ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Справа № 925/1073/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіОвечкіна В.Е.,
суддівЧернова Є.В.,
Цвігун В.Л.,
розглянув касаційну скаргу
ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»
на постановувід 02.09.2015 Київського апеляційного господарського суду
у справі№925/1073/15 господарського суду Черкаської області
за позовомПАТ «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»
доУправління державної служби охорони при УМВС України у Черкаській області
простягнення 43 390,47 грн.

за участю представників:

позивача: Пахомової О.А., дов. від 13.12.2014 №1580;

відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 28.07.2015 (суддя Г. Скиба), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 (судді Н. Калатай, В. Рябуха, Л. Ропій) в задоволенні позову про стягнення 43 390,47 грн. пені та штрафу - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими у справі судовими актами, ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» - позивач у справі, - звернулося із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 28.07.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Вважає, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають обставинам справи. Судами недотримано вимог ст.ст. 42,33 ГПК України та не спростовано доводів позивача про наявність підстав для задоволення позову. Судами також неправильно застосовано ст.ст. 530,610 ЦК України. Як наслідок, висновок судів про те, що відповідач не мав змоги вчасно приступити до виконання своїх обов'язків по договору з вини позивача є безпідставним. Судами також не надано належної юридичної оцінки договору 13.03.2015 та не з'ясовано його правову природу. Застосування судами до спірних правовідносин приписів ст.ст. 936,955 ЦК України суперечить змісту зобов'язань, передбачених ст.978 ЦК України та договором від 13.03.2015.

До Вищого господарського суду України надійшов відзив відповідача, в якому він просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові акти - без змін.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

13.03.2015 позивач як замовник та відповідач як виконавець уклали договір про закупівлю послуг № (далі Договір), відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надати послуги, пов'язані з особистою безпекою (охорона об'єктів лінійної частини магістральних газопроводів УМГ "Черкаситрансгаз" (код ДК 016-2010 - 80.10.1), а позивач - прийняти та своєчасно оплатити їх вартість.

Згідно з п. 3.1 Договору ціна Договору становить 3 199 089,66 грн. в тому числі ПДВ 533 181,61 грн.

Згідно з п. 5.1 Договору строк надання послуг - протягом 14 місяців з дня підписання Договору.

Згідно з п. 5.2 Договору місце надання послуг визначається додатком №3 Договору - "Дислокація об'єктів", та актами приймання об'єктів під охорону, які спільно складаються позивачем та відповідачем при укладенні Договору.

В пункті 5.3 Договору сторонами погоджено, що надання послуг на об'єктах позивача здійснюється шляхом патрулювання за попередньо визначеним та узгодженим маршрутом в тих районах Черкаської області або Вінницької, Київської, Кіровоградської, Полтавської, Хмельницької областей, де знаходяться об'єкти лінійної частини магістральних газопроводів позивача.

Пунктом. 6.1 Договору сторони обумовили, що передача об'єкта під охорону (з-під охорони) здійснюється після спільного їх обстеження уповноваженими представниками позивача та відповідача, за результатами якого складається Акт прийому-передачі Об'єкта під охорону (з-під охорони), що скріплюється печаткою позивача та відповідача, підписами їх керівників або уповноваженими ними представниками (особами, що мають підтвердження повноважень на підписання ними даних документів).

Згідно з п. 7.4 Договору за порушення строків надання послуг відповідач сплачує на користь позивача пеню у розмірі 0,1% вартості послуг з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що відповідач за умовами Договору мав надавати послуги з охорони починаючи з 14.03.2015, а приступив до виконання своїх договірних зобов'язань починаючи з 10.04.2015, тобто з пропуском 27 днів.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи документальними доказами, а саме підписаними обома сторонами і завіреними їхніми печатками актами прийому-здачі виконаних робіт/послуг за квітень 2015 № Т-00000745 та № Зол-001851 на загальну суму 157 701,60 грн., які підписані сторонами 30.04.2014, і відповідачем не заперечуються.

Позивач вважає, що вказане порушення умов Договору є підставою для застосування до відповідача обумовленої Договором (п.п. 7.4, 7.3) відповідальності у вигляді стягнення пені та штрафу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що за умовами Договору передача об'єкта під охорону має бути зафіксована двостороннім актом, а відтак, обов'язок відповідача з надання послуг охорони наступає лише після підписання сторонами відповідного акту.

Матеріали справи не містять доказів підписання сторонами вказаного акту, так само як не містять і доказів того, що його непідписання в період з 14.03.2015 (дата, коли, на думку позивача, відповідач мав приступити до виконання обов'язків) по 10.04.2015 (дата, коли відповідач приступив до виконання своїх обов'язків) була наслідком дій лише відповідача, тобто того, що відповідач фактично ухилявся від виконання свого обв'язку по підписанню такого акту.

Суди дійшли висновку, що за відсутності факту прийняття об'єкту під охорону у порядку, встановленому Договором, у відповідача не виникало договірного зобов'язання з надання послуг охорони, а відтак, він не може вважатися таким, що порушив строк виконання договірного зобов'язання. Відповідно, позивач безпідставно вимагає застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення пені та штрафу.

Переглядаючи оскаржувані судові акти у касаційному порядку колегія суддів зазначає наступне.

