ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 листопада 2015 р. Справа № 903/1018/15

за позовом малого приватного підприємства "Люкс"

до відповідача: Ковельської міської ради Волинської області

про визнання недійсним рішення та зобов`язати поновити договори оренди землі.

Суддя Кравчук В.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №194/15 від 06.10.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №181 від 23.10.2014р.

Права та обовязки представникам сторін розяснені відповідно до ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не поступало.

В судовому засіданні 11.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ: мале приватне підприємство "Люкс" звернулось з позовом до господарського суду Волинської області про визнання недійсним рішення та зобов`язати поновити договори оренди землі укладених з Ковельською міською радою Волинської області.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 07.09.2015р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 07.10.2015р. та зобов'язано сторін надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

В судових засіданнях 07.10.2015р., 28.10.2015р. та 11.11.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Додатково листом від 28.10.2015р. за вх. №01-54/10691/15 представник позивача подав суду клопотання, яким долучив до матеріалів справи копії платіжних доручень (оригінали для огляду були надані суду в судовому засіданні) щодо сплати орендної плати.

Відповідач листом від 27.10.2015р. за №272 та у судових засіданнях 28.11.2015р. та 11.11.2015р. представник віповідача надав суду заперечення на позовну заяву, яким заявлені позовні вимоги не визнає та просить суд у їх задоволенні відмовити. Додатково в судових засіданнях представник відповідача повідомив суд, що до листа - повідомлення (заяви) про поновлення договору оренди землі жодної додаткової угоди додано не було, а лише зазначено бажання позивача на поновлення договорів на строк 10 років.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

Рішенням Ковельської міської ради №25/5 від 10.12.2004р. позивачу в тимчасове користування на умовах оренди терміном на 10 років надано земельну ділянку площею 109 кв.м по вул. Остапа Вересая, 4 (кадастровий номер :05:006:0006) та площею 48 кв. м по вул. Запорізькій, 3а (кадастровий номер :04:004:0007) для розміщення міні - магазинів.

03.03.2005р. між Ковельською міською радою (Орендодавець) та Малим приватним підприємством "Люкс" були укладені договори оренди землі (а.с. 41-42, 45-46) .

Пунктом 3.1 зазначених договорів оренди земельних ділянок передбачено, що договори укладені на 10 років терміном до 10.12.2014р. Після закінчення якого орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно п. 9.3 Договорів орендар наділений правом переважного придбання у власність земельних ділянок, а також за рівних інших умов на продовження договорів оренди після закінчення дії.

У звязку із закінченням терміну дії договорів оренди землі, орендар 13 листопада 2014р. звернувся до Ковельського міського голови з заявою щодо можливості подовження терміну дії договорів оренди земельних ділянок (поновлення договорів оренди землі) укладених з Ковельською міською радою.

Згідно з рішенням Ковельської міської ради Волинської області №64/16 від 25.12.2014р. про поновлення та відмову у поновленні договорів оренди землі, розглянувши заяви щодо поновлення договорів оренди землі. керуючись ст.ст.12,93 Земельного кодексу України. ст. 33 (Поновлення договору оренди землі) Закону України "Про оренду землі", п.п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Положенням про порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у місті Ковелі", затвердженим рішенням міської ради від 20.12.2012р. №32/12, зі змінами, внесеними рішенням Ковельської міської ради від 24.04.2014р. №54/32, з закінченням терміну оренди земельної ділянки, міська рада вирішила:

- Відмовити Малому приватному підприємству "Люкс" у поновленні договорів земельних ділянок площею 109 кв.м по вул. Остапа Вересая, 4 (кадастровий номер :05:006:0006) та площею 48 кв. м по вул. Запорізькій, 3а (кадастровий номер :04:004:0007) для розміщення міні - магазинів, враховуючи висновки відділу містобудування та архітектури від 25.11.2014р. №22.29/287. від 04.12.2014р.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порядок та умови набуття права користування земельною ділянкою на умовах оренди встановлено Земельним кодексом України (далі - Кодекс) та Законом України "Про оренду землі" (далі - Закон).

Приписами ст.93 Кодексу та ст.1 Закону визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендарю для ведення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до п.2 роз'яснень Президії Вищого арбітражного Суду України від 26.01.2000р. №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною другою статті 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок грунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2.17 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17 травня 2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», у вирішенні спорів пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі); орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі; орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі; за наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відповідно до доданого відповідачем ОСОБА_3 обстеження земельних ділянок по вул. Запорізькій, 3а та по вул. Остапа Вересая, 4 від 25.11.2014р. (виїзної перевірки), відповідачем встановлено, що на вищезазначених земельних ділянках не розміщуються тимчасові споруди, а тому дані земельні ділянки не використовуються за цільовим призначенням.

Додатково суд звертає увагу, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа - повідомлення (заяви) про поновлення договорів оренди землі позивачем жодної додаткової угоди додано не було, а лише зазначено його бажання на поновлення договорів на строк 10 років.

Таким чином, суд враховуючи усе встановлене вище та у зв'язку з відсутністю доказів в підтвердження порушення прав та охоронюваних законом інтересів у зв'язку з прийняттям Відповідачем оспорюваного рішення, відсутні і встановлені статтею 21 Цивільного кодексу України обставини у їх сукупності, за наявності яких правовий акт органу місцевого самоврядування визнається недійсним, а за таких обставин у суду немає правових підстав для задоволення позову щодо визнання недійсним рішення, прийнятого Відповідачем.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Керуючись ст. 26, 33, 59 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні, ст.ст. 13, 19 Конституції України, ст.ст. 33 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

У позові відмовити.

Повний текст рішення складено

16.11.2015

Суддя В. О. Кравчук