РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015Справа № 910/24689/15

За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловик-Плюс»

про стягнення 33 665, 66 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: Мазурок Я.В. за довіреністю № 155/1/23-5449 від 30.12.2014 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловик-Плюс» (далі - відповідач) про стягнення основного боргу в сумі 33 665, 66 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між сторонами Договору, ним було виконано на замовлення відповідача роботи з технічного обслуговування димових і вентиляційних каналів від газових приладів (газових колонок печей), які відповідач в строк, визначений Договором не оплатив у повному обсязі, з огляду на що у нього утворився борг в сумі 33 665, 66 грн. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/24689/15, її розгляд призначено на 13.10.2015 р.

13.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 46 319, 42 грн., інфляційні втрати в сумі 17 778, 92 грн., 3% річних в сумі 1 289, 84 грн., пеню в сумі 1 762, 76 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 13.10.2015 р. підтримав подану через відділ діловодства господарського суду міста Києва заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив, що подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог не може бути прийнята до розгляду, оскільки викладені в ній вимоги є фактично заявленням іншого позову.

З урахуванням зазначеного, суд не прийняв до розгляду вказану заяву позивача, у зв'язку з чим було вирішено розглядати справу в редакції первісно заявлених позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні 13.10.2015 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 13.10.2015 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.10.2015 р. розгляд справи було відкладено на 03.11.2015 р.

Представник відповідача в судове засідання 03.11.2015 р. не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 03.11.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2010 р. між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) було укладено Договір на виконання робіт по технічному обслуговуванню димових і вентиляційних каналів від газових приладів № 1/04 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання обсягів з технічного обслуговування димових і вентиляційних каналів від газових приладів (газових колонок печей) відповідно до додатків та разових робіт по ліквідації завалів у вентканалах жилих будинків за заявками замовника.

Згідно з п. 1.2. Договору було визначено, що для здійснення розрахунків між замовником і підрядником використовуються калькуляції на технічне обслуговування димових і вентиляційних каналів від газових приладів та ліквідацію завалів у вентканалах, які є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 1.3. Договору його сторони визначили, що вартість робіт визначається калькуляціями, що затверджені Головним управлінням з питань цінової політики Київської міської державної адміністрації (додаток 2).

Відповідно до п. 2.2.2. Договору, відповідач зобов'язується у п'ятиденний термін підписувати акт виконаних робіт або подавати обґрунтовані заперечення.

Пунктом 2.2.3. Договору встановлено, що замовник зобов'язаний розраховуватися щомісячно до складання актів комісійної перевірки димових і вентиляційних каналів на підставі актів виконаних робіт ф-2, протягом 10 банківських днів з дня підписання актів ф-2.

Відповідно до п. 4 Договору, замовник проводить оплату робіт по технічному обслуговуванню димових і вентиляційних каналів від газових приладів протягом 10 банківських днів після підписання актів виконаних робіт (ф-2), наданих підрядником.

Згідно з п. 7.1. Договору було визначено, що він діє з 01.04.2010 р. по 01.04.2011 р.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором (п. 7.3. Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, ним було виконано роботи щодо технічного обслуговування димових і вентиляційних каналів від газових приладів на суму 39 665, 66 грн. відповідно до актів здачі-приймання виконаних робіт № 181 від 27.11.2013 р., № 1/234 від 26.02.2014 р., № 263 від 30.05.2014 р., № 293 від 30.07.2014 р., № 313 від 29.08.2014 р., б/н від 31.10.2014 р., № 371 від 28.11.2014 р., № 411 за січень 2015 р., № 426 за лютий 2015 р., № 454 за квітень 2015 р.

Відповідачем було лише частково виконано свої зобов'язання за Договором щодо оплати виконаних позивачем робіт на суму 6 000, 00 грн. 23.01.2015 р., внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 33 665, 66 грн.

Позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості вих. № 155/1/03-3410 від 18.06.2015 р., яка однак була залишена без відповіді та задоволення, з огляду на що позивач і вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оскільки відповідач прийняв виконані позивачем роботи, відповідний борг щодо їх оплати, який існує на момент вирішення даного спору по суті, має бути стягнутий з відповідача в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено обґрунтованість заявлених позивачем вимог, вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловик-Плюс» (03028, місто Київ, вулиця Малокитаївська, будинок 7-А; ) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Володимирська, будинок 51-А; ) 33 665 (тридцять три тисячі шістсот шістдесят п'ять) грн. 66 коп. основного боргу та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.11.2015 р.

Суддя В.С. Ломака