номер провадження справи 14/145/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015 Справа № 908/5139/15

Суддя господарського суду Запорізької області Сушко Л.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Командитного товариства «ОСОБА_1 і Компанія» Комиш-Зорянського елеватора» (адреса юридична адреса 71030 смт. Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області, вул. Поштова, б. 70; поштова адреса 72310 м. Мелітополь Запорізької області, вул. Фрунзе, б. 31)

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт» (адреса 70300 смт. Розівка Розівського району Запорізької області, вул. Вокзальна, б. 14)

про стягнення заборгованості

За участю уповноважених представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність б/н від 04.11.20115р.

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність б/н від 04.11.2015р.

Суть спору:

24 вересня 2015 року Позивач Командитне товариство «ОСОБА_1 і Компанія» Комиш-Зорянського елеватора» (далі за текстом КТ «ОСОБА_1 і Компанія» Комиш-Зорянського елеватора») звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт» (далі за текстом ТОВ «Розагропродукт») про стягнення заборгованості.

Системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл справи для розгляду між суддями та справу призначено до розгляду головуючому судді Сушко Л.М.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.09.2015р. порушено провадження у справі №908/5139/15, судове засідання призначено на 15.10.2015р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.10.2015р. розгляд справи відкладено до 05.11.2015р.

В судовому засіданні 05.11.2015р. розгляд справи закінчено, на підставі ст.ст. 82-85 ГПК України, за згодою представників Сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду, повідомлено про дату виготовлення повного тексту рішення.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що на виконання укладеного між Сторонами Договору №12 від 05.09.2012р. Позивачем надано послуги зі зберігання насіння соняшнику. В порушення умов Договору Відповідач надані послуги не оплатив, у звязку з чим виникла заборгованість в сумі 3 668,65 грн. Також зазначив, що Відповідачем порушено строки внесення платежів, отже крім основної заборгованості, відповідно до діючого законодавства України та умов Договору тому у Позивача виникає право на стягнення з Відповідача 733,60 грн. штрафу та 2333,26 грн. інфляційних втрат.

13.10.2015р. від Позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог у звязку зі сплатою Відповідачем суми основного боргу.

З урахуванням зазначених вимог, КТ «ОСОБА_1 і Компанія» Комиш-Зорянського елеватора» остаточно просить стягнути з ТОВ «Розагропродукт» на свою користь 733,60 грн. штрафу, 2333,26 грн. інфляційних втрат та покласти на Відповідача судові витрати.

Заява КТ «ОСОБА_1 і Компанія» Комиш-Зорянського елеватора» про зменшення позовних вимог не суперечить ст. 22 ГПК України, судом приймається до розгляду, розглядаються позовні вимоги в редакції заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідач позов визнав в частині нарахування інфляційних збитків. В частині стягнення штрафу заперечив з підстав пропущення Позивачем шестимісячного строку позовної давності, оскільки основне зобовязання виникло в 2012 році.

За клопотанням представників Сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксування судового процесу.

Судом у відповідності з вимогами статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представників Сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

05.09.2015р. між КТ «ОСОБА_1 і Компанія» Комиш-Зорянського елеватора» - Зберігач та ТОВ «Розагропродукт» - Поклажодавець укладено Договір №12 про надання послуг зі зберігання насіння соняшника (далі за текстом Договір).

За умовами п. 1.1. Договору, Поклажодавець зобовязаний передати насіння соняшника, а Зберігач зобовязаний прийняти їх на умовах, визначених даним Договором, з врахуванням базисних кондиції.

Пунктом 4.2. Договору Сторони визначили, що оплата послуг Зберігача здійснюється щомісячно за фактичний обєм наданого на зберігання соняшника та наданих послуг, але не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем.

Згідно п. 4.3. Договору, послуги зберігача оформлюються рахунком, який направляється Поклажодавцеві поштою або вручається уповноваженому представнику, до 5-го числа місяця наступного за звітним. Поклажодавець зобовязаний оплатити рахунок протягом трьох календарних днів з моменту отримання рахунку, але не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним. Відсутність рахунку не є підставою для Поклажодавця несплати за послуги Зберігача. При відсутності рахунку Поклажодавець зобовязаний провести розрахунок зі Зберігачем згідно розцінок за фактично надані послуги.

Сторонами на виконання умов Договору підписано та скріплено печатками Акти приймання-передачі виконаних робіт №449 від 20.11.2012р. на суму 467,10 грн. та №362 від 28.09.2012р. на суму 3 2014,55 грн.

Для оплати наданих послуг Позивачем виставлено Відповідачеві відповідні рахунки №449 від 20.11.2012р. на суму 467,10 грн. та №362 від 28.09.2012р. на суму 3 201,55 грн.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

В порушення умов Договору Відповідач отримані за Договором послуги зі зберігання насіння соняшника оплатив лише 12.10.2015р., у звязку з чим Позивачем було зменшено розмір позовних вимог та заявлено до стягнення лише 733,60 грн. штрафу та 2 333,26 грн. інфляційних втрат.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частинами першою та четвертою ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

З огляду на те, що Позивачем суму штрафу нараховано на суму грошового зобовязання, яке виникло в 2012 році, а також враховуючи приписи ст. 232 ГПК України та заяву Відповідача про пропущення Позивачем строку позовної давності в частині нарахування штрафу, вимога КТ «ОСОБА_1 і Компанія» Комиш-Зорянського елеватора» про стягнення з ТОВ «Розагропродукт» на свою користь 733,60 грн. штрафу задоволенню не підлягає.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» правильність нарахування інфляційних збитків судом встановлено, що розрахунок виконано вірно та стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає 2 333,26 грн. інфляційних збитків.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, Позивачем надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог.

Відповідач позов визнав в частині стягнення інфляційних збитків.

За викладених обставин, позовні вимоги КТ «ОСОБА_1 і Компанія» Комиш-Зорянського елеватора» про стягнення з ТОВ «Розагропродукт» на свою користь 733,60 грн. штрафу та 2333,26 грн. інфляційних збитків підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на Відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України господарський суд Запорізької області, -

ВИРІШИВ:

Позов Командитного товариства «ОСОБА_1 і Компанія» Комиш-Зорянського елеватора» до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Розагропродукт» (70300 смт. Розівка Розівського району Запорізької області, вул. Вокзальна, б. 14, ) на користь Командитного товариства «ОСОБА_1 і Компанія» Комиш-Зорянського елеватора» (адреса юридична адреса 71030 смт. Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області, вул. Поштова, б. 70; поштова адреса 72310 м. Мелітополь Запорізької області, вул. Фрунзе, б. 31; ) 2 333 (дві тисячі триста тридцять три) грн. 26 коп. інфляційних втрат, 926 (девятсот двадцять шість) грн. 65 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Суддя Л.М. Сушко

Рішення оформлено та підписано відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України 10.11.2015р.