльності. Державні та комунальні телерадіоорганізації, редакції державних і комунальних періодичних видань та періодичних видань, заснованих об'єднаннями громадян, державними науково-дослідними установами, навчальними закладами, трудовими і журналістськими колективами, підприємства зв'язку, що їх розповсюджують, користуються орендою та послугами поштового, телеграфного і телефонного зв'язку в порядку та за тарифами, встановленими для бюджетних організацій.

В пункті 10 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786 (зі змінами та доповненнями) зазначено, що розмір річної орендної плати за оренду нерухомого майна бюджетними організаціями, які утримуються за рахунок державного бюджету, державними та комунальними закладами охорони здоров'я, які утримуються за рахунок державного та місцевих бюджетів, державними та комунальними телерадіоорганізаціями, редакціями державних і комунальних періодичних видань та періодичних видань, заснованих об'єднаннями громадян, державними науково-дослідними установами, навчальними закладами, трудовими і журналістськими колективами, підприємствами зв'язку, що їх розповсюджують, Товариством Червоного Хреста України та його місцевими організаціями, асоціаціями органів місцевого самоврядування із всеукраїнським статусом, а також інвалідами з метою використання під гаражі для спеціальних засобів пересування становить 1 грн.

У відповідності до положень частини 2 статті 2 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" норми цього Закону поширюються також на телерадіоцентри та підприємства поліграфії і зв'язку тією мірою, наскільки вони забезпечують діяльність цих засобів масової інформації.

Разом з цим, статтею 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та статтею 6 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" не передбачено необхідності узгодження у договорі оренди цільового призначення орендованого майна за кожним із видів господарської діяльності.

Поширення заходів державної підтримки засобів масової інформації на підприємства зв'язку пов'язано лише зі здійсненням підприємствами зв'язку діяльності з розповсюдження періодичних друкованих видань, що зазначені у частинах першої та третьої статті шостої Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів".

Відповідно до пунктів 2.2.3, 2.2.4 Статуту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 09 квітня 2010 року № 176, розповсюдження періодичних друкованих видань по передоплаті або продаж їх у роздріб є не основним, а одним із видів додаткової діяльності підприємства.

Такі ж положення щодо цього виду діяльності містяться і в положенні про Сумську дирекцію Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта".

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що діяльність позивача підпадає під дію Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", тобто позивач, здійснюючи підтримку засобів масової інформації шляхом розповсюдження періодичних друкованих видань, має право на отримання в оренду комунального майна, на тих самих умовах, що і бюджетні установи, зі сплатою оренди в розмірі 1 грн. на рік.

Таке право підприємства звязку прямо і без обмежень передбачене частиною третьою статті шостої Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів".

Така правова позиція щодо розміру річної орендної плати у розмірі 1 грн. на рік за оренду нерухомого майна підприємствами звязку, здійснюючи підтримку засобів масової інформації шляхом розповсюдження періодичних друкованих видань, викладена у постанові Вищого господарського суду України від 11 червня 2015 року у справі № 920/55/14 (т. 2 а.с. 73-77) та у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 920/49/14 у подібних правовідносинах між тими ж сторонами (т. 3 а.с. 197-199).

Щодо доводів апеляційної скарги проте, що зобовязання відповідача укласти договір оренди порушує принцип диспозитивності, який передбачає свободу волевиявлення сторін щодо укладення договорів, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За загальним порядком укладення господарських договорів, господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Згідно з частинами 3, 4 статті 181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Із матеріалів справи свідчить, що відповідачем порушено порядок укладання договору, всупереч вищенаведеного порядку не вчинив жодної дії, зазначеної в Законі, відповідний протокол розбіжностей в матеріалах справи відсутній.

У відповідності до норм частини 3 статті 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Приписи Закону України "Про оренду державного та комунального майна" містять вказівки про укладенні договору з бюджетними установами, які подали заяву про оренду, тобто відповідач зобовязаний був укласти договір оренди з позивачем.

А тому, посилання апелянта на порушення принципу свободи договору є безпідставними.

Колегія суддів враховує, що відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України та частини другої статті 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у визначені цими статтями способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У системі правових заходів, спрямованих на забезпечення реалізації прав субєктів господарювання, застосовуються положення статті 20 Господарського кодексу України, відповідно до яких права та законні інтереси субєктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом установлення господарських правовідносин.

Предметом цього спору є спонукання відповідача укласти з позивачем договір оренди частини нежитлового приміщення з визначенням розміру орендної плати та строку дії договору.

За положеннями частини третьої статті 84 Господарського процесуального кодексу України у спорі про спонукання укласти договір, в резолютивній частині рішення вказуються умови, на який сторони зобовязані укласти договір, з посиланнями на поданий позивачем проект договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача укласти з позивачем договір оренди частини нежитлового приміщення, розташованого на 1 поверсі за адресою: м. Суми, вул. Л.Українки, 2 площею 85,2 м.кв. з орендною платою 1 грн., встановивши строк дії договору з 16 квітня 2013 року з дати відмови відповідачем укласти спірний договір оренди.

Таким чином, позивач здійснює підтримку засобів масової інформації шляхом розповсюдження періодичних друкованих видань, а отже, має право на отримання в оренду комунального майна на тих самих умовах, що і бюджетні установи, зі сплатою оренди в розмірі 1 грн. на рік, а також обставини порушення відповідачем порядку укладання договору, передбаченого статтею 181 Господарського кодексу України, а відтак, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Переглядаючи повторно справу № 920/48/14 в межах, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, судовою колегією враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2015 року у цій справі (т. 2 а.с. 44-46), яка є обовязковою для всіх судів України та всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків Господарського суду Сумської області, викладених у рішенні від 03 вересня 2015 року у цій справі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з дотриманням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 29 квітня 2015 року та Вищого господарського суду України, згідно постанови від 16 червня 2015 року у цій справі, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 03 вересня 2015 року у справі № 920/48/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 12.11.2015р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.