номер провадження справи 33/79/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015 Справа № 908/2259/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі колегії суддів: головуючий суддя - Мірошниченко М.В., судді Науменко А.О., судді Соловйова В.М.

При секретарі судового засідання Хилько Ю.І.

Розглянувши матеріали справи № 908/2259/15-г

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (87525, м. Маріуполь Донецької області, вул. Бахчиванджи, буд. 2)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торг-Строй Компанія" (83030, м. Донецьк, вул. Майська, буд. 86 А)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (04073, м. Київ, пр. Московський, 9, корп. 5, офіс 101)

про витребування майна з чужого незаконного володіння

Відомості про представників сторін та учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився

від відповідача : не з'явився

від ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль": Самокиша В.Ю. - довіреність № 23-12/14-34 від 23.12.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", м. Маріуполь Донецької області звернулося в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Торг-Строй Компанія", м. Донецьк майна: вантажний автомобіль MAN 26413, номер шассі WMAH23ZZZ3W048492, державний реєстраційнийний номер АА 0356 СТ з незаконного володіння та передати його у володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі укладеного договору фінансового лізингу № L641-04/07 від 26.04.2007р. ТОВ "ШБ "Альтком" набуло у володіння та користування майно: вантажний автомобіль MAN 26413, номер шассі WMAH23ZZZ3W048492, державний реєстраційнийний номер АА 0356 СТ, яке і використовувало належним чином на території міста Донецька та області для будівництва об'єктів автошляхового та авіаційного господарства. У зв'язку з виникненням з травня 2014 р. непередбачуваних обставин - діяльності терористичних організацій та проведення ними воєнних дій на території м. Донецьк та області (фактично обставин непереборної сили), виникла реальна загроза значного пошкодження або повної втрати цього майна. Задля недопущення цього та з метою збереження майна підприємство, уклавши з відповідачем договір б/н від 03.06.2014р., за відповідним актом приймання-передачі від 03.06.2014 р., передало зазначене майно на відповідальне зберігання відповідачу строком до 30.12.2014 р.

Позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою № 08/01-15 від 08.01.2015 р. повернути майно у зв'язку із закінченням терміну відповідального зберігання, але отримав відповідь про те, що відповідач фактично не може це зробити у встановлені строки, мотивуючи відсутністю власних співробітників у місці зберігання в м. Донецьку та проходження періодичних воєнних дій у цій місцевості. До даного часу відповідач не повернув зазначене майно. Посилаючись на приписи ст. 395 ЦК України, ч. 1 ст. 398 ЦК України та умови договору фінансового лізингу (оренди ), позивач вважає, що відповідач, незаконно утримуючи у себе майно, порушує його права як законного володільця - лізингоотримувача за договором фінансового лізингу на володіння і користування майном: вантажний автомобіль MAN 26413, номер шассі WMAH23ZZZ3W048492, державний реєстраційнийний номер АА 0356 СТ.

У якості правового обгрунтування позову позивач зазначив, що згідно положень ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

За таких обставин, позивач з посиланням на ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України просить витребувати у відповідача майно - вантажний автомобіль MAN 26413, номер шассі WMAH23ZZZ3W048492, державний реєстраційнийний номер АА 0356 СТ і передати його у володіння позивачу.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.04.2015 р. порушено провадження у справі № 908/2259/15-г, розгляд якої призначено на 12.05.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.05.2015 р. на підставі ст. 27 ГПК України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль"; цією ж ухвалою на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 02.06.2015 р.

Ухвалою суду від 02.06.2015 р. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк розгляду справи на 15-ть днів - до 18.06.2015 р.; цією ж ухвалою на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 16.06.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.06.2015р. у відповідності до ст. 4-6 ГПК України справу № 908/2259/15-г прйнято до провадження у складі колегії суддів - головуючий суддя - Мірошниченко М.В., судді Науменко А.О., судді: Соловйова В.М.; розгляд справи розпочато заново та призначено на 11.08.2015 р.

Ухвалою господарського суду від 19.06.2015р. на підставі п.4 ч.1 ст. 63 ГПК України було повернуто без розгляду зустрічну позовну заяву ТОВ «Торг - Строй Компанія» (відповідача) про відшкодування збитків у сумі 12000грн.

Ухвалою господарського суду від 01.07.2015р. було зупинено провадження у справі № 908/2259/15-г до розгляду Донецьким апеляційним господарським судом апеляційної скарги ТОВ «Торг - Строй Компанія» на ухвалу господарського суду від 19.06.2015р. та до повернення матеріалів справи № 908/2259/15-г до господарського суду Запорізької області.

