РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015Справа №910/22286/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рембудтранс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ема-Цемент"

про стягнення 126 191,03 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Вітюк Я.М. (довіреність № 139 від 21.09.2015)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рембудтранс" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ема-Цемент" про стягнення 117 211, 56 грн. заборгованості за договором № 1/553 від 15.08.2011 з яких: 69 171, 85 грн. - заборгованість, 5706, 59 грн. - 3 % річних, 42 333, 12 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 1/553 від 15.08.2011 р. в частині повної та своєчасної оплати за виконані роботи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі 910/22286/15, розгляд справи призначено на 22.09.2015.

22.09.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшла позовна заява (змінена та уточнена) б/н від 21.09.2015.

Судом, в судовому засіданні 22.09.2015 прийнято до розгляду заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача: 69 171, 06 грн. - основної заборгованості, 11 997, 85 грн. - 3 % річних, 44 542, 68 грн. - інфляційних втрат. Крім того, у вказаній заяві, позивач просить стягнути з відповідача 5000,00 грн. - витрати на правову допомогу та 2344, 24 грн. - судовий збір.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2015 відкладено розгляд справи № 910/22286/15 на 15.10.2015.

В судове засідання 15.10.2015 з'явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання 15.10.2015 не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні 15.10.2015 надав суду пояснення щодо обставин справи, надав клопотання про продовження строку вирішення спору у даній справі, надав щодо нього пояснення та просив суд задовольнити дане клопотання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 р. продовжено строк вирішення спору, розгляд справи відкладено на 03.11.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

02.11.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

У поданій заяві позивач уточнив відомості щодо того, на підставі яких актів виконаних робіт стягується заборгованість, а також збільшив позовні вимоги в частині стягнення відсотків річних та інфляційних втрат.

Вказану заяву судом прийнято до розгляду.

У судовому засіданні 03.11.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви від 02.11.2013 р., просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 03.11.2015 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

Відповідно до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи відповідачу направлено на адресу місцезнаходження, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з огляду на визначені ст. 69 ГПК України строки вирішення спору, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 03.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.08.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ема-Цемент» (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рембудтранс" (далі - генпідрядник) укладено договір № 1/553 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, замовник доручає, а генпідрядник приймає на себе виконання робіт по будівництву помольної фабрики цементу продуктивністю 300000 т/рік в смт. Кагарлик, Київської області.

Положеннями п. 1.3 Договору передбачено, що генпідрядник передає, а замовник приймає збудовані споруди в готовому для експлуатації стані шляхом підписання двохстороннього акту передачі - приймання та оплачує виконані роботи у відповідності з вимогами дійсного договору.

Згідно з п. 2.1.3 договору замовник щомісячно приймає виконані генпідрядником обсяги робіт і в триденний термін підписує надані акти ф. КБ - 2в і ф.КБ-3. У разі виникнення зауважень по акту ф.КБ-2в, замовник в дводенний термін надає їх у письмовому вигляді Генпідряднику. Після усунення вказаних зауважень замовник підписує акт ф. КБ-2 не пізніше двох днів.

Вартість робіт генпідрядника по будівництву споруд помольної фабрики цементу визначається на підставі робочих креслень по мірі передачі їх замовником.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що генпідрядник щомісячно пред'являє замовнику виконані обсяги робіт шляхом передачі не пізніше 25 числа звітного місяця актів ф.КБ-2в та довідок ф.КБ-3, складених згідно з договірною ціною на вартість послуг в трьох екземплярах.

Відповідно до п. 5.3 Договору, замовник щомісячно оплачує вартість фактично виконаних генпідрядником робіт на протязі п'яти банківських днів після підписання актів шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до остаточного виконання сторонами своїх обов'язків (п. 9.1 Договору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання умов Договору ним були виконані роботи на загальну суму 234 845,35 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт за липень 2012 та жовтень 2012 р., які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені їх печатками, а також довідками про вартість виконаних будівельних робі за липень 2012 р. та жовтень 2012 р.