Укладання договорів про охорону майна врегульовано ЗУ "Про охоронну діяльність", ст.978 ЦК України, Главою 66 ЦК України (оскільки договір про охорону майна відноситься до спеціальних видів зберігання) та положеннями ЦК України та ГК України про зобов'язання та договір.

Відповідно до приписів ст. 8 ЗУ "Про охоронну діяльність" суб'єкт охоронної діяльності надає послуги з охорони на підставі договору, укладеного із замовником у письмовій формі відповідно до законодавства.

У договорах про надання послуг з охорони майна та фізичних осіб відповідно до положень Цивільного кодексу України визначаються умови відшкодування суб'єктом охоронної діяльності шкоди, заподіяної через неналежне виконання ним своїх зобов'язань.

Судами встановлено, що 13.03.2015 між сторонами було укладено договір про охорону об'єктів лінійної частини магістральних газопроводів УМГ "Черкаситранасгаз". Оцінюючи вказаний договір, судами було застосовано приписи ст.978 ЦК України, Глави 66 (ст.ст. 936-978) ЦК України. Отже, судами обґрунтовано застосовано до спірних правовідносин ст.ст. 936 (договір зберігання), 955 (застосування загальних положень про зберігання до окремих його видів) ЦК України. Доводи скаржника в цій частині колегією суддів відхиляються.

На думку позивача, відповідач мав невідкладно приступити до виконання послуг з охорони майна, тобто з 14.03.2015. В підтвердження своїх вимог, позивач посилається на п. 5.1 договору, яким сторони погодили строк надання послуг - 14 місяців з дати підписання договору.

Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Водночас, п. 6.1 Договору сторони обумовили, що передача об'єкта під охорону (з-під охорони) здійснюється після спільного їх обстеження уповноваженими представниками позивача та відповідача, за результатами якого складається Акт прийому-передачі Об'єкта під охорону (з-під охорони), що скріплюється печаткою позивача та відповідача, підписами їх керівників або уповноваженими ними представниками (особами, що мають підтвердження повноважень на підписання ними даних документів).

Такий акт, підписаний сторонами договору в матеріалах справи відсутній. Більше того, саме відповідач звертався до позивача із пропозицією підписати акти прийому-передачі майна - лист №17/1-1500 від 16.06.2015.

Таким чином, судами досліджено п.п.5.1,6.1 договору та встановлено, що момент початку перебігу строку надання послуг пов'язаний з підписанням акту прийому-передачі майна, а не з моментом підписання договору. Доводи скаржника про порушення судами ст. 530 ЦК України не відповідають дійсним обставинам справи.

Приписами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судами встановлено, що дії відповідача з надання послуг охорони майна відповідають пунктам 5.1,6.1 договору від 13.03.2015.

Більше того, з наданих позивачем копій актів прийому-передачі майна під охорону вбачається, що відповідачем вони підписані 09.04.2015 (арк.81-90). Відтак, відповідач приступив до виконання договору з 10.04.2015, що не заперечується ні позивачем, ні відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що позивачем не доведено прострочення відповідача. Підстави для застосування штрафних санкцій, встановлених договором - відсутні.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на п.3.6 Інструкції з організації служби підрозділів цивільної охорони Державної служби охорони при МВС України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.11.2003 №1430 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.06.2004 за №762/9361.

Так, п. 3.6 Інструкції врегульовано, що об'єкт вважається прийнятим під охорону з часу виставлення поста цивільної охорони. Прийняття (зняття) об'єкта оформляється актом виставлення (зняття) поста цивільної охорони (додаток 3 до Інструкції), про що підрозділом охорони (юридичною особою), у складі якого створений підрозділ цивільної охорони, видається наказ. Копія наказу передається до бухгалтерії для проведення розрахунків.

Разом з тим, п.6.1 договору від 13.03.2015 сторони уже врегулювали момент прийняття об'єкту під охорону.

Колегія суддів також відхиляє посилання скаржника на лист ДФІ у Черкаській області як на безумовну підставу стягнення штрафу з відповідача.

Таким чином, колегія суддів констатує, що судами попередніх інстанцій справа розглянута відповідно встановленим обставинам справи з правильним застосуванням до них діючих норм матеріального права та дотриманням вимог процесуального права. Суди повно та всебічно дослідили наявні в матеріалах справи докази та прийняли обґрунтовані та законні рішення. Доводи касаційної скарги зводяться до намагання переконати касаційний суд надати іншу правову оцінку обставинам справи, зокрема умовам договору та наявності прострочення боржника. Судами попередніх інстанцій надана правильна юридична оцінка зазначеним обставинам. В даному ж випадку, відповідно до ст. 111 ГПК України у касаційній скарзі не допускається посилання на недоведеність обставин справи, тому що до повноважень суду касаційної інстанції, відповідно до ст. 1117 ГПК України, не віднесено дослідження обставин справи та надання іншої правової оцінки встановленим обставинам справи.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваних судових актів та прийняття нового рішення у справі - відсутні.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України,? Вищий господарський суд України, ?

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» залишити без задоволення, рішення господарського суду Черкаської області від 28.07.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 - залишити без змін.

Головуючий, суддяВ. Овечкін

Судді:Є. Чернов

В. Цвігун