Ухвала господарського суду Запорізької області від 19.06.2015р. про повернення без розгляду зустрічної позовної заяви в апеляційному та касаційному порядку не була скасована.

Після повернення матеріалів справи до господарського суду Запорізької області, ухвалою господарського суду від 05.10.2015р. було поновлено провадження у справі № 908/2259/15-г з 10.11.2015р., судове засідання по вирішенню спору призначено на 10.11.2015р.

Третя особа - ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" у письмових поясненнях зазначає, що предмет лізингу - вантажний автомобіль MAN 26413, номер шассі WMAH23ZZZ3W048492, державний реєстраційнийний номер АА 0356 СТ, власником якого є ТОВ "Райффайзен Банк Аваль", був оглянутий 04.09.2014 р. у м.Пирятин, про що складений відповідний акт та здійснена фото фіксація предмета лізингу, який був переданий згідно договору фінансового лізингу за актом приймання-передачі у тимчасове володіння і користування ТОВ "ШБ "Альтком". Таким чином, спростовуються твердження позивача про те, що предмет лізингу нібито був фактично переданий "на зберігання" 03.06.2014 р. до ТОВ "Торг-Строй Компанія" в м. Донецьк (або в іншому місці). Власник майна - ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" за погодження та сприянням ТОВ "ШБ "Альтком" здійснено огляд власності - предмета лізингу. Тобто підтверджується, що предмет лізингу продовжує перебувати у володінні та користуванні у ТОВ "ШБ "Альтком" у визначеному цим актом місці станом на вказану дату. До того ж, позивач відповідно до умов договору фінансового лізингу не повідомляв лізингодавця/власника про обставини, які унеможливлюють його виконання та не звертався за дозволом до лізингодавця/власника - ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" про передачу предмета лізингу "на зберігання" будь-якій іншій особі (відповідачу у справі). Відповідно до вимоги п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. 400 ЦК України та згідно до договору фінансового лізингу позивач, який є лізингоодержувачем, зобов'язаний повернути за закінченням строку лізингу та за відсутністю правових підстав для подальшого володіння та користування предметом лізингу власникові/лізингодавцю - ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" власність останнього (автомобіль вантажний). Посилаючись на вищевикладене, в задоволенні позову просить відмовити.

В судовому засіданні 10.11.2015р. представник третьої особи заперечив проти позову у повному обсязі. Крім того, представником до суду надана копія рішення господарського суду Донецької області від 12.10.2015р. у справі № 908/2897/15, яким задоволено позов ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» до ТОВ «Торг - Строй Компанія» та ТОВ ШБ «Альтком» про визнання недійсним договору зберігання від 03.06.2014р., тобто зазначений договір визнаний недійсним у судовому порядку.

Представник позивача в судових засіданнях 12.05.2015р., 02.06.2015р., 16.06.2015р. підтримав доводи позовної заяви у повному обсязі.

Відповідач - вимоги суду, викладені в ухвалах від 03.04.2015 р., від 12.05.2015 р., від 02.06.2015 р., від 16.06.2015 р. та від 05.10.2015р., щодо надання письмового відзиву та витребуваних документів не виконав і докази не надав; свого представника в судове засідання відповідач не направив, про причини неявки суд не повідомив.

До судового засідання 10.11.2015р. представники позивача та відповідача не з'явились; про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Поштове відправлення - ухвали суду від 03.04.2015 р., від 12.05.2015 р., від 02.06.2015р., 16.06.2015р., від 05.10.2015 р. у справі № 908/2259/15-г не прийняті до пересилання УДППЗ «Укрпошта» та повернулись до господарського суду Запорізької області на підставі листа Запорізької дирекції УДППЗ "Укрпошта" від 30.03.2015р. № 04-16-416, у зв'язку з чим, господарським судом було складено відповідні Акти від 06.04.2015 р., від 14.05.2015 р., від 03.06.2015 р., від 17.06.2015 р. та від 06.10.2015р.

Судом вчинялись дії щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи шляхом передачі телефонограм суду (№ 33/02-17/35 від 05.05.2015р.; № 33/02-17/43 від 25.05.2015 р., № 33/02-17/47 від 09.06.2015р., № 33/02-17/53 від 19.10.2015р.) на відомий суду номер телефону ). Однак, передати телефонограми на вказаний номер не вдалося через відсутність зв'язку. Інших контактних номерів телефонів ТОВ "Торг-Строй Компанія" матеріали справи не містять.

