РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015Справа №910/20191/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Дніпротехсервіс»
доДержавного підприємства «Укркосмос»
простягнення 566 550,59 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача:Ващенко В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Дніпротехсервіс» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Укркосмос» (надалі - «Підприємство») про стягнення 566 550,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням господарського суду міста Києва від 25.05.2015 р. у справі №910/8439/15-г стягнуто з Підприємства на користь Товариства борг у розмірі 1 364 551,87 грн. та судовий збір у розмірі 27 291,04 грн. Відповідачем встановлена заборгованість не погашена, рішення господарського суду міста Києва від 25.05.2015 р. у справі №910/8439/15-г не виконано, а тому позивачем нараховані 3% річних у розмірі 18 729,86 грн. та інфляційні у розмірі 547 820,73 грн. за період прострочення з 01.01.2015 р. по 16.06.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.08.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 19.08.2015 р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва №04-23/1245 від 19.08.2015 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. на лікарняному.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2015 р. справу № 910/20191/15 передано для розгляду судді Босому В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.08.2015 р. справу прийнято до провадження суддею Босим В.П. та призначено до розгляду на 09.09.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.09.2015 р. розгляд справи відкладено на 02.11.2015 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а його пояснення стосовно суті спору були заслухані судом в попередньому судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

В судове засідання представник відповідача з'явився, на виконання вимог ухвали надав відзив на позовну заяву, в якому вказував на неправильне нарахування відповідачем інфляційного збільшення боргу.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2013 р. між Товариством (продавець) та Підприємством (покупець) був укладений договір купівлі-продажу обладнання №1/50, за змістом якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю змонтоване технологічне обладнання згідно з технічним завданням, а покупець зобов'язується прийняти і сплатити за вказане обладнання ціну продажу на умовах, в порядку і в строки, визначені цим договором.

Позивач виконав свій обов'язок за договором належним чином, що підтверджується підписаними сторонами накладними: № ДТС-00001376 від 17.12.2013 р. на суму 32 888,00 грн., № ДТС-00001187 від 05.11.2013 р. на суму 449 596,79 грн., № ДТС-00001191 від 05.11.2013 р. на суму 8 226,96 грн., № ДТС-00001190 від 05.11.2013 р. на суму 34 309,09 грн., № ДТС-00001189 від 05.11.2013 р. на суму 839 531,03 грн., а також відповідними підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі товару за Договором на загальну суму 1 364 551, 87 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.05.2015 р. у справі №910/9439/15-г стягнуто з Підприємства на користь Товариства борг у розмірі 1 364 551,87 грн. та судовий збір у розмірі 27 291,04 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати переданого товару за договором №1/50 від 23.07.2013 р.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних у розмірі 18 729,86 грн. та інфляційні у розмірі 547 820,73 грн., які нараховані за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 01.01.2015 р. по 16.06.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом 1 частини 2 вказаної статті визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Наявність грошового зобов'язання відповідача по сплаті позивачу вартості поставленого товару у розмірі 1 364 551, 87 грн. підтверджується рішенням господарського суду м. Києва від 25.05.2015 р. у справі №910/9439/15-г.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Отже, рішення господарського суду м. Києва від 25.05.2015 р. у справі №910/9439/15-г має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 18 729,86 грн. та інфляційні у розмірі 547 820,73 грн., які нараховані за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 01.01.2015 р. по 16.06.2015 р., а відтак позовні вимоги Товариства є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Дніпротехсервіс» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Укркосмос» (01024, м. Київ, вул. Лютеранська, 20, оф. 210; ідентифікаційний код 24381357) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Дніпротехсервіс» (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, 21, оф. 615, ідентифікаційний код 19305558) 3% річних у розмірі 18 729 (вісімнадцять тисяч сімсот двадцять дев'ять) грн. 86 коп., інфляційні у розмірі 547 820 (п'ятсот сорок сім тисяч вісімсот двадцять) грн. 73 коп. та судовий збір у розмірі 11 331 (одинадцять тисяч триста тридцять одна) грн. 01 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.11.2015 р.

Суддя В.П. Босий