ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" листопада 2015 р.Справа № 924/1589/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

судді Заверуха С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Терра" смт. Підволочиськ Тернопільської області

до Фермерського господарства "Золоте поле 2" с. Чернява Волочиського району

про стягнення заборгованості за договором №ТР-59/2013 від 05.09.2013р. в сумі 190839,89 грн., в тому числі 105000,00 грн. - сума основного боргу; 79656,62 грн. - втрати від інфляцій та 6183,27 грн. проценти за користування коштами.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю (присутній в судовому засіданні 20.10.2015 р.)

відповідача: ОСОБА_2 - довіреність №23 від 14.09.2015 р.

Рішення приймається 03.11.2015 р., оскільки в судовому засіданні 20.10.2015 р. оголошувалась перерва.

Повне рішення складено 03.11.2015р.

Суть спору: позивач - СТОВ "Терра" звернувся з позовом до господарського суд про стягнення з ФГ "Золоте поле 2" заборгованості за договором №ТР-59/2013 від 05.09.2013р. в сумі 190839,89 грн., в тому числі 105000,00 грн. - сума основного боргу; 79656,62 грн. - втрати від інфляцій та 6183,27 грн. проценти за користування коштами.

В обґрунтування позову посилається на те, що 05.09.2013р. між СТОВ "Терра" (надалі - Продавець) та ФГ "Золоте поле ІІ" (Покупець) укладено договір поставки №ТР-59/2013, згідно з п. 1.1 якого, Продавець зобов'язується поставити та передати у власність Покупця, а саме насіння пшениці. Покупець зобов'язується прийняти товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у накладних, що засвідчують передачу - приймання товару від Продавця до Покупця, та оплатити його на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 3.1. вищезазначеного Договору, оплата по даному договору проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця, або шляхом внесення коштів в касу Продавця, а також іншими формами розрахунків включаючи вексельну.

Свої зобов'язання за договором позивач виконав належним чином, у повному обсязі та у термін який було відведено на їх виконання, що підтверджується наступними документами, а саме: - 10.09.2013р., згідно накладної №ТР-0000182 від 10.09.13р. СТОВ "Терра" поставило ФГ "Золоте поле ІІ" 14220 кг. насіння пшениці на суму 49770,00 грн. та 11.09.2013р., згідно накладної №ТР-0000185 від 10.09.13р. СТОВ "Терра" поставило ФГ "Золоте поле ІІ" 15780 кг насіння пшениці на суму 55230,00 грн.

Крім того, позивач зазначає те, що згідно п.6.2.2. Договору Покупець зобов'язаний провести повну та своєчасну оплату за отриману продукцію.

ФГ "Золоте поле ІІ" своїх зобов'язань по оплаті отриманого товару згідно Договору №ТР-59/2013 взагалі не виконано.

Таким чином, заборгованість ФГ "Золоте поле ІІ" перед СТОВ "Терра" згідно вищевказаного Договору поставки від 05.09.2013р. на даний час становить 105000,00 грн.

Представник позивача в судове засідання з'явився на задоволені позову наполягає в повному об'ємі.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні у відзиві на позов проти позову заперечив. Зокрема, відповідач наголошує, що підпис, який значиться у позовній заяві директору СГ ТОВ "Терра" ОСОБА_3 не належить, що підтверджується договором поставки №ТР-59/2013 від 05.09.2013р., видатковими накладними. Отже за твердженнями відповідача підписи директора СГ ТОВ "Терра" ОСОБА_3, які містяться в договорах та накладних і в позовній заяві відрізняються, а тому позовна заява, на думку відповідача, підписана не уповноваженою особою.

По-друге, відповідач зазначає, відповідно до умов договору строк виконання покупцем обов'язку щодо оплати позивачу насіння пшениці не передбачений. Оскільки, позивач не звертався до відповідача з вимогою про сплату боргу, тому у відповідача не настав строк оплати вартості товару.