У відповідності до вимог Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014р. № 01-06/2052/14 "Про внесення змін і доповнень до Інформаційного листа ВГСУ від 12.09.2014р. № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням АТО", ухвали суду від 03.04.2015 р., від 12.05.2015 р., від 02.06.2015р., 16.06.2015р., від 05.10.2015 р. (з інформацією про час та місце судового розгляду справи) були розміщені на сторінці господарського суду Запорізької області офіційного веб - порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет, доказом чого є Витяги з веб-сторінки офіційного сайта.

Таким чином, зокрема про час та місце судового розгляду справи в судовому засіданні, призначеному на 10.11.2015р., позивач та відповідач були повідомлені шляхом розміщення ухвали суду від 05.10.2015р. (з інформацією про час та місце судового розгляду справи) на сторінці господарського суду Запорізької області офіційного веб - порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет, доказом чого є Витяги з веб-сторінки офіційного сайта.

Крім того, ухвала суду від 05.10.2015р. фактично була направлена на адресу місцезнаходження позивача (ТОВ ШБ «Альтком»): 87525, м. Маріуполь Донецької області, вул. Бахчиванджи, буд. 2 (тобто на адресу позивача - визначену в ЄДРПОУ) і до господарського суду не повернулась.

За таких обставин, зокрема позивач і відповідач є повідомленими належним чином про час і місце судового розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що процесуальні дії щодо сповіщення відповідача про подання позову відповідно до ст. 56 ГПК України виконано позивачем шляхом вручення копії позовної заяви під розписку. Тобто, відповідач є обізнаним щодо порушеного провадження про витребування майна за позовом ТОВ "ШБ "Альтком". Усі процесуальні документи по даній справі розміщувалися на інформаційних ресурсах, тому останній не був позбавлений можливості отримати інформацію про подальший розгляд справи.

Крім того, доказом обізнаності відповідача про факт розгляду справи № 908/2259/15-г в господарському суді Запорізької області є подання ним до суду зустрічної позовної заяви до ТОВ ШБ «Альтком» про стягнення суми 12000грн. збитків, яка була повернута без розгляду ухвалою суду від 19.06.2015р.

Таким чином, господарським судом Запорізької області вжито всіх дієвих і можливих заходів для належного повідомлення позивача та відповідача про час та місце розгляду справи відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/1290/14 від 12.09.2014 р. (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документи не надані.

Оскільки про час та місце судового розгляду справи в судовому засіданні 10.11.2015р. відповідач та позивач були повідомлені належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі їх представників за наявними у справі матеріалами.

За клопотанням присутнього у судовому засіданні представника третьої особи судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

В судовому засіданні 10.11.2015р. представник третьої особи в повному обсязі заперечив проти позову, просив у задоволенні позову відмовити.

11.08.2015 р. від третьої особи до суду надійшла письмова заява про витребування від позивача та відповідача достовірних відомостей щодо місця фактичного знаходження Предмета лізингу; товарно-транспортну накладну та путівний лист на транспортування Предмету лізингу до місця зберігання; докази відображення у бухгалтерському та податковому обліках послуг, отриманих за договором зберігання від 03.06.2014р.; докази, що підтверджують дійсну вартість спірного майна з метою визначення суми судового збору, що підлягає сплаті; докази надсилання та отримання кореспонденції, що додана до позовної заяви.

Клопотання третьої особи залишено судом без задоволення як процесуально необгрунтоване та безпідставне, оскільки вищевказані документи вже витребовувались судом ухвалами від 12.05.2015 р., від 02.06.2015р. та від 16.06.2015 р. (тобто клопотання є процесуально недоцільним). На підтвердження розрахунку розміру судового збору позивачем надано бухгалтерську довідку про залишкову вартість предмета лізингу. Крім того, витребування від позивача та відповідача доказів відображення у бухгалтерському та податковому обліках послуг, отриманих за договором зберігання від 03.06.2014 р., суд вважає недоцільним, оскільки вказана обставина не входить до предмету судового дослідження у цій справі (з огляду на предмет та підставу позову) і не впливає на обґрунтованість позовних вимог.

