ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Справа № 911/4313/15

За позовом Комунального підприємства «Управління міським господарством» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 6 423,23 грн

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача Лазутіна Т.В. (дов. № 41 від 22.01.2015);

від відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_3 (дов. № 5643 від 06.10.2015).

Обставини справи:

Комунальне підприємство «Управління міським господарством» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області» (далі - позивач) звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 14 140,31 грн заборгованості, з яких: 10 641,77 грн боргу за надані згідно договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 послуги, 3 115,97 грн інфляційних втрат та 382,57 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.09.2015 порушено провадження у справі № 911/4313/15, розгляд справи призначено на 16.10.2015.

13.10.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву (вх. № 24201/15 від 13.10.2015), згідно яких останній визнав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, які прийняті судом.

У судовому засіданні 16.10.2015 оголошено перерву до 23.10.2015.

У судовому засіданні 23.10.2015 оголошено перерву до 06.11.2015.

29.10.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 27.10.2015 (вх. № 25525/15 від 29.10.2015), згідно якої останній на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зменшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 4 762,81 грн боргу за надані згідно договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 послуги, 1 429,53 грн інфляційних втрат та 230,89 грн 3 % річних. Вказана заява прийнята судом.

У судовому засіданні 06.11.2015 оголошено перерву до 12.11.2015.

10.11.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у зв'язку з уточненням позовних вимог (вх. № 26672/15 від 10.11.2015), згідно яких останній визнав уточнені позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, які прийнято судом.

10.11.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності (вх. № 26671/15 від 10.11.2015), згідно якої останній просив суд на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити у задоволенні зменшених позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Вказана заява прийнята судом.

Представник позивача в судовому засіданні 12.11.2015 підтримав позов у повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, відповідач та представник відповідача заперечили проти задоволення зменшених позовних вимог та просили суд на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України застосувати позовну давність до позовних вимог та відмовити у задоволенні зменшених позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2007 між Комунальним підприємством «Управління міським господарством» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області» (Управління) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Власник) укладено договір про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2, згідно якого управління зобов'язалося надати послуги по експлуатацію та поточному ремонту житлового фонду, а власник - оплачувати витрати, пов'язані з наданням послуг.

Згідно п.п. 2.2., 2.2.1. договору власник зобов'язаний своєчасно та в повному розмірі вносити плату за експлуатаційні витрати.

Витрати управління на утримання будинку та прибудинкової території визначені згідно калькуляції. На момент укладання договору витрати за 1 м.кв. складають 1,16 грн. Загальна сума в місяць - 176,80 грн з ПДВ. Нарахована сума перераховується на розрахунковий рахунок управління не пізніше 10-го числа кожного місяця слідуючого за розрахунковим, згідно актів наданих послуг (п.п. 4.1., 4.3. договору).

Відповідно до п.п. 6.2., 6.3. договору договір діє з 01.06.2007 до 01.06.2008. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення, або зміну умов договору на протязі місяця до закінчення строку його дії, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих же підставах, що бути передбачені договором.

Суд встановив, що договір про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 є неодноразово продовженим сторонами, оскільки жодною із сторін договору на протязі місяця до закінчення строку його дії не заявлялося про припинення або зміну умов договору.

Позивач в якості обґрунтування позовних вимог посилається на те, що станом на 01.09.2012 відповідач мав перед позивачем борг за надані послуги згідно договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 у сумі 2 176,62 грн.

Крім того, суд встановив, що на виконання п. 1.1. договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 позивач за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року надав відповідачу послуги на загальну суму 6 364,80 грн (176,80 грн, вартість послуг за місяць, визначена п. 4.1. договору * 36, кількість місяців), що підтверджується актами виконання робіт (надання послуг) (а.с. 20-54) та відсутністю претензій відповідача з приводу ненадання послуг чи надання послуг неналежної якості.

