Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" листопада 2015 р. Справа № 906/1285/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Гусар З.В. - дов.№552 від 02.07.2015

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка енергоінвест" (м.Шепетівка Хмельницької області)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Коростень Житомирської області)

про стягнення 32768,14 грн.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 32 768,14 грн заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2011 року по лютий 2015 року; 11 806,57 пені; 17 054,64 грн інфляційних втрат та 1 653,11 грн річних, всього 63 282,46 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві.

Ухвала господарського суду від 15.10.2015 по справі №906/1285/15, яка направлялась відповідачу за адресою вказаною позивачем у позовній заяві, повернулася до суду з відміткою відділення поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 218).

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки вся поштова кореспонденція надсилалася відповідачу за його юридичною адресою, суд вважає, що останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

За таких обставин, господарський суд вважає за необхідне та можливе прийняти рішення у справі за відсутності позивача, за наявними в ній матеріалами (відповідно до ст.75 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.12.2011 між Шепетівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шепетівка енергоінвест" (кредитор/позивач) укладено концесійний договір, згідно якого товариству (позивачу) передано цілісний майновий комплекс "Шепетівське підприємство теплових мереж".

Договором №01/05-4 про відступлення права вимоги від 27.04.2012 Шепетівське підприємство теплових мереж передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Шепетівка енергоінвест" своє право вимоги, яке виникло на підставі договорів за якими надавались юридичним особам послуги з відпуску теплової енергії, централізованого опалення, укладених між Шепетівським підприємством теплових мереж та юридичними особами-споживачами вказаних послуг, а також на підставі фактичного надання таких послуг Шепетівським підприємством теплових мереж.

Рішенням Шепетівської міської ради Хмельницької області № 10 від 26.04.2012 року позивач з 01.05.2012 визначений виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення.

Відповідно до вимог п. 98.2.4. ст. 98 Податкового кодексу, у разі передачі в оренду чи концесію цілісного майнового комплексу державного або комунального підприємства платник податків - орендар чи концесіонер після прийняття цілісного майнового комплексу державного або комунального підприємства в оренду чи концесію набуває усіх прав і обов'язків щодо погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу.

На виконання даної вимоги, між Шепетівським підприємством теплових мереж та ТОВ "Шепетівка енергоінвест" 24.05.2012 підписано акт приймання-передачі дебіторської і кредиторської заборгованості, відповідно до якого ТОВ "Шепетівка енергоінвест'' передано дебіторську заборгованість Шепетівського підприємства теплових мереж у сумі 9 052 880,62 грн.

Позивач є виробником і постачальником теплової енергії для надання послуг централізованого опалення споживачам в місті Шепетівка Хмельницької області.

Відповідно до пункту 3 статті 16 Закону України "Про житлово- комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперебійно за винятком часу перерв на між опалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов'язками споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Позивачем ФОП ОСОБА_2 за період з 21.02.2013 по 01.08.2015 надані послуги з теплопостачання теплової енергії на загальну суму 32768,14 грн, що підтверджуються актами приймання-передачі виконаних послуг (а.с. 34-51).

Однак, в результаті не виконання зобов'язання щодо оплати за отримані послуги, станом на 01.08.2015 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 32768,14 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивачем на адресу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (споживач/відповідач) неодноразово направлялися претензії про сплату боргу, та примірники договорів про надання послуг з централізованого опалення приміщення по АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно із ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно зі ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Відповідно до п. 3 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв.

В силу п.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами законодавства споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність між сторонами письмового договору про надання послуг з постачання теплової енергії не звільняє відповідача від обов'язку з оплати одержаної теплової енергії у повному обсязі, оскільки відносини сторін мали позадоговірний характер, а обов'язок по погашенню заборгованості виникає на підставі закону.

Отже, як роз'яснив Верховний Суд України у своїй постанові від 30.10.2013 у справі №6-59цс13 щодо застосування вказаних норм матеріального права, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст.3, ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг.

За змістом ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Тому виходячи з цього послуги надавалися фактично та виставлялися акти кожного календарного місяця, згідно установлених норм та лімітів.

На підставі викладеного, заборгованість в сумі 32768,14 грн підтверджена доказами та підлягає задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за період з 21.02.2013 по 01.08.2015 в сумі 1653,11 грн та інфляційних втрат за період з 21.10.2013 по 01.08.2015 в сумі 17054,64 грн.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

14.05.2015 позивачем було направлено відповідачу претензію № 508 від 14.05.2014 про сплату заборгованості (а.с. 221-223).

Отже, строк виконання зобов'язань відповідача до 21.05.2014.

Враховуючи викладене, господарський суд за період з 22.05.2014 по 01.08.2015 здійснив перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% відсотки річних в сумі 984,13 грн та інфляційні втрати в сумі 14011,29 грн. В частині стягнення 668,98 грн 3% річних та 3043,35 грн інфляційних суд відмовляє за необґрунтованістю.

Щодо заявленої позивачем пені в сумі 11806,57 грн, господарський суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні з наступних підстав.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У свою чергу, за змістом ст.546 ЦК України неустойка є різновидом забезпечення виконання зобов'язання.

При цьому, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.547 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Оскільки, пеня є видом неустойки, то така міра відповідальності має бути передбачена договором, причому укладеним у письмовій формі.

Враховуючи, що договір між сторонами не підписаний, вимога позивача про стягнення з відповідача 11806,57 грн пені є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 32-34, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (11500, АДРЕСА_1, ідент.код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка енергоінвест" (30400, Хмельницька область, м.Шепетівка, вул. Судилківська, 9, оф. 203, код 37287657):

- 32768,14 грн боргу;

- 14011,29 грн інфляційних втрат;

- 984,13 грн 3% річних;

- 1378,96 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.11.15

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2,3 - сторонам (рек. з повід.)