ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

03.11.2015р. Справа № 917/2184/15 917/521/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Тандем", вул. Карла Маркса, 200, м. Глобине, Глобинський район, Полтавська область,39001

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,39000

про стягнення 444 889,74 грн.

Суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

Представники сторін:

від позивача: Чуфістова Ю.Г. дов. в матеріалах справи

від відповідача: ОСОБА_3 дов. №164 від 15.04.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 444 889,74 грн., за договором № 16/14/05/12 купівлі-продажу товару від 14.05.2012 року

Справа розглядається після поновлення провадження у справі ухвалою від19.10.2015р. /а.с. 213/ у зв'язку з закриттям без виконання судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи у зв'язку тим, що клопотання експерта не задоволено і матеріали справи не були протягом 45-ти ( сорока п'яти ) днів повернуті до Полтавського відділення ХНДІСЕ- а.с. 212.

03.11.2015 року за вхід. № 16007(канцелярії суду) представник позивача Чуфістова Ю.Г. подала клопотання з додатком: рахунок - фактуру № СФ -0000502 від 14 травня 2012 року на поставку соняшника всього з ПДВ 20% 139976,04 грн./ який виставлявся позивачем на дату поставки відповідачі на оплату цей рахунок був дійсний до оплати до 05.10.12р./ та просить залучити його до матеріалів справи - а.с. 215-216. Суд дане клопотання прийняв до розгляду та долучив його до матеріалів справи.

03.11.2015 року за вхід. № 16013 (канцелярії суду) представник відповідача ОСОБА_3 подала клопотання про повторне призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи. Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язковий, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (ч.1 ст. 79 ГПК України), і факультативний, необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках призначення господарським судом судової експертизи (п. ч.2 ст. 79 ГПК України).

Висновок судового експерта виступає лише як один з доказів у справі, який не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами з метою встановлення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідачем у заявленому клопотанні не мотивована необхідністю проведення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи, оскільки між сторонами маються розбіжності у встановленні винних осіб які підписали договір- купівлі продажутовару №16/14/05/12 від 14.05.2012 року та інші первинні бухгалтерських документи. В ході розгляду справи по суті судом з'ясовано, що відповідач ФОП ОСОБА_1 1945 року народження передала свою печатку на зберігання сину (ОСОБА_4 який є також ФОП) - див. а.с. 109-110. Викликаний в судовий процес для дачі пояснень відповідно до статті 30 ГПК України ОСОБА_4 при надання своїх пояснень господарському суду 14.05.2015 року пояснив, що є одним із співзасновників ТОВ ПТК ''Бізнас-клас'', яке розташоване в одному приміщенні з ТОВ ''Агро Тандем''. Для зручності зберігав свої печатки та печатку своєї матері в офісі підприємства ТОВ ПТК ''Бізнас-клас''. Вважає, що невідомі особи могли неправомірно використати печатку ФОП ОСОБА_1 та підробити її підпис для приховування розтрати матеріальних цінностей. В судовому засіданні 14.05.2015 року ОСОБА_4 у заяві № 7098 від 14.05.2015р. (канцелярії суду) відмовився від дачі зразків підписів для проведення судової експертизи -а.с.96; 108-110. Але в підтвердження вищенаведеного ні відповідач, ні її син ФОП ОСОБА_4 не надали суду доказів, які б підтверджували їх звернення у встановленому порядку з заявою про порушення кримінальної справи до міліції чи прокуратури по факту викрадення чи використанні печатки ФОП ОСОБА_1 при засвідченні договору №16/14/05/12 від 14.05.2012 року , додатку №1 специфікації до нього та видаткової накладної № РН - 0000500 від 14.05.2012р.- див. а.с.9- 12; 122- 124. З цих підстав суд відхили клопотання № 16813 від 03.11.2015р., оскільки відповідач на протязі трьох років не вживає заходів (дій), щодо звернення з заявою в міліцію про з'ясування вищенаведених обставин, а також з'ясовує обставин, які виникли при зберіганні печатки підприємця (СПД ф/о ОСОБА_1.) та виявлення винних осіб. Не підтверджує відповідач і повноваження особи яка після передачі печатки ФОП ОСОБА_1 своєму сину ОСОБА_4 здійснювала повноважень на підписання первинних бухгалтерських документів та звітності па посвідчувала їх відтиском печатки ФОП. З наявний у справі документів вбачається, що квитанції по особистому коду №3957 на протязі травня місяця 2011 року по лютий місяць 2015 року оплачував ОСОБА_5 - див. а.с. 168-192. Згідно пункту 64 ''Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію'' затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998р. із змінами та доповненнями, яка є обов'язковою для всіх підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності порядку обліку, зберігання и використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладаються на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Відповідно до п. 65 даної Інструкції особи, що персонально відповідають за облік і зберігання печаток і бланків, призначаються наказами організацій. Таким чином, відповідач несе особисту відповідальність за належну її печатку, її зберігання та використання. Печатка ФОП ОСОБА_1 на день вирішення господарського спору за наявними у справі матеріалами по суті відповідності до приписів статті 75 ГПК України вбачається, що вона не зникала, не викрадалася, а знаходиться у її сина ОСОБА_4 за місцем його роботи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, та за результатами оцінки доказів які були витребувані господарським судом у нарадчій кімнаті, суд, встановив наступне :

