ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р. Справа № 911/3963/15

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», Київська область, м. Бориспіль

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч», Київська область, м. Бориспіль

про витребування майна з чужого незаконного володіння

секретар судового засідання Шніт О.М.

за участю представників:

від позивача: Буша А.В. (довіреність №98 від 26 жовтня 2015 року);

від відповідача: Вишнівський О.С. (наказ №6 від 13 червня 2006 року);

Спис О.І. (довіреність б/н від 23 вересня 2015 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» (далі - позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» (далі - відповідач) про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач незаконно займає павільйон-магазин, площею 42,9 м2, який знаходиться за адресою м. Бориспіль, вул. Головатого, яке належить позивачу на праві власності.

Провадження у справі порушено відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 3 вересня 2015 року та призначено справу до розгляду на 30 вересня 2015 року.

Відповідно до ухвали суду від 30 вересня 2015 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 27 жовтня 2015 року.

У судовому засіданні 27 жовтня 2015 року на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 11 листопада 2015 року.

Представники відповідача в усних та письмових поясненнях проти позову заперечували.

У судовому засіданні 11 листопада 2015 року представником позивача подані клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України, а саме, акту вводу в експлуатацію №25 від 25 грудня 1997 року та технічної документації по інвентаризації та накладної №86 від 18 квітня 2003 року.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Судом відмовлено в задоволенні зазначених клопотань, оскільки, позивачем не зазначено обставини, що перешкоджають наданню зазначених документів та не наведено обставини, які можуть підтвердити зазначені докази.

10 листопада 2015 року відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Державної технічної комісії від 25 грудня 1997 року встановлено, що павільйон-магазин ВАТ «Сортнасіннєовоч» по вул. Головатого (район з/д вокзалу) готовий до введення в експлуатацію. Спорудження вказаного павільйону здійснено ВАТ «Сортнасіннєовоч», гол. Інженер - ОСОБА_4, на підставі дозволу Інспекції ДАБК №205 від 18 грудня 1997 року. Павільйон має показники: загальна площа - 45 кв.м., торгівельна площа - 28,98 кв.м.

Зазначене підтверджується актом Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту до експлуатації №25 від 25 грудня 1997 року. Вказаний павільйон було введено в експлуатацію як тимчасову споруду, про що на акті Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту до експлуатації №25 від 25 грудня 1997 року здійснено відмітку «тимчасово».

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до статей 1, 8 Конституції України, Україна є правова держава. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як зазначає позивач, він є власником об'єкту нерухомості (павільйон-магазин), площею 42,9 м2, який знаходиться за адресою м. Бориспіль, вул. Головатого.

Зазначене, позивач підтверджує дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 8 вересня 2009 року (том 1, а.с. 10).

Як стверджує позивач, відповідач в спірному приміщенні самовільно здійснює свою господарську діяльність.

Використання відповідачем спірного приміщення порушує законні права позивача, як власника цього об'єкту нерухомості.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Київської області від 22 серпня 2011 року у справі №7/072-11 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області про визнання угоди недійсною встановлено наступне.

Згідно протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» від 14 квітня 2000 року, правлінню ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» спільно зі спостережною радою було надано право вирішувати питання про відчуження майна в розмірі 10% статутного фонду товариства.

Рішенням Спостережної ради ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» від 28 січня 2003 року надано згоду правлінню ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» продати майно підприємства, яке визначено рішенням правління від 28 жовтня 2002 року (протокол № 8), членам колективу підприємства, які бажають його придбати.

11 квітня 2003 року між ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» та ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого відповідач набув у власність павільйон-магазин «Мрія» площею 45,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 4-А (том 1, а.с. 64).

Згідно пункту 3 вказаного договору купівлі-продажу, продаж вчинено за 19350,00 гривень, ПДВ 20% 3870 грн., а всього сума продажу з ПДВ: 23220,00 грн.

Оскільки, цей павільйон не є об'єктом нерухомого майна, тому між вказаними сторонами договору було укладено договір купівлі-продажу рухомого майна - павільйону.

Згідно пункту 6 договору купівлі-продажу, право власності на павільйон-магазин у покупця виникло з моменту підписання цього договору.

Квитанціями №13, №14 та №15 від 15 квітня 2003 року було сплачено позивачу 23220,00 грн. (том 1, а.с. 72).

Отже, спірне приміщення було придбано відповідачем за відплатним договором, умови якого відповідачем виконано в повному обсязі.