По-третє, відповідач керуючись ст. 83 ГПК України просить суд визнати недійсним договір поставки №ТР-59/2013 від 05.09.2013р., оскільки останній суперечить актам цивільного законодавства, а саме: ст.ст. 3,14 ЗУ "Про насіння і садовий матеріал", п. 1.3, 2.2 Положення про Державний реєстр виробників насіння і садивного матеріалу, Порядку проведення атестації суб'єктів господарювання на право виробництва та реалізації насіння і садивного матеріалу, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 20.02.2013р. №115, так як продавець права на виробництво та реалізацію насіння та розсадництва за наслідками атестації проведеної спеціально уповноваженими центральними органами виконавчої влади не проходив, не значиться у Державному реєстрі виробників насіння і садивного матеріалу.

Крім того, зі змісту ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 01.07.2015р. у розділі вид діяльності у позивача не передбачена така діяльність, як виробництво та реалізація насіння зернових культур.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

05.09.2013 р. між СГТОВ "Терра" (продавець) та ФГ "Золоте поле ІІ" (покупець) укладено договір поставки №ТР-59/2013 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а саме: насіння пшениці, а покупець зобов'язується прийняти товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в накладних, що засвідчують передачу-приймання товару від продавця до покупця, та оплатити його на умовах даного договору.

Право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару (п. 1.2 договору).

У пункті 1.3 договору сторони погодили, що асортимент та кількість товару, який постачається продавцем покупцеві, відповідно до даного договору погоджуються та зазначаються в накладних.

Поставка товару згідно з п. 1.4 договору здійснюється шляхом одноразового відпуску всієї кількості товару або окремими партіями.

Ціна одиниці продукції визначається окремо на кожну поставку товару, вказану в п. 1 даного договору, та зазначається у виписаних накладних (п. 2.1 договору).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що оплата по цьому договору проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, або шляхом внесення коштів в касу продавця, а також іншими формами розрахунків включаючи, вексельну.

Оплата може проводитись шляхом передоплати (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 4.1 договору факт поставки товару підтверджується накладними. В накладних вказується повна назва продукції, одиниця виміру, ціна за одиницю, кількість, вартість продукції, а також інші необхідні параметри.

Відповідно до п. 4.2 договору відгрузка товару проводиться зі складів продавця силами продавця шляхом самовивозу транспортом покупця.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві продукцію в кількості та за ціною згідно умов договору, а покупець зобов'язаний прийняти продукцію по кількості, за іншими показниками в порядку встановленому діючим законодавством, та провести повну та своєчасну оплату за отриману продукцію (р. 6 договору).

Як передбачено п. 7.1 договору, за несвоєчасність, неповноту проведення оплати покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ України за кожен день прострочення від суми боргу.

Договір діє з моменту підписання до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 5.1 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками.

Позивач поставив відповідачу, а відповідач на підставі довіреності №37 від 10.09.2013 р. прийняв від позивача пшеницю в кількості 14220 кг на суму 49770,00 грн. з ПДВ відповідно до видаткової накладної №ТР-0000182 від 10.09.2013р., про що позивачем було виписано податкову накладну №3/2 від 10.09.2013р., та в кількості 15780 кг на суму 55230,00 грн. з ПДВ відповідно до видаткової накладної №ТР-0000185 від 11.09.2013 р., про що позивачем було виписано податкову накладну №4/2 від 11.09.2013 р.

При цьому у зазначених вище видаткових та податкових накладних підставою операції зазначено договір №ТР59/2013 від 05.09.2012 р.