За розрахунком позивача розмір основної заборгованості складає 69 171,06 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, підписаного 26.06.2015 р. між сторонами.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

На підтвердження факту виконання робіт за Договором на загальну суму 234 484,35 грн. позивачем надані акти приймання виконаних будівельних робіт за липень 2012 та жовтень 2012 р., які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені їх печатками без зауважень.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується факт виконання позивачем робіт на загальну суму 234 845,35 грн.

Відповідачем частково оплачено виконані позивачем робити у загальному розмірі 174 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача з призначенням платежу: «оплата за виконані будівельні роботи згідно договору 1/553 від 15.08.2011 р.».

Таким чином, виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, за розрахунком суду, заборгованість відповідача перед позивачем за виконані роботи згідно Договору складає 60 845,35 грн. (234 845,35 - 174 000) , а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач стверджує, що розмір основного боргу становить 69 171,06 грн.

При цьому, на думку позивача, доказом, який підтверджує заборгованість у розмірі 69 171,06 грн. є акт звірки розрахунків, станом на 26.06.2015 р., підписаний відповідачем.

Однак, суд зазначає, що акт звірки розрахунків не є належним доказом на підтвердження заборгованості, з огляду на наступне.

У статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ -це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частин першої, другої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 3 ст. 43 ГПК України передбачено, що визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим. Тобто, за відсутності належних доказів, в розумінні ст. 34 ГПК України, на підтвердження суми заборгованості, одне лише підписання боржником акту звірки взаєморозрахунків є недостатнім для стягнення з нього заборгованості. По-друге, чинним законодавством України акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку, а у розумінні ст.ст. 9, 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін повинні підтверджуватися первинними документами -договором, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо.

Первинних документів на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем саме у розмірі 69 171,06 грн. суду не надано. В той же час, матеріалами справи підтверджується заборгованість у розмірі 60 845,35 грн., а тому позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу підлягають частковому задоволенню у розмірі 60 845,35 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 45 579,06 грн. та 3% річних у розмірі 11 440,91 грн.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наданий позивачем, встанови, що він є невірним.

За розрахунком суду, здійсненим відповідно до норм чинного законодавства, з урахуванням часткових оплат, здійснених відповідачем, розмір інфляційних втрат складає 45 957,37 грн., розмір 3% річних - 7 632,97 грн. Оскільки розмір інфляційних втрат, за перерахунком суду є більшим, ніж заявлений позивачем, то задоволенню підлягають інфляційні втрати у розмірі, заявленому позивачем - 45 579,06 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рембудтранс" частково.

Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено про покладення на відповідача 5000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 5 ст. 49 ГПК України).

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Між позивачем та адвокатом Вітюк Ярославом Миколайовичем укладений договір про надання правової допомоги від 20.07.2015 р.

На виконання умов договору про надання правової допомоги №б/н від 20.07.2015 р. позивачем були оплачені послуги адвоката на суму 5000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 582 від 16.09.2015 р.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то суд дійшов висновку про обґрунтованість судових витрат на послуги адвоката у розмірі 4 519,23 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 № 80-VIII, з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року №3674-VI (у редакції на час подання позову), за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Згідно з останньою редакцією позовних вимог від 02.11.2015 р. сума позову складає 126 191,03 грн., а тому розмір судового збору має складати 1 892,86 грн. (1,5 відсотків ціни позову).

Відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 419 від 21.07.2015 р. позивачем сплачено 2 344,24 грн. судового збору.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" (в редакції на час прийняття рішення) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, для повернення зайво сплаченого судового збору у розмірі 451,38 грн. позивачу необхідно подати відповідне клопотання.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ема-Цемент" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 13, код 37194206) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рембудтранс" (03045, м. Київ, Охотський провулок, буд. 1А, код 21560714) 60 845,35 грн. основного боргу, 45 579,06 грн. інфляційних втрат, 7 632,97 грн. 3% річних, 4 519,23 грн. витрат на послуги адвоката та 1 710,85 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 09.11.2015 р.

Суддя С.О. Турчин