КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2015 р. Справа№ 910/13260/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Жук Г.А.

Баранця О.М.

при секретарі: Гірчак Г.Л.

за участю представників:

від позивача: Тіхов О.С., представник за довіреністю № 3306 від 03.11.2014 р.;

від відповідача: Широкорадюк А.Ю., представник за довіреністю № 271 від 25.08.2015 р.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т."

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. (підписано - 22.06.2015р.)

у справі №910/13260/15 (суддя: Трофименко Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т."

про стягнення 161 283,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Київської міської філії (надалі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т." (надалі - відповідач) про стягнення 161 283,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 02.12.2013 р. між сторонами було укладено договір № 40-29, за яким відповідач отримав в строкове платне користування частину нежитлових приміщень для розміщення обладнання зв'язку, загальною площею 10 кв.м., у тому числі розташованих в м. Києві в будинку № 8-Б по вул. Будівельників, площею 2, кв.м., будинку № 3 по вул.. Вербицького, площею 4 кв.м., будинку № 17 по вул.. Драйзера, площею 2 кв.м., та в будинку № 27-А по вул.. Райдужній, площею 2 кв.м. За доводами позивача, відповідач за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року не виконував своїх обов'язків у частині внесення орендної плати та інших платежів, передбачених умовами договору, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 118 990,99 грн. З посиланням на п. 8.2. Договору та ст. ст. 230, ч. 4 ст. 231, 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача пені у розмірі 22164,01грн., 19 424, 61грн. інфляційних втрат та 704,14грн. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2015р. позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. у справі №910/13260/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т." на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії заборгованість по орендній платі в розмірі 118 990 грн. 99 коп.; 3% річних в розмірі 704 грн. 14 коп.; збитки від інфляції в сумі 19 424 грн. 61 коп.; пеню в сумі 22 164 грн. 01 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 225 грн. 66 коп.

Задовольняючим позов, місцевий господарський суд виходив з того, що між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Київської міської філії та Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т." виникли орендні правовідносини щодо строкового, оплатного користування частинами нежитлових приміщень. Встановивши цю обставину та зважаючи на відсутність заперечень відповідача, господарський суд міста Києва визнав переконливими доводи орендодавця про допущену орендарем заборгованість в оплаті орендних платежів і стягнув заявлену останнім суму на користь орендодавця, позивача у справі. Перевіривши виконані позивачем розрахунки пені, 3 % річних та інфляційних втрат, господарський суд дійшов висновку про їх правомірність, та задовольнив позов у заявленому розмірі.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т." звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Скаржник вважав, що судом першої інстанції при прийнятті рішення були порушені норми процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення, неповно з'ясовані обставини, що мають істотне значення для справи.

У доводах апеляційного оскарження відповідач вказував, що місцевим господарським судом не було належним чином повідомлено позивача про місце та час розгляду позовної заяви, а справа була розглянута за відсутності його представників, чим позбавлено його можливості надати суду докази на спростування доводів, викладених в позовній заяві. За твердженням відповідача, місцевим господарським судом при прийнятті рішення не було враховано, що після порушення провадження у справі та до дати винесення оскаржуваного рішення відповідачем було погашено усю заборгованість перед позивачем, в тому числі сплачено пеню за прострочення виконання грошових зобов'язань, що підтверджував платіжним дорученням №5309 від 08.06.2015р. на суму 164 852,99 грн., доданим до апеляційної скарги.

Відповідно до Протоколу про автоматизований розподіл справ між суддями від 06.08.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т." на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Кропивна Л.В. (головуючий), судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015р. у зв'язку з перебуванням судді Смірнової., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Пашкіна С.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015р. у справі №910/13260/15 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Кропивна Л.В. (доповідач), судді: Пашкіна С.А., Чорна Л.В.) вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження, а її судовий розгляд призначено на 26.08.2015р.

26.08.2015р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли уточнення до апеляційної скарги, в якому останній погоджується з сумою пені у розмірі 5294,77грн.

В судовому засіданні 26.08.2015 року колегією суддів оголошено перерву до 09.09.2015р.