Відповідач, в порушення п. 4.1. договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007, за отримані послуги розрахувався частково з простроченням оплат, сплативши позивачу загалом 3 778,61 грн боргу, а саме: 08.11.2012 - 1 000 грн, 15.02.2013 - 500 грн, 13.06.2013 - 478,61 грн, 08.08.2013 - 500 грн, 11.10.2013 - 800 грн, 13.01.2014 - 500 грн, що підтверджується банківськими виписками (а.с. 110-125), решту боргу у розмірі 2 586,19 грн не сплатив, внаслідок чого на момент судового розгляду справи борг відповідача перед позивачем за надані за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року згідно договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 послуги склав 2 586,19 грн (6 364,80 грн - 3 778,61 грн), що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Предметом позову, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 27.10.2015 (а.с. 102-104), є вимоги про стягнення 4 762,81 грн боргу за надані згідно договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 послуги, 1 429,53 грн інфляційних втрат та 230,89 грн 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини з надання послуг.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що на виконання п. 1.1. договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 позивач за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року надав відповідачу послуги на загальну суму 6 364,80 грн (176,80 грн, вартість послуг за місяць, визначена п. 4.1. договору * 36, кількість місяців), що підтверджується актами виконання робіт (надання послуг) (а.с. 20-54) та відсутністю претензій відповідача з приводу ненадання послуг чи надання послуг неналежної якості; відповідач, в порушення п. 4.1. договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007, за отримані послуги розрахувався частково з простроченням, сплативши позивачу загалом 3 778,61 грн боргу, а саме: 08.11.2012 - 1 000 грн, 15.02.2013 - 500 грн, 13.06.2013 - 478,61 грн, 08.08.2013 - 500 грн, 11.10.2013 - 800 грн, 13.01.2014 - 500 грн, що підтверджується банківськими виписками (а.с. 110-125), решту боргу у розмірі 2 586,19 грн не сплатив, внаслідок чого на момент судового розгляду справи борг відповідача перед позивачем за надані за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року згідно договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 послуги склав 2 586,19 грн (6 364,80 грн - 3 778,61 грн), що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача на те, що позивачем неправомірно не враховано здійснені відповідачем оплати 10.06.2014, 01.12.2014, 12.03.2015 та 02.07.2015 на суму 700 грн, 300 грн, 111,17 грн та 222,34 грн відповідно (загалом 1 335,51 грн), оскільки як вбачається з банківських виписок (а.с. 106-109) вказані проплати були здійснені за договором № 68 від 26.06.2006, неналежне невиконання якого не є підставою позову у даній справі.

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 (далі - Постанова) за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до п.п. 4.4., 4.4.1. Постанови правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке. У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Судом встановлено, що позивач звернувся з позовом до суду 15.09.2015, що підтверджується відміткою на поштовому конверті (а.с. 76), а обов'язок відповідача по оплаті наданих позивачем послуг виник з 11.10.2012, а відтак позивачем не пропущено трирічного строку позовної давності.

Враховуючи вищезазначене, клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача, вимоги ст. 257 ЦК України та те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення боргу за надані за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року згідно договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 послуги, а також встановлення судом відсутності пропуску строку позовної давності до вимог про стягнення 2 586,19 грн боргу за надані згідно договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 послуги, а відтак вони є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