Законність укладення та повноту виконання договору купівлі-продажу 11 квітня 2003 року, за яким ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» набуло у власність павільйон-магазин «Мрія» площею 45,2 кв.м., за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 4-А, було перевірено Контрольно-ревізійним управлінням в Київській області Контрольно-ревізійної служби в Україні в порядку зустрічної перевірки своєчасності та повноти оприбуткування основних засобів, придбаних у ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» та правильності проведених взаєморозрахунків за період з 1 січня 2001 року по 31 грудня 2003 року. Зустрічна перевірка ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» була здійснена КРУ 13 травня 2004 року на виконання звернення Управління Служби Безпеки України в Київській області від 6 травня 2003 року №12/1123 та постанови слідчого з особливо важливих справ СВ УСБУ в Київській області від 6 травня 2004 року, за наслідками перевірки складено довідку від 13 травня 2004 року (том 1, а.с. 60-62).

Зустрічною перевіркою встановлено, що на виконання статутної діяльності ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» укладено з ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» договори на придбання основних засобів. Згідно договору купівлі-продажу від 11 квітня 2003 року товариством придбано павільйон-магазин «Мрія» на суму 23220,00 грн. Розрахунок за придбані основні засоби проведено готівковими коштами засновників товариства, що внесені на розрахунковий рахунок ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч».

Будь-яких порушень закону або договору при укладенні та виконанні договору купівлі-продажу 11 квітня 2003 року, за яким ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» набуло у власність павільйон-магазин «Мрія» площею 45,2 кв.м., за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 4-А, Контрольно-ревізійне управління під час зустрічної перевірки 13 травня 2004 року не встановило.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 11 квітня 2003 року у судовому порядку не оскаржено, не розрізано та не визнано недійсним або нікчемним.

17 червня 2004 року між Бориспільською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» укладено договір оренди земельної ділянки, який посвідчено державним нотаріусом Бориспільської міської нотаріальної контори Дідок В.В., реєстровий №1926 (том 1, а.с. 65-67).

Відповідно до умов договору оренди ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» є орендарем земельної ділянки площею 0,020 га, яку міськрадою передано ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» для розміщення та експлуатації придбаного ним павільйону.

Рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради №979 від 25 серпня 2010 року «Про надання дозволу комунальному підприємству «Виробниче управління комунального господарства» на облаштування нових автобусних зупинок у м. Борисполі» дозволено комунальному підприємству «Виробниче управління комунального господарства» демонтувати існуючі автобусні зупинки та встановити власні чи орендовані автопавільйони для пасажирів міського транспорту зі зблокованими (не зблокованими) тимчасовими торговими об'єктами, для чого розробити в управлінні містобудування та архітектури проект прив'язки автопавільйонів для пасажирів міського транспорту зі зблокованими (не зблокованими) тимчасовими торговими об'єктами.

На виконання вказаного рішення за замовленням КП «ВУКГ» та відповідача управлінням містобудування та архітектури Бориспільського міськвиконкому розроблено проект прив'язки автопавільйону (автопавільйон зблокований з торговим об'єктом) на розі вулиць Головатого-Привокзальна в м. Борисполі, який 30 листопада 2010 року погоджено головним архітектором м. Бориспіль М.С. Шкребтієнко з приміткою про те, що проект прив'язки автопавільйону погоджено до початку робіт з реконструкції кварталу під багатоквартирну забудову.

Копія зазначеного проекту наявна в матеріалах справи, а оригінал оглянуто у судовому засіданні.

На підставі вказаного проекту прив'язки павільйон-магазин «Мрія» було реконструйовано, а саме, до нього, як до тимчасового торгового об'єкту, було добудовано автопавільйон.

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 3 квітня 20013 року за №37 павільйон-магазин по вул. Головатого район ж/д вокзалу (згідно акту державної комісії) вважати розміщеним за адресою вул. Привокзальна 4-А, у зв'язку зі зміною нумерації.

Отже, з наведеного суд дійшов висновку, що спірний павільйон-магазин, який позивач просить витребувати з володіння відповідача, належить відповідачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 13 квітня 2003 року.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу від 11 квітня 2003 року у судовому порядку не оскаржено, не розрізано та не визнано недійсним або нікчемним, суд дійшов висновку, що спірне майно належить відповідачу на праві власності, тому, підстави для витребування зазначеного майна з володіння відповідача на користь позивача відсутні.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено - 16 листопада 2015 року

Суддя Д.Г. Заєць