08.09.2015 року через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуваний судовий акт залишити без змін.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015р. у зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т." на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. у справі №910/13260/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

09.09.2015р. у судовому засіданні колегією суддів оголошено перерву до 04.11.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015р. у зв'язку з перебуванням суддів Смірнової Л.Г. та Чорної Л.В. у відпустці, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Жук Г.А., Баранець О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т." на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. у справі №910/13260/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Жук Г.А., Баранець О.М.

У судове засідання 04.11.2015р. з'явились представники сторін.

У судовому засіданні 04.11.2015р. представник відповідача підтримав доводи апеляційного оскарження, просив суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. у справі №910/13260/15 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні 04.11.2015р. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як підтверджується матеріалами справи, 02 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (надалі - позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т." (надалі - відповідач, орендар) був укладений Договір №40-29 оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) (надалі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування частину нежитлового приміщення (далі - майно) розташоване в м. Києві: на 2 поверсі 4-ох поверхового будинку № 8-Б по вул. Будівельників (АТС-559), площею 2, кв.м. - технологічних приміщень для розміщення обладнання зв'язку; на 2 поверсі 4-ох поверхового будинку № 3 по вул.. Вербицького (АТС-560), площею 4 кв.м. - технологічних приміщень для розміщення обладнання зв'язку; на 4 поверсі 4-ох поверхового будинку № 17 по вул.. Драйзера (АТС-546), площею 2 кв.м. - технологічних приміщень для розміщення обладнання зв'язку; на 2 поверсі 3-ох поверхового будинку № 27-А по вул. Райдужній (АТС-540), площею 2 кв.м. - технологічних приміщень для розміщення обладнання зв'язку.

Передача майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноваженими представниками сторін акта приймання-передачі майна, вказаного в п. 1.1 цього договору (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата встановлюється орендодавцем за домовленістю сторін (за договірною ціною) на підставі його внутрішніх нормативних актів, відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати і згідно з додатком 3 становить 1 735,70 грн. з ПДВ за 1 кв.м. технологічних приміщень. Орендна плата за перший місяць оренди за 10 кв.м. всієї орендованої площі становить 17 357,00 грн з ПДВ та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього строку дії договору.

Згідно з п. 3.3. договору витрати на утримання майна, плату за комунальні послуги та інші включено до розміру фіксованої орендної плати.

У п. 3.4. договору визначено, що орендар відшкодовує витрати на електроенергію у порядку, визначеному правилами користування електричною енергією, та на підставі окремого розрахунку орендодавця, у термін, зазначений у п. 3.6. договору.

Відповідно до п. 3.6 договору, орендна плата перераховується орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим, та надаються орендарю разом з актом про надані послуги та податковою накладною.

Згідно з п. 6.1.3. договору, орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, передбачені цим договором.

У п. 12.1. договору передбачено, що цей договір укладено на період з 01.12.2013 р. до 30.11.2014 р. Сторони домовилися, що умови цього договору поширюються на відносини між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2013 року. Сторони зобов'язані протягом 20 днів після закінчення строку дії цього здійснити остаточні розрахунки за ним.

Як вбачається з матеріалів справи, за актом приймання-передачі майна від 01.12.2013р., який підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплений печатками сторін, орендодавець передав, а орендар прийняв в користування частину нежитлового приміщення (далі - майно) розташоване в м. Києві:

- на 2 поверсі 4-ох поверхового будинку № 8-Б по вул. Будівельників (АТС-559), площею 2, кв.м. - технологічних приміщень для розміщення обладнання зв'язку;

- на 2 поверсі 4-ох поверхового будинку № 3 по вул.. Вербицького (АТС-560), площею 4 кв.м. - технологічних приміщень для розміщення обладнання зв'язку;

- на 4 поверсі 4-ох поверхового будинку № 17 по вул.. Драйзера (АТС-546), площею 2 кв.м. - технологічних приміщень для розміщення обладнання зв'язку;

- на 2 поверсі 3-ох поверхового будинку № 27-А по вул. Райдужній (АТС-540), площею 2 кв.м. - технологічних приміщень для розміщення обладнання зв'язку.