Крім того, 11.08.2015р. від третьої особи до господарського суду надійшла заява про зупинення на підставі ст. 79 ГПК України провадження у справі № 908/2259/15-г до розгляду справи № 908/1767/15-г за позовом ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» до ТОВ ШБ «Альтком» про витребування предмету лізингу з чужого незаконного володіння. Однак, станом на момент подання вказаного клопотання, провадження у справі № 908/2259/15-г вже було зупинено ухвалою господарського суду від 01.07.2015р. В судовому засіданні 10.11.2015р. представником третьої особи подано письмову заяву, в якій третя особа просить не розглядати клопотання про зупинення провадження у справі. За таких обставин, клопотання третьої особи, що подане до суду 11.08.2015р. не підлягає задоволенню, оскільки заявник відмовився від нього і станом на 10.11.2015р. клопотання є процесуально безпідставним.

В судовому засіданні 10.11.2015 р. прийнято і проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що 26.04.2007 р. між ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" (Лізингодавцем, третьою особою у справі) та ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" (Лізингоодержувачем, позивачем у справі) було укладено договір фінансового лізингу № L641-04/07, за умовами якого, Лізингодавець на підставі Договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (Додаток № 2 до цього договору) (предмет лізингу), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

Предметом лізингу є: вантажний автомобіль MAN 26413. За актом приймання-передачі предмета лізингу, підписаним представниками сторін договору, зазначений предмет лізингу переданий лізингоодержувачу.

03.06.2014 р. між ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" (Поклажодавцем, позивачем у справі) та ТОВ "Торг-Строй Компанія" (Зберігачем, відповідачем у справі) було укладено договір зберігання (надалі - Договір зберігання), згідно п. 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на зберігання протягом строку дії цього Договору рухоме майно (спеціальну будівельну техніку та автомобілі), відповідно та на підставі акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Пунктом 1.3 Договору зберігання визначено, що зберігання майна буде здійснюватися на території міста Донецька.

Згідно п. 6.2. Договору зберігання строк дії цього договору закінчується 30.12.2014 р.

У акті приймання передачі від 03.06.2014 р., наданого позивачем, зазначено, що спірне майно передано позивачем ТОВ "Торг-Строй Компанія".

Листом від 08.01.2015 р. (вих. № 08/1-15) позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути йому як законному володільцю майно, передане за Договором зберігання.

У відповідь (лист № 03/01/15 від 09.01.2015 р.) на вказаний лист, відповідач повідомив про неможливість повернення техніки внаслідок проходження на території м. Донецька бойових дій.

В обґрунтування вимоги про витребування майна у відповідача, позивач посилається на ст. 400 ЦК України, якою передбачено, що недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представника позивача і третьої особи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Захист цивільних прав та інтересів забезпечується застосуванням передбачених цивільним законодавством способів захисту.

Способи, за допомогою яких цивільне право забезпечує захист відносин власності, є за своєю юридичною природою неоднорідними і поділяються на кілька груп. Як правило заходи, що забезпечують захист відносин власності, поділяються на речово-правові та зобов'язально-правові. Речово-правові заходи спрямовані безпосередньо на захист права власності (та обмежених речових прав) як абсолютного права. Вони захищають право власника на володіння, користування та розпорядження майном, яке є індивідуально-визначеним та існує у натурі за умови, що порушення права власності не пов'язано з невиконанням зобов'язань, які існували між власником та особою, що порушила його право. До речово-правових заходів традиційно належать позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних з позбавленням володіння (негаторний позов), позов про визнання права власності. Зазначені позови є абсолютними, оскільки спрямовані на захист абсолютного права власника та можуть бути заявлені до будь-якої третьої особи, яка порушила або не визнає права власника. Вказані заходи протиставляються зобов'язально-правовим заходам захисту відносин власності, які на відміну від речово-правових, застосовуються у випадках, коли власник пов'язаний з правопорушником зобов'язальними відносинами. Отже, за умови наявності між власником та правопорушником зобов'язальних відносин, що виникли з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України, речово-парові заходи захисту відносин власності застосовані бути не можуть.

Предметом позову у даній справі є позовна вимога позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння ТОВ "Торг-Строй Компанія".

Таким чином, позивачем у даній справі заявлено віндикаційний позов, який врегульовано нормами речово-правових відносин, зокрема глави 29 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право володіння означає наявність у власника юридично закріпленої можливості фактично посідати, панувати над річчю (майном), можливість впливати на неї у будь-який момент, здійснювати щодо неї свою волю. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

З правового аналізу ст. 400 ЦК України вбачається, що застосування вказаної статті має на меті захист від незаконного недобросовісного володільця.

