КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2015 р. Справа№ 910/17616/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Ткаченка Б.О.

Зеленіна В.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

За участю представників:

від позивача: Галков І.О., Пінчук -Ніколаєнко Ю.В.,

від відповідача: Полєжаєва К.О.,

від третьої особи: Галков І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фірми «Т.М.М.»- товариство з обмеженою відповідальністю б/н від 27.08.15

на рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015

у справі №910/17616/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГА ТОРГ ЛТД», м. Київ

до фірми «Т.М.М.»- товариство з обмеженою відповідальністю, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАСКА ЛІЗИНГ», м. Київ

про стягнення 31 326грн.92коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.08.2015 (суддя Карабань Я.А.) задоволено позов ТОВ «МЕГА ТОРГ ЛТД» та стягнуто з фірми «Т.М.М.» 2763грн.62коп. - три відсотки річних, 28563грн.30коп. - інфляційних втрат донарахованих позивачем в зв'язку з невиконанням рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2014 у справі № 910/16249/13. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою в якій просив його скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог частково, з врахуванням строків перерахування коштів на казначейські рахунки. Апелянт зазначив, що для нарахування 3 % річних та індексу інфляції позивачем взято невірні періоди, з огляду на те, що відповідач перерахував на рахунок позивача суми заборгованості згідно рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2014 року у справі № 910/16249/13 - 20.05.2014, а тому, на думку відповідача, 3 % річних та індекс інфляції повинні нараховуватися до 19.05.2014, в той час, як позивачем помилково застосовано періоди з 02.08.2013 по 22.03.215.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

25 квітня 2007 року між ТОВ "ЛАСКА ЛІЗИНГ" (лізингодавець) та фірмою "Т.М.М." - ТОВ (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №806/04/2007.

Згідно умов договору лізингодавець зобов'язується передати без надання послуг по управлінню та технічній експлуатації, а лізингоотримувач прийняти в тимчасове володіння та користування за плату майно - Екскаватор-навантажувач 4 СХ SМ (одна одиниця), а також лізингоотримувач зобов'язувався здійснювати лізингові платежі.

ТОВ "Фірма "Т.М.М.", в порушення умов договору та норм чинного законодавства, не виконало взяті на себе зобов'язання належним чином, а саме лізингоодержувачем не в повному обсязі виконано зобов'язання щодо сплати лізингових платежів, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 56227,41 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2014 у справі № 910/16249/13 стягнуто з ТОВ "Фірма "Т.М.М." основну заборгованість у розмірі 56227,41 грн., неустойку у розмірі 728,12 грн., 3 % річних у розмірі 154,62 грн., судовий збір у розмірі 1720,50 грн.

Позовні вимоги у справі № 910/16249/13 про стягнення з відповідача нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, заявлялися і були задоволені судом за період прострочення з 28.04.2013 до 31.07.2013, включно.

Судове рішення у справі №910/16249/13 набрало законної сили 22.04.2014, тобто після перегляду зазначеного рішення Господарського суду міста Києва Київським апеляційним господарським судом.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.06.2014 залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2014 у справі №910/16249/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2015 у справі №910/16249/13 на підставі статті 25 ГПК України замінено стягувача - товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАСКА ЛІЗИНГ" на товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД".

З матеріалів справи вбачається, що кошти на виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/16249/13 від 10.02.2014 надійшли на рахунок позивача 23.03.2015, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

Відповідно до ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням суду у справі № 910/16249/13 встановлено факт настання терміну оплати за договором, наявність підстав застосування штрафних санкцій, а також факт прострочення відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.20007.

Враховуючи те, що відповідач не розраховувався з позивачем вчасно, в передбачені договором фінансового лізингу строки, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача донарахованих сум, а саме: 2763,62 грн. 3% річних та 25563,30 грн. інфляційних втрат нарахованих за період з 02.08.2013 по 22.03.2015.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

За викладених обставин та враховуючи те, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов'язання щодо сплати лізингових платежів, доказів здійснення розрахунку раніше кінцевої дати нарахування позивачем заявлених до стягнення сум не надав, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 2763,62 грн. 3 % річних та 25563,30 грн. інфляційних втрат нарахованих за період з 02.08.2013 по 22.03.2015, на підставі ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача в поданій апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, грошові кошти сплачені на виконання судового рішення від 10.02.2014 року у справі № 910/16249/13 фактично надійшли на рахунок позивача 23.03.2015, отже позивач має право на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат до моменту зарахування вказаних коштів на рахунок позивача, а саме до 22.03.2015.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та матеріалах справи, прийняте відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у справі №910/17616/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу фірми «Т.М.М.»- товариство з обмеженою відповідальністю - без задоволення.

2. Справу № 910/17616/15 повернути господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді Б.О. Ткаченко

В.О. Зеленін