В матеріали справи також надано акти звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем станом на 01.01.15 р., 30.06.15р. в яких зафіксована заборгованість відповідача перед позивачем згідно з видатковою накладною №ТР-0000182 від 10.09.13р. на суму 49770,00 грн., видатковою накладною №ТР-0000185 від 11.09.13р. - на суму 55230,00 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не оплатив 105000,00 грн. вартості поставленого за договором товару, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з нього цієї вартості, а також стягнення 79656,62 грн. інфляційних втрат, 6183,27 грн. 3% річних.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт ( управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір поставки №ТР-59/2013 від 05.09.2013 р., за умовами п. 1.1 якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а саме: насіння пшениці, а покупець зобов'язується прийняти товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в накладних, що засвідчують передачу-приймання товару від продавця до покупця, та оплатити його на умовах даного договору.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

З аналізу зазначеної норми слідує, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок покупця оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття (правова позиція, викладена у постановах ВСУ від 19.08.2014 р. у справі №925/1332/13, від 30.09.2014 р. у справі №3-121гс14).

Оскільки в договорі купівлі-продажу сторонами не погоджено строк оплати товару, останній визначається згідно зі ст. 692 ЦК України.

Вищезазначеним спростовуються доводи відповідача щодо ненастання строку виконання відповідачем обов'язку щодо оплати позивачу отриманого товару та необхідності застосування положень ст. 530 ЦК України.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач оплату товару, отриманого за видатковими накладними №ТР-0000182 від 10.09.13 р. та №ТР-0000185 від 11.09.13 р. не здійснив, утворивши заборгованість в сумі 105000,00грн., що також відображено в актах звірки взаєморозрахунків.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Враховуючи зазначені положення законодавства та обставини справи, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 105000,00 грн. основного боргу заявлена обґрунтовано, а тому підлягає задоволенню.

Твердження відповідача про недійсність договору поставки №ТР-59/2013 від 05.09.2013 р. судом до уваги не приймаються, оскільки відповідачем не доведено, яким саме нормам закону суперечить зміст договору поставки.

Посилання відповідача на вимоги Закону України "Про насіння і садовий матеріал" є недоречними, оскільки цей Закон визначає основні засади виробництва та обігу насіння і садивного матеріалу, а також порядок здійснення державного контролю за ними. Даний Закон ніяким чином не регулює відносини щодо поставки товару, так само як не регулює Порядок про проведення атестації субєктів господарювання на право виробництва та реалізації насіння і садивного матеріалу, Положення про Державний реєстр виробників насіння і садивного матеріалу від 20.02.2013р. №115, так як останній затверджено з метою забезпечення здійснення державного нагляду (контролю) за виробництвом та реалізацією насіння і садивного матеріалу.

Із системного аналізу положень законодавства вбачається, що до Державного реєстру виробників насіння і садивного матеріалу включаються суб'єкти насінництва і розсадництва, що здійснюють виробництво та реалізацію репродукційного насіння і садивного матеріалу (у сукупності цих двох видів діяльності). При цьому невнесення певного суб'єкта насінництва і розсадництва до Державного реєстру виробників насіння і садивного матеріалу позбавляє його права виробляти насіння і садивний матеріал для реалізації.

Хоча позивач не внесений до Державного реєстру виробників насіння і садивного матеріалу, він не позбавлений права здійснювати поставку насіння на підставі цивільно-правових угод, навіть якщо не є виробником насіння і садивного матеріалу. Доказів протилежного суду не подано.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на сторону, яка посилається на це. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

При цьому необхідно встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення). У силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину. Така ж правова позиція зазначена у п.2.1 та п.2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Однак, докази про те, що станом на 05.09.13 (на момент укладення) договір поставки №ТР-59/2013 від 05.09.13, суперечив нормам чинного законодавства відповідач не надав, а судом при розгляді матеріалів справи не встановлено.

При цьому враховується, що згідно змісту норм ст.ст. 6 та 627 ЦК України встановлено свободу договору, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Крім того, відсутні підстави вважати , що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки сторонами складені видаткові та податкові накладні, складені в наступному актами звірки взаєморозрахунків.