В свою чергу ТОВ ШБ "Альтком" не є власником або законним володільцем спірного майна, оскільки у Графіку до договору фінансового лізингу від 26.04.2007 р. № L641-04/07 сторони погодили, що строк лізингу за Договором складається з 60 Періодів лізингу з липня 2007 року по червень 2012 року.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингоодержувач зобов'язаний у разі закінчення саме строку лізингу, а не строку дії договору повернути предмет лізингу.

Строк лізингу закінчився згідно до п. 1.1. Договору та Графіку (Додаток № 1 до Договору) - у червні 2012 року.

Таким чином, з 01 липня 2012 року ТОВ ШБ "Альтком" (позивач) втратив будь-які правомочності щодо спірного об'єкту - вантажного автомобіля MAN 26413, номер шассі WMAH23ZZZ3W048492, державний реєстраційнийний номер АА 0356 СТ, в тому числі права володіння, користування і розпорядження майном. Такими правами володіє ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль", як власник майна (третя особа у справі).

Вказані обставини свідчить про відсутність правової підстави для задоволення позову позивача про витребування майна з незаконного володіння відповідача. У задоволенні позову слід відмовити.

Фактично ж між сторонами у даній справі виник спір, який врегульовано нормами зобов'язальних відносин, оскільки однією з підстав позову у даній справі визначено невиконання умов договору зберігання.

В даному випадку правовідносини позивача і відповідача врегульовано приписами цивільного законодавства, а саме глави 66 ЦК України, якою передбачено наслідки невиконання сторонами договору зберігання своїх зобов'язань. Отже, позивач не може витребувати майно у заявлений спосіб, оскільки відносини зберігання передбачають інші способи захисту порушеного права зберігача і поклажодавця та порядок врегулювання спорів.

Суд позбавлений процесуального права самостійно змінювати предмет позову (позовну вимогу) або виходити за межі позовних вимог, без відповідного клопотання заінтересованої сторони.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яку повинен вирішити суд. Предмет позову кореспондується зі способами захисту права. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстави позову - це фактичні обставини з посиланням на конкретну норму матеріального права, на яких ґрунтується вимога позивача.

Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, які необхідні для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку. Захист немайнового чи майнового права або законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від вчинення певних дій.

Згідно ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Від ТОВ ШБ "Альтком" в ході розгляду судового розгляду справи не надходило заяви про зміну предмета позову - шляхом зміни позовної вимоги з витребування майна з чужого незаконного володіння, на вимогу про зобов'язання повернути майно.

Також в ході судового розгляду справи від позивача не надходило в письмовій формі і не заявлялось усно клопотання про вихід за межі позовних вимог на підставі ст. 83 ГПК України.

Таким чином, розгляд по суті спору позовної вимоги ТОВ ШБ "Альтком" з предметом позову, який відповідає правовідносинам сторін, але не заявлений в межах даного позову (а саме - про зобов'язання вчинити певну дію), є процесуально неможливим для господарського суду при розгляді справи № 908/2259/15-г, оскільки прямо порушує приписи ст. 22, 83 ГПК України.

На вказані обставини було звернуто увагу Вищого господарського суду України в постанові від 20.10.2015р. по справі № 908/2271/15-г за позовом ТОВ ШБ «Альтком» до ТОВ «Торг - Строй Компанія» про витребування майна (тобто по аналогічній справі за участі тих самих сторін).

Крім того, додатково слід вказати, що рішенням господарського суду Донецької області від 12.10.2015р. у справі № 908/2897/15 було задоволено позов ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», заявлений до ТОВ ШБ «Альтком» та ТОВ «Торг - Строй Компанія» і визнано недійсним договір зберігання від 03.06.2014р., укладений між ТОВ ШБ «Альтком» та ТОВ «Торг - Строй Компанія». При цьому договір зберігання визнано судом недійсним за ознаками ст. 234 Цивільного кодексу України, тобто як правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені ним (фіктивний).

У відповідності до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслудків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, суд додатково зазначає, що оскільки договір зберігання від 03.06.2014р., на який посилається позивач у якості підстави позову за вимогою про витребування майна, є недійсним і не створює правових (юридичних наслідків), тому вказана обставина є додатковою підставою для відмови у позові за позовною вимогою про витребування майна та передачу його у володіння позивачу.

Відповідно до пункту 4 статті 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. За приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищевикладеного, позивачем не доведено належними і допустимими доказами обгрунтованості його заявленої позовної вимоги.

У зв'язку з цим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судові витрати по справі покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 45, 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст.84 ГПК України 13.11.2015р.

Головуючий суддя М.В. Мірошниченко

Суддя А.О. Науменко

Суддя В.М. Соловйов