ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2015 рокуСправа № 912/3601/15
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Тимошевської В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/3601/15

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кіровоград

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Кіровоград

про стягнення 6 349,50 грн,

Представники сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 боргу за оренду приміщення в сумі 6 349,50 грн, що складається з суми основного боргу (орендна плата) в розмірі 3 600,00 грн та штрафу в розмірі 2 749,50 грн.

Ухвалою господарського суду від 21.09.2015 дану позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 912/3601/15.

В судовому засіданні 15.10.2015 господарський суд перейшов до розгляду справи по суті та заслухав присутнього представника позивача, яким позовні вимоги згідно поданого позову підтримано повністю.

Відповідач відзиву на позов не подав, в судові засідання не з'явився, ухвали господарського суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи, які надсилались на адресу відповідача, що повідомлена позивачем та за якою відповідача зареєстровано в ЄДРПОУ, повернуто до господарського суду органом поштового зв'язку з відміткою: "За закінченням терміну зберігання".

За змістом ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Стаття 75 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

На підставі викладеного, господарський суд вважає відповідача таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання у даній справі та розглядає справу по суті з винесенням судового рішення за відсутності в судовому засіданні відповідача чи його представника та за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані докази, врахувавши пояснення позивача, наведені в обґрунтування підстав позову, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.01.2014 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Орендар) укладено договір оренди № 2 нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9-10).

За умовами вказаного договору термін оренди складає 11 місяців з його автоматичною пролонгацією у разі якщо жодна із сторін за місяць до закінчення дії даного договору не заявить про намір його розірвати (п. 2 договору). Розмір орендної плати складає 900,00 грн за місяць, яка підлягає сплаті Орендарем до 5 числа кожного наступного місяця (п. 3 договору).

Як вказує позивач, відповідач (Орендар) свої зобов'язання за договором оренди нежилого приміщення № 2 від 02.01.2014, який був автоматично пролонгований на 2015 рік, по сплаті орендної плати за період з лютого по травень 2015 року не виконав хоча користувався орендованим приміщенням до 05.06.2015. Вказане стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом у даній справі.

При вирішенні спору господарський суд враховує, що громадяни України, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці, є учасниками відносин у сфері господарювання, господарські відносини між якими