Посиланням відповідача на ст.17 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, на те, що згідно з витягом з ЄДР у позивача у видах діяльності не передбачений такий вид як реалізація та виробництво насіння зернових культур, судом також не приймаються до уваги. При цьому суд не вбачає, що позивачем по договору поставки від 05.09.2013 р. здійснювалась діяльність яка не вказана у витягу з ЄДР, оскільки у витягу з ЄДР зазначені такий вид діяльності як допоміжна діяльність у рослинництві. Крім того, згідно статуту позивача, крім інших, видами діяльності зазначені сільськогосподарське товарне виробництво, переробка і реалізація продукції тваринництва і рослинництва, надання всіх послуг та використання всіх видів діяльності безпосередньо повязаних з вищенаведеним переліком предмету діяльності ТОВ, а також проведення іншої господарської, комерційної та фінансової діяльності, що не заборонена ТОВ відповідно до чинного законодавства України (п.п.3.2.1.,3.2.2.,3.2.3.,3.2.18 статуту).

Щодо аргументів відповідача у додаткових запереченнях від 15.10.2015р. про те, що на те, що позовна заява позивача і додані до неї документи безпідставно не були повернуті судом позивачу без розгляду (п.1 ст.63 ГПК України), оскільки підпис директора СГ ТОВ „Терра ОСОБА_3, який значиться у позовній заяві, не відповідає підпису директора СГ ТОВ „Терра ОСОБА_3, який значиться у документах, наявних в матеріалах справи, що свідчить про фальсифікацію (підробку) підпису директора СГ ТОВ „Терра ОСОБА_3 у позовній заяві, то останні є безпідставними. Враховується, що згідно з п.1 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо:позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано. При цьому якщо господарський суд має сумніви стосовно наявності у особи, яка підписала позовну заяву, відповідних повноважень, він у процесі підготовки справи до судового розгляду витребує у позивача докази на підтвердження таких повноважень. Аналогічна правова позиція у п.3.5 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. N 18. Однак, таких сумнівів щодо повноважень керівника позивача, посадове становище якого зазначено в ЄДР, у суду не виникало, тому підстави для повернення позовної заяви без розгляду згідно ст.63 ГПК України були відсутні.

Позивач також просить стягнути з відповідача 79656,62 грн. інфляційних втрат та 6183,27 грн. 3% річних згідно з поданими розрахунками.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, дійшов висновку, що вони здійсненні в межах можливих нарахувань, є правомірними, тому підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, приписи ст. 33 ГПК України, в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить висновку, що позовні вимоги заявлені правомірно, обґрунтовані, підтверджені поданими доказами, а тому їх належить задовольнити.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 13, 33, 43, 49, 82, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Терра", смт. Підволочиськ Тернопільської області до фермерського господарства "Золоте поле ІІ", с. Чернява Волочиського району Хмельницької області про стягнення заборгованості за договором №ТР-59/2013 від 05.09.2013р. в сумі 190839,89 грн., в тому числі 105000,00 грн. - сума основного боргу; 79656,62 грн. - втрати від інфляцій та 6183,27 грн. проценти за користування коштами задовольнити.

Стягнути з фермерського господарства "Золоте поле ІІ", Хмельницька область, Волочиський район, с.Чернява (код 33233424) на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Терра", Тернопільська область, смт. Підволочиськ, вул. 22 Січня, буд. 7а (код 30915955) 105000,00 грн. (сто п'ять тисяч 00 коп.) основного боргу, 79656,62 грн. (сімдесят дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят шість гривень 62 коп.) інфляційних втрат, 6183,27 грн. (шість тисяч сто вісімдесят три гривні 27 коп.) 3% річних, 2862,60 грн. (дві тисячі вісімсот шістдесят дві гривні 60 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 03.11.2015 р.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу, (Тернопільська область, смт. Підволочиськ, вул. 22 Січня, 7а) рекоменд.,

3 - відповідачу, (Хмельницька область, Волочиський район, с. Чернява).