Отже, позивач виконав умови договору належним чином. У свою чергу, відповідач в порушення умов договору оренди своєчасно та у повному розмірі орендних платежів не вносив, в зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем за жовтень 2014 року - березень 2015 року в розмірі 118 990,99 грн. Зазначена обставина підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками на сплату орендної плати за договором оренди №40-29, що направлялись позивачем на адресу відповідача, та визнається орендарем.

Отже, спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем зобов'язання по оплаті орендних платежів відповідно до умов Договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

З урахуванням з встановленого та виходячи з положень частини 1 ст.612 ЦК України та пункту 3.6. Договору, відповідач вважається боржником, що прострочив виконання зобов'язання.

Разом з тим, Як вірно встановлено місцевим господарським судом після порушення провадження у справі (ухвала Господарського суду міста Києва від 27.05.2015р.) та до дати оголошення оскаржуваного рішення, від відповідача в оплату заборгованості згідно Договору №40-29 від 02.12.2013р. було перераховано позивачу суму у розмірі 164 852,99 грн., що підтверджується згідно платіжного доручення №5309 від 08.06.2015р.

У розділі «призначення платежу» Платіжного доручення №5309 від 08.06.2015р. міститься посилання на Договір №40-29 від 02.12.2013р., що підтверджує сплату основного боргу саме за вказаним договором.

Вказане платіжне доручення №5309 від 08.06.2015р. відповідач подав до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою, в якості підтвердження сплати суми заборгованості за Договором №40-29 від 02.12.2013р. до моменту прийняття судового рішення.

Під час розгляду спору судом першої інстанції, позивач недобросовісно приховав фак5т оплати відповідачем заборгованості разом з штрафними санкціями.

Колегія суддів, приймаючи вказаний додатковий доказ, виходить з того, що у відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом статті 22 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана добросовісно користуватися процесуальними правами і сприяти суду у встановленні істини у справі.

Між тим, позивач, діючи недобросовісно, не повідомив Господарський суд міста Києва про виконання боржником грошових зобов'язань, підтверджених платіжним дорученням №5309 від 08.06.2015р.

За вказаних обставин, сплачена відповідачем сума заборгованості з орендних платежів за Договором №40-29 від 02.12.2013р. у розмірі 118990,99грн., відносно якої виник спір, не підлягає стягненню, а провадження у справі в цій частині вимог підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Разом з тим, несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань, є підставою для визнання відповідача боржником, який прострочив виконання з усіма правовими наслідками, пов'язаним з цим.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З цією нормою кореспондуються і приписи ст. 193 ГК України, що визначають загальні умови виконання господарських зобов'язань.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище, як підстави для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних вимог, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Судова колегія вважає, що невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання боржником фактично дозволяє йому неправомірно користуватися чужими грошовими коштами, тоді як, виходячи із загальних начал та змісту цивільного законодавства, ніхто не вправі отримувати переваг від свої протиправної поведінки. Поряд з цим, неустойка має компенсаційний характер і є не лише заходом, який стимулює боржника до належного виконання ним зобов'язань, але є мірою відповідальності за допущене правопорушення у зобов'язанні.

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Провівши повторний математичний розрахунок за допомогою «калькулятора підрахунку ЛІГА:ЗАКОН», перевіривши правильність виконаних позивачем розрахунків заявлених до стягнення 3% річних у розмірі 704,14грн. та інфляційних втрат у розмірі 19 424,61 грн. за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року , судова колегія визнала їх арифметично вірними та обгрунтованими, у зв'язку з чим погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення вказаних вимог у заявленому розмірі.

Разом з тим, статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною третьою ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком періоду нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання є день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Таке нарахування триває протягом шести місяців, якщо інше не встановлено законом або договором.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі наявності заборгованості по орендній платі чи іншим витратам за договором за попередній місяць станом на 27 число поточного місяця, орендарю нараховується пеня від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з 28 числа поточного місяця до дати погашення заборгованості.

Так колегією суддів встановлено, що позивач при розрахунку пені за прострочення орендної плати застосував невірну облікову ставку НБУ.

