РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015Справа №910/25379/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській Г.С.

розглянувши справу № 910/25379/15

за позовомпублічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської обласної філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком»
доДержавної інспекції сільського господарства в Київській області
простягнення 6 150,63 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Самокиш Л.В., довіреність №б/н від 03.11.2014р.

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Київської обласної філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (надалі - позивач) з позовом до Державної інспекції сільського господарства в Київській області (надалі - відповідач) про стягнення 6 150,63 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №57 про надання телекомунікаційних послуг від 01.01.2013 в частині повної та своєчасної оплати отриманих у період з 01.11.2013 по 30.06.2015 телекомунікаційних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 3 306,23 грн., за прострочення оплати якої додатково нараховані пеня в сумі 230,77 грн., інфляційні втрати - 2 531,58 грн. та 3% річних у сумі 82,05 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2015 порушено провадження у справі № 910/25379/15 та призначено останню до розгляду на 05.11.2015.

Присутній у судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 25.09.2015 не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, суду не надіслав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України (пункт 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно зі статтею 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до статті 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу суду про порушення провадження у справі від 25.09.2015 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві та відповідає інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Оскільки про поважні причини неявки у судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між публічним акціонерним товариством «Укртелеком» (надалі - Укртелеком) та Державної інспекції сільського господарства у Київській області (надалі - Абонент) укладено договір №57 про надання телекомунікаційних послуг від 01.01.2013, згідно умов якого Укртелеком зобов'язується надавати Абоненту загальнодоступні (універсальні) та інші телекомунікаційні послуги, супутні (додаткові) послуги згідно з переліком та обсягах, замовлених Абонентом, а Абонент зобов'язується своєчасно оплачувати отримані послуги відповідно до умов цього договору.

Відповідно до пункту 7.1 договору, договір набирає чинності з дні його підписання сторонами і діє до 31.12.2013.

Якщо за 30 днів до закінчення дії договору жодна із сторін не повідомила письмово про його припинення, договір вважається продовженим на тих самих умовах на кожний наступний рік (пункту 7.2 договору).

Доказів розірвання договору №57 про надання телекомунікаційних послуг від 01.01.2013 сторони суду не надали, а отже, на день розгляду справи вказаний договір є чинним.

Пунктом 4.15 договору передбачено, що оплата рахунку за отримані послуги проводиться Абонентом не пізніше 20 числа місяця, що настає після повного розрахункового періоду (при кредитному порядку оплати), та до 20 числа поточного місяця, у разі застосування попередньої (авансової) оплати. У разі неотримання рахунку до 10 числа місяця, що настає після розрахункового періоду, або здійснення розрахунків без застосування квитанції (без надсилання рахунків), відповідач зобов'язаний звернутися до служби розрахунків виконавця для отримання інформації про належну до сплати суму.

Відповідно до пункту 3.4.2 договору, Абонент зобов'язаний своєчасно сплачувати отримані послуги в повному обсязі.

Згідно зі статтею 63 Закону України «Про телекомунікації», телекомунікаційні послуги надаються відповідно до законодавства. Умовами надання послуг є укладення договору між оператором телекомунікацій та споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог договору про надання телекомунікаційних послуг та оплати замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 33 Закону України «Про телекомунікації», споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Приписами статті 68 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що розрахунки за телекомунікаційні послуги здійснюються на умовах договору про надання телекомунікаційних послуг між оператором, провайдером телекомунікацій та споживачем або без договору за готівкову оплату чи за допомогою карток тощо у разі одержання споживачем замовленої за передоплатою послуги.

Однак, в порушення вищезазначених умов договору та Закону України «Про телекомунікації», відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості наданих послуг виконував неналежним чином, внаслідок чого у період у період з 01.11.2013 по 30.06.2015 утворилась заборгованість у сумі 3 306,23 грн., що підтверджується копіями рахунків-актів за листопад 2013 року - червень 2015 року.

Позивач у позовній заяві наголошує на тому, що ним було виконано свої зобов'язання за договором у повному обсязі, натомість, відповідач не здійснив розрахунки за надані послуги, внаслідок чого в останнього перед позивачем на підставі договору №57 про надання телекомунікаційних послуг від 01.01.2013 виник борг у сумі 3 306,23 грн.

Під час розгляду справи відповідач факт отримання послуг за вказаним договором у період 01.11.2013 по 30.06.2015 не оспорив.

Отже, виходячи з встановлених вище обставин, на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги становить 3 306,23 грн.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України).

Приписами частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача по оплаті наданих позивачем на підставі договору послуг на час прийняття рішення повністю не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 3 306,23 грн. основного боргу визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 230,77 грн., інфляційні втрати - 2 531,58 грн. та 3% річних у сумі 82,05 грн., які нараховані станом на 01.08.2015.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

При цьому, позивачем здійснено нарахування пені на підставі положень частини 2 статті 36 Закону України «Про телекомунікації» та пункту 5.2 договору.

Так, у пункті 5.2 договору сторони передбачили, що у разі несвоєчасної оплати наданих Укртелеком послуг Абонент сплачує пеню, яка обчислюється залежно від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення оплати.

Згідно з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217 та частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У силу статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини у даному випадку є Закон України «Про телекомунікації», у частині 2 статті 36 якого визначено, що у разі затримки плати за надані оператором, провайдером телекомунікаційні послуги споживачі сплачують пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Відповідно до статті 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування пені в сумі 230,77 грн. визнає його обґрунтованим.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

Відповідно до статті 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування 3% річних, задовольняє зазначені вимоги за розрахунками позивача, які додані до позовної заяви, та які є арифметично вірними.

Водночас, щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 2 531,58 грн., перевіривши правильність нарахування останніх, суд зазначає про невірний розрахунок позивачем таких витрат, оскільки, як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку, позивачем помилково здійснено розрахунок останніх шляхом застосування сукупного показника індексу інфляції за весь період заборгованості з 01.11.2013 по 30.06.2015 до загальної суми боргу у розмірі 3 306,23 грн., тоді як інфляційні витрати розраховуються за кожний період (щомісяця) окремо в залежності від суми заборгованості, що виникла у визначений період. Таким чином, судом здійснено власний розрахунок інфляційних витрат, згідно якого останні складають 1 211,42 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з Державної інспекції сільського господарства в Київській області 3 306,23 грн. - основного боргу, 230,77 грн. пені, 82,05 грн. - 3% річних, 1 211,42 грн. - інфляційних втрат.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Київській області (03190, м. Київ, вул. Баумана, 9/12, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, б-р. Шевченка, 18, ) в особі Київської обласної філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (03141, м. Київ, вул. Солом'янська, 34-А, ) 3 306 грн. 23 коп. - основного боргу, 230 грн. 77 коп. пені, 82 грн. 05 коп. - 3% річних, 1 211 грн. 42 коп. - інфляційних втрат та 1 081 грн. 73 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.11.2015.

Суддя А.І. Привалов