14.05.2012 року між ТОВ ''Агро Тандем'' продавець та ФОП ОСОБА_1 покупець було укладено договір №16/14/05/12 купівлі - продажу товару на умовах відстрочення платежу. Предметом договору є насіння соняшника /товар/ який належить продавцю. - п.п. 1.1-1.2 договору. Асортимент, кількість та якість товару. Термін оплати та поставки, місце передачі, ціна визначаються в додатках, рахунках, накладних документах, що є невід'ємною частиною договору - див. п.п. 2.1-2.2; 3.1-3.2.1; 4.1- 4.2; 5.1- 5.7. Порядок розрахунків та обов'язків сторони погоджено в пунктах 6.1- 6.3; 7.1 -7.2 договору. Відповідно до додатку №1 специфікації (п.1), сторони визначили ціну товару у гривні за курсом долара США, який сторони на дату підписання специфікації встановили у розмірі 8,036 грн. за 1 долар США. Таким чином за згодою сторін, вартість товару на дату поставки визначена у еквіваленті долара США.

Приписами статті 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.2 статті 533 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Платежі за грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом. Грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання м о ж у т ь бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону (стаття 198 ГК України).

На день подання позовної заяви /16.03.2015р. вхід. № 573/15 канцелярії суду - а.с. 2/ та вирішення господарської суперечки по суті відповідачем так і не було проведено розрахунок по вказаному договору за поставлений товар.

За наявною у матеріалах справи світлокопії видаткової накладної №РН - 0000500 від 14.05.2012р. вбачається, що 14.05.2012 року відповідачу було поставлено згідно умов договору насіння соняшника: НК Бріо 11-ть кг посадочних одиниць на суму в доларах США - 140,20 що по курсу = 8.036 без ПДВ або 12 393,04 грн. без ПДВ; Опера ПР 50 кг посадочних на суму - 129,49 доларів США , що по курсу = 8.036 без ПДВ дорівнює - 52028, 50 грн.; НК Рокі 70-т кг посадочних одиниць на суму в доларах США - 134,31,що по курсу =8.036 без ПДВ дорівнює - 75 554,50 грн. Всього в гривнях без ПДВ - 139 976,04 грн.

Умови оплати товару: 100%- кредит в строк до 05.10.2012 року - див. а.с. 11; 215-216.

Згідно ч.1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Приписами статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до ст. 526 ЦК України та ч.1 ст. 193 ГК України, господарське зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк до 05.10.2012 року Відповідач не виконав належним чином своє грошове зобов'язання в строки та в розмірі передбаченому умовами договору та додатку до нього.

