КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р. Справа№ 910/1871/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Новікова М.М.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

від позивача: Барчунінов К.О.;

від відповідача: Панченко Р.В.;

від третьої особи: Тарчук О.В.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-

Співдружність"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 22.06.2015р.

у справі №910/1871/15-г (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця"

до Дочірнього підприємства "Агроцентр Єврохім-Україна"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-

Співдружність"

про стягнення 30 610,00 грн. штрафу

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Придніпровська залізниця" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "Агроцентр Єврохім-Україна" (далі - відповідач) 30 610,00 грн. штрафу за невірне зазначення вантажоодержувача в накладній №34171967.

Відповідач проти позову заперечував, наголошуючи на необґрунтованості та непідтвердженості позовних вимог. Зокрема, відповідач зазначав наступне:

- позивач був належним чином повідомлений про зміну місцезнаходження вантажоодержувача, а отже адреса, зазначена в залізничній накладній №34171967 є точною;

- вантажоодержувач в листі №57 від 10.03.2015р. повідомив відповідача про те, що позивач був повідомлений про нову адресу вантажоотримувача і останній після зміни адреси вже отримував вантажі, що доставлялися за новою адресою;

- акти загальної форми, на які посилається у позовній заяві позивач складені помилково та не відповідають дійсності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2015р., на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Співдружність" (далі - третя особа).

Третя особа проти позову заперечувала, зазначаючи наступне:

- між позивачем та третьою особою було укладено договір №ПР/ДН-4-13161/НЮп/130 від 15.04.2013р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. 19.12.2013р. до вказаного договору була укладена додаткова угода із зазначенням нової адреси третьої особи;

- листом від 12.08.2013р. №308 третя особа повідомила позивача про зміну адреси, надіславши копії відповідних документів, а саме: виписки з ЄДР та статуту;

- за новою адресою третьої особи неодноразово надходили вантажі.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/1871/15-г від 22.06.2015р. позов Державного підприємства "Придніпровська залізниця" задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 30 610,00 грн. штрафу та 1 827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/1871/15-г від 22.06.2015р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю. Зокрема, третя особа зазначала наступне:

- в п.7.3 укладеного між позивачем та третьою особою договору не встановлено конкретного способу повідомлення про зміну реквізитів сторін;

- позивач був належним чином повідомлений про зміну адресу третьої особи;

- в накладній №34171967 було вказано юридичну та поштову адресу третьої особи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Зеленін В.О., Тарасенко К.В.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.09.2015р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді: Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Зеленіна В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді: Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Зеленіна В.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.09.2015р.

15.09.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 15.09.2015р. представники відповідача та третьої особи підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просили суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/1871/15-г від 22.06.2015р. скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні 15.09.2015р. представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги третьої особи з підстав, наведених у письмових запереченнях на апеляційну скаргу, просив суд в задоволенні скарги відмовити та залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним і об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 15.09.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 22.09.2015р.

22.09.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судове засідання 22.09.2015р. з'явився лише представник позивача. Представники відповідача та третьої особи не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 09.11.2015р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.11.2015р.

В судовому засіданні 09.11.2015р. представники відповідача та третьої особи підтримали пояснення, надані в попередньому судовому засіданні, просили суд задовольнити апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 09.11.2015р. представник позивача також підтримав раніше надані пояснення, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 09.11.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Відповідно до положень діючого законодавства накладна є письмовою формою договору перевезення вантажу, яка укладається на бланку встановленої форми між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і одночасно є договором застави вантажу як гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за дане конкретне перевезення.

З матеріалів справи вбачається, що в серпні 2014 року зі станції Казатін-1 Південно-Західної залізниці відповідач здійснив відправлення вагону №65157018 на підставі залізничної накладної №34171967 від 04.08.2014р. на станцію Новоолексіївка Придніпровської залізниці. Провізна плата за вказаною накладною склала 6 122,00 грн.

Відповідач, як відправник, при заповненні вищезгаданої накладної в графі "Одержувач" вказав третю особу і зазначив наступну адресу останньої: Херсонська обл., Генічеський район, с. Павлівка, вул. Шевченка, 145-Б.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач наголошував на тому, що при надходженні вагону №65157018 на підставі залізничної накладної №34171967 від 04.08.2014р. було здійснено перевірку внесених у накладну даних і виявлено, що вантажоодержувач за вказаною в накладній адресою не знаходиться. Враховуючи невірне зазначення адреси вантажоодержувача, вагон було затримано до з'ясування відомостей про місцезнаходження вантажоодержувача, про що позивачем складено відповідний Акт загальної форми №42 від 09.08.2014р.

11.08.2014р. позивач отримав телеграму від позивача із зазначенням вірної адреси вантажоодержувача, якому в подальшому і було видано вагон №65157018.

Враховуючи, що відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 Статуту залізниць України, позивач просив суд стягнути з відповідача 30 610,00 грн. штрафу.

Місцевий господарський суд позов задовольнив повністю, визнавши вимоги позивача нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування визначено Законом України "Про залізничний транспорт", а відносини, пов'язані з діяльністю транспорту, у тому числі залізничного, регулюються Законом України "Про транспорт", іншими актами законодавства України.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про транспорт" нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов'язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998р. (із змінами і доповненнями) було затверджено Статут залізниць України, згідно зі ст. 6 якого вантаж - це матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі. Вантажовідправником (відправником вантажу, вантажовласником) є зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення. Вантажоодержувачем (одержувачем вантажу, вантажовласником) є зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка за дорученням вантажовідправника отримує вантаж.