Так, розраховуючи пені в період з 28.11.2014 року по 05.02.2015 року позивач застосував облікову ставку у розмірі 28 %, тоді як Постановою НБУ №719 від 12.11.2014 року було встановлено з 13.11.2014 року облікову ставку в розмірі 14,0 %. Так, розраховуючи пені в період з 06.02.2015р. по 03.03.2015р. позивач застосував облікову ставку у розмірі 39 %, тоді як Постановою НБУ №81 від 04.02.2015р. було встановлено з 06.02.2015р. облікову ставку в розмірі 19,5 %. Так, розраховуючи пені в період з 04.03.2015р. по 23.04.2015р. позивач застосував облікову ставку у розмірі 60 %, тоді як Постановою НБУ №154 від 02.03.2015р. було встановлено з 04.03.2015р. облікову ставку в розмірі 30 %.

Застосувавши правильну облікову ставку НБУ, колегія суддів провівши власний розрахунок пені по кожному періоду прострочення, встановила, що:

1)за період з 28.11.2014 р. по 23.04.2015р. сума пені становила 3275,57грн.;

2)за період з 28.12.2014р. по 23.04.2015р. сума пені становила 2803,99 грн.;

3)за період з 28.01.2015р. по 23.04.2015р. сума пені становила 2370,32 грн.;

4)за період з 28.02.2015р. по 23.04.2015р. сума пені становила 1748,76 грн.;

5)за період з 28.03.2015р. по 23.04.2015р. сума пені становила 883,37 грн.

Отже, сукупна сума пені, яку відповідач повинен сплатити за період прострочення з 28.11.2014р. по 23.04.2015р. становила 11 082,01 грн. і вважається обґрунтованою.

Однак, з призначення платежу Платіжного доручення №5309 від 08.06.2015р., яке було додане відповідачем, слідує, що відповідач частково сплатив пені у розмірі 5787,24 грн.,а тому підлягає до стягнення з відповідача пені у розмірі 5294,77 грн. (11 082,01 грн. - 5787,24 грн.).

Отже, в частині стягнення 5787,24 грн. пені, яка була сплачена в період слухання справи у суді першої інстанції, провадження у справі слід припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Заявлені позивачем до стягнення пені у розмірі 5294,77 грн. підлягають стягненню з відповідача, а у стягненні пені у розмірі 11 082,00 грн. слід відмовити.

При цьому, доводи апелянта щодо неповідомлення його належним чином судом першої інстанції, як на підставу для скасування оскарженого рішення з підстав порушення процесуальних норм, не знайшли свого документального підтвердження, оскільки матеріали справи містять повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу (а.с. 3, т. 1) і отримання його представником ухвали про порушення провадження у справі від 27.05.2015р. та про призначення судового засідання на 17.06.2015р. (дата винесення рішення суду). Отже, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, а його доводи спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи, що місцевим господарським судом необґрунтовано встановлено наявність основної суми заборгованості, яка виникла на підставі Договору №40-29 від 02.12.2013р., рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. у справі №910/13260/15 підлягає зміні, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т." на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. у справі №910/13260/15 - частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т." на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. у справі №910/13260/15 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. у справі №910/13260/15 змінити.

3.Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«І.Провадження у справі №910/13260/15 в частині позову про стягнення 118 990,99 грн. основного боргу та 5787,24 грн. пені - припинити.

ІІ. Позов задовольнити частково.

ІІІ. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т." (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 31-Б, ідентифікаційний код 32667140) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії (01033, м. Київ, вул. Горького, 40, ідентифікаційний код 01189910) 704, 14 грн. (сімсот чотири) гривень 14 коп. 3% річних, 19 424, 61 грн. (дев'ятнадцять тисяч чотириста двадцять чотири) гривень 61 коп. інфляційних втрат та 5294,77 грн. (п'ять тисяч двісті дев'яносто чотири) гривень 77 коп. пені, 3 004,04 грн. (три тисячі чотири) грн. 04 коп. судового збору за подання позову до суду першої інстанції.

ІV.В частині стягнення пені у розмірі 11 082,00 грн. відмовити.».

4.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії (01033, м. Київ, вул. Горького, 40, ідентифікаційний код 01189910) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т." (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 31-Б, ідентифікаційний код 32667140) судовий збір у розмірі 110,82 грн. (сто десять) гривень 82 коп. за розгляд справи в Київському апеляційному господарському суді.

5.Доручити господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6.Матеріали справи №910/13260/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Г.А. Жук

О.М. Баранець