Станом на 03.02.15р. курс долара США згідно інформації про курс валют із визначеного сторонами пунктом 3.2.1 джерела становить 16,62 грн. за 1 долар США. Станом на 03.02.15р. сума заборгованості у національній валюті становила 289497,46 грн. (17418,62 дол. США х 16,62грн.).

Відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного

Згідно ч.І ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Більш того, ч.1 та ч.2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

При таких обставинах, відповідач не виконав належним чином своє грошове зобов'язання в строки та в розмірі передбаченому умовами договору та додатку до нього.

Станом на 03.02.15 курс долара США згідно інформації про курс валют із визначеного сторонами пунктом 3.2.1 джерела становить 16,62 грн. за 1 долар США. Загальна сума заборгованості у національній валюті станом на 03.02.15 р. становить 289497,46 грн. (17418,62 дол.США х 16,62).

За порушення строків розрахунків пунктами 9.3 та 9.5 договору передбачена відповідальність у вигляді:

пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення на 03.02.15 р. складає 10643,55 грн.

штрафу у розмірі 50% від вартості поставленого товару, що станом на 03.02.15 р. складає 144748,73 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із статтями 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно до приписів ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку виконання її обов'язку.

Статтями 509 - 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із приписами статей 526 - 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Як передбачено ч.2 ст. 550 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

У відповідності до ч.6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За таких умов, з підстав викладених вище в актах законодавства України, випливає, що пеня як штрафна санкція застосовується за не виконання чи не належне виконання господарського зобов'язання, розмір якої визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З метою безпосереднього врегулювання спору, позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями в усній та письмовій формі про наявність в нього заборгованості внаслідок невиконання грошового зобов'язання по оплаті за проданий товар, яку необхідно сплатити в найкоротші строки. Однак, відповідач на час звернення з позовом до господарського суду не повідомив позивача про результати розгляду ним вимог позивача, та не задовольнив обґрунтовані його вимоги щодо сплати боргу за проданий товар.

Згідно до приписів статті 32 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі статтею 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду..

Статтею 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом .

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 '' Про судове рішення '' рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно до ч.1 статті 4-7 ГПК України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а ч.1 статті 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідже- ними в судовому засіданні.

У нарадчій кімнаті суд дійшов висновку, що позивачем у відповідності до приписів статей 32-34, 36, 38 ГПК України у встановленому порядку подано належні докази ( у матеріалах справи ) на підставі яких він довів обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог та заперечень, і підтвердив обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідач відповідно до статей 21-22, 32-34, 36, 38 ГПК України не виконав вимог господарського суду, не спростував доводів позивача на підставі яких останній доводив обставини заявлених вимог. Не довів відсутності вини як підстави відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до приписів статті 614 ЦК України

Враховуючи вищевикладене, суд встановив що, вимоги Позивача є обґрунтованими, доведеними наданими по справі матеріалами і доказами та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Після виходу з нарадчої кімнати 03.11.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення яким позов задоволено . Відповідно до приписів статті 49 ГПК України при задоволені позову судові витрати, у вигляді судового збору за подання даної позовної заяви в розмірі 8897,79 грн., покладаються на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статями 22, 32-36, 38, 41-42, 43, 49, 69, 77, 79, 81-1, 82 , 82-1, 83-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2. Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1 (АДРЕСА_2,39000) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Тандем», , поточний рахунок № 1347 у ПАТ '' Креді Агріколь Банк '', МФО 300614 - борг за неоплачений товар у розмірі 289497,46 грн., пеню в сумі 10643,55 грн., штраф в сумі 144748,73 грн. за прострочення виконання зобов'язання та судові витрати 8897,79 грн.

Видати наказ після набрання рішення суду законної сили.

Повне рішення складено 10.11.2015р.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.