Відповідно ст. 2 Статуту залізниць України останній визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України, ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення конкретного вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (ст. 909 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ст. 307 Господарського кодексу України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

В процесі судового розгляду було встановлено, що при оформленні залізничної накладної №34171967 від 04.08.2014р. на перевезення вантажу вагоном №65157018 відповідачем було вказано одержувачем вантажу третю особу та зазначено адресу останньої, як: Херсонська обл., Генічеський район, с. Павлівка, вул. Шевченка, 145-Б (том справи - 1, аркуш справи - 14). Вагон було відправлено зі станції Казатін-1 Південно-Західної залізниці на станцію Новоолексіївка Придніпровської залізниці.

Відповідач, як відправник, при заповненні вищезгаданої накладної в графі "Одержувач" вказав третю особу і зазначив наступну адресу останньої: Херсонська обл., Генічеський район, с. Павлівка, вул. Шевченка, 145-Б.

За результатами перевірки даних, внесених до накладної, було виявлено, що вантажоодержувач за вказаною адресою по станції Новоолексіївка Придніпровської залізниці не значиться та не акредитований, про що позивачем було складено акт загальної форми №42 від 09.08.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 15). До з'ясування вантажоодержувача вагон був затриманий.

Відповідач направив начальнику станції Казатін-1 лист №104 від 11.08.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 66), в якому вказав про те, що ним було помилково зазначено назву та адресу вантажоодержувача. В своєму листі відповідач просив дати телеграму на станцію Новоолексіївка, в якій вказати, що вантажоодержувачем є ТОВ "Агро-Співдружність", а вірною адресою одержувача є: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 8, оф. 90.

11.08.2014р. зі станції Казатін-1 на станцію Новоолексіївка було відправлено телеграму №410 із зазначенням вірної адреси вантажоодержувача згідно з даними відповідача.

Після надходження телеграми №410 від 11.08.2014р. зі станції відправлення Казатін-1 Південно-Західної залізниці вагон №65157018 було видано належному одержувачу (третій особі) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 8, офіс 90, про що було складено акт загальної форми №46 від 11.08.2014р.

Відповідно до ст. 23 Статуту залізниць України, п.п.1.1, 2.1 Правил оформлення перевізних документів відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил.

Згідно зі ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

В ст. 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Судом враховано, що у розгляді справ про стягнення вищезгаданого штрафу слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість. При цьому неправильне зазначення коду та адреси вантажоодержувача вважаються окремими порушеннями. Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених ст. 129 Статуту залізниць України. Штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Оскільки факт невірного зазначення відповідачем, як вантажовідправником, адреси вантажоодержувача в залізничній накладній №34171967 підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, актом загальної форми №42 від 09.08.2014р., колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що до відповідача за вказані дії підлягає застосуванню відповідальність, передбачена ст. 122 Статуту залізниць України, у вигляді штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Зважаючи на те, що провізна плата за спірною накладною становить 6 122,00 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 30 610,00 грн. (6 122,00 х 5 = 30 610,00).

Відносно посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач був належним чином повідомлений про зміну юридичної адреси третьої особи (вантажоодержувача), колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011р. №138) було затверджено Правила оформлення перевізних документів, згідно з Додатком №3 до яких графа "Одержувач" заповнюється у порядку, передбаченому для графи "Відправник". При цьому, відомості, що вказуються в накладній у графі "Відправник": найменування (прізвище, ім'я та по батькові), код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), поштова адреса (назва міста або населеного пункту, району, вулиці та номер будинку, замість повної адреси може бути вказано номер абонентської поштової скриньки). За можливості вказуються номер телефону, факсу, адреса електронної пошти.

З наведеного випливає, що вказівка в накладній юридичної адреси одержувача Правилами оформлення перевізних документів не вимагається.

Окрім того, як уже зазначалося вище, в матеріалах справи наявний лист відповідача №104 від 11.08.2014р., надісланий останнім на адресу начальника станції Казатін-1 (том справи - 1, аркуш справи - 66), в якому відповідач зазначає про те, що ним помилково вказано назву отримувача та його адресу, а також просив вважати вірним назву вантажоотримувача - ТОВ "Агро-Співдружність" Придніпровської залізної дороги (код 4263), адреса: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 8, оф. 90.

Судом враховано доводи третьої особи про те, що між позивачем та третьою особою було укладено договір №ПР/ДН-4-13161/НЮп/130 від 15.04.2013р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, до якого укладено додаткову угоду від 19.12.2013р. із зазначенням нової адреси третьої особи (том справи - 1, аркуші справи - 45-48). Однак, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між позивачем та третьою особою додаткових угод до вищевказаного договору, в яких би сторони названого правочину досягли згоди щодо внесення змін в частині визначення своїх реквізитів, зокрема, адреси, тощо.

До того ж, в даному випадку спірна накладна оформлялася безпосередньо відповідачем, як вантажовідправником, і саме останній несе відповідальність за правильність внесених в накладну відомостей. Правовідносини, які склалися між позивачем та третьою особою, не можуть впливати на правовідносини між позивачем та відповідачем, оскільки мова йде про різні договори перевезень.

Судом не приймається до уваги посилання відповідача та третьої особи на те, що остання отримувала інші вантажі на свою нову адресу, оскільки у позивача відсутні повноваження самостійно коригувати будь-які відомості, внесені до накладної, яка є письмовою формою угоди між позивачем та відповідачем, та здійснювати доставку вантажу за іншою адресою, ані ж та, яка вказана вантажовідправником.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Відповідачем та третьою особою не було надано належних та допустимих доказів ані на спростування обставин, викладених в позові, ані на спростування висновків місцевого господарського суду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/1871/15-г від 22.06.2015р. та задоволення апеляційної скарги.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на третю особу (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Співдружність" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/1871/15-г від 22.06.2015р. - без змін.

2. Матеріали справи №910/1871/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді М.М. Новіков

А.І. Мартюк