В частині вимоги про стягнення 2 176,62 грн боргу за надані згідно договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 послуги, який наявний у відповідача станом на 01.09.2012, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги, оскільки позивачем, належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, надання позивачем відповідачу вказаних послуг суду не надано.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що враховуючи встановлення судом необґрунтованості позовних вимог про стягнення 2 176 грн боргу за надані згідно договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 послуги, який наявний у відповідача станом на 01.09.2012, позовна давність до вказаних вимог не підлягає застосуванню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання за договором про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007, позивачем за період з 11.09.2012 по 15.09.2015 нараховано 1 429,53 грн. інфляційних втрат та 230,89 грн 3 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, уточнений період нарахування інфляційних втрат та 3 % річних (а.с. 127), те, що відповідач 08.11.2012 сплатив позивачу 1 000 грн, 15.02.2013 - 500 грн, 13.06.2013 - 478,61 грн, 08.08.2013 - 500 грн, 11.10.2013 - 800 грн, 13.01.2014 - 500 грн, у зв'язку з чим виникла переплата за надані за період з жовтня 2012 по травень 2014 року послуги, суд обмежив періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних періодами, де існувало прострочення оплати відповідачем, а саме з 11.10.2012 (дата виникнення обов'язку відповідача по сплаті наданих у вересні 2012 року послуг). Відтак, арифметично вірний розмір інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих за період з 11.09.2012 по 15.09.2015 становить загалом 595,81 інфляційних втрат та 45,79 грн 3 % річних. Зокрема, за період з 11.10.2012 по 07.11.2012, нарахованих на суму 176,80 грн: 0 грн інфляційних втрат та 0,41 грн 3 % річних; за період з 11.06.2013 по 12.06.2013, нарахованих на суму 91,20 грн: 0 грн інфляційних втрат та 0,1 грн 3 % річних; за період з 11.07.2014 по 10.08.2014, нарахованих на суму 110,99 грн: 0,44 грн інфляційних втрат та 0,28 грн 3 % річних; за період з 11.08.2014 по 10.09.2014, нарахованих на суму 287,79 грн: 2,30 грн інфляційних втрат та 0,73 грн 3 % річних; за період з 11.09.2014 по 10.10.2014, нарахованих на суму 464,59 грн: 13,47 грн інфляційних втрат та 1,15 грн 3 % річних; за період з 11.10.2014 по 10.11.2014, нарахованих на суму 641,39 грн: 15,39 грн інфляційних втрат та 15,1,63 грн 3 % річних; за період з 11.11.2014 по 10.12.2014, нарахованих на суму 818,19 грн: 15,55 грн інфляційних втрат та 2,02 грн 3 % річних; за період з 11.12.2014 по 10.01.2015, нарахованих на суму 994,99 грн: 29,85 грн інфляційних втрат та 2,54 грн 3 % річних; за період з 11.01.2015 по 10.02.2015, нарахованих на суму 1 171,79 грн: 36,33 грн інфляційних втрат та 2,99 грн 3 % річних; за період з 11.02.2015 по 10.03.2015, нарахованих на суму 1 348,59 грн: 71,48 грн інфляційних втрат та 3,10 грн 3 % річних; за період з 11.03.2015 по 10.04.2015, нарахованих на суму 1 525,39 грн: 164,74 грн інфляційних втрат та 3,89 грн 3 % річних; за період з 11.04.2015 по 10.05.2015, нарахованих на суму 1 702,19 грн: 238,31 грн інфляційних втрат та 4,20 грн 3 % річних; за період з 11.05.2015 по 10.06.2015, нарахованих на суму 1 878,99 грн: 41,34 грн інфляційних втрат та 4,79 грн 3 % річних; за період з 11.06.2015 по 10.07.2015, нарахованих на суму 2 055,79 грн: 8,22 грн інфляційних втрат та 5,07 грн 3 % річних; за період з 11.07.2015 по 10.08.2015, нарахованих на суму 232,59 грн: - 22,33 грн інфляційних втрат та 5,69 грн 3 % річних; за період з 11.08.2015 по 10.09.2015, нарахованих на суму 2 409,39 грн: - 19,28 грн інфляційних втрат та 6,14 грн 3 % річних; за період з 11.09.2015 по 15.09.2015, нарахованих на суму 2 586,19 грн: 0 грн інфляційних втрат та 1,06 грн 3 % річних.

Відтак, вимоги про стягнення 1 429,53 грн. інфляційних втрат та 230,89 грн 3 % річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 595,81 грн інфляційних втрат та 45,79 грн 3 % річних. Крім того, враховуючи відмову суду у задоволенні позовної вимоги про стягнення 2 176,62 грн боргу за надані згідно договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 послуги, який наявний у відповідача станом на 01.09.2012, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму боргу 2 176,62 грн.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те що позовна давність до вимог про стягнення 1 429,53 грн. інфляційних втрат та 230,89 грн 3 % річних не є пропущеною.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 2 586,19 грн боргу за надані згідно договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 послуги, 595,81 грн інфляційних втрат та 45,79 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08132, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Управління міським господарством» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Зелена, буд. 2; ідентифікаційний код 34778905) 2 586 (дві тисячі п'ятсот вісімдесят шість гривень) 19 коп. боргу за надані згідно договору про спільне користування будинком та прибудинковою територією НОМЕР_2 від 01.06.2007 послуги, 595 (п'ятсот дев'яносто п'ять гривень) 81 коп. інфляційних втрат, 45 (сорок п'ять гривень) 79 коп. 3 % річних та 612 (шістсот дванадцять гривень гривень) 07 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 13.11.2015

Суддя П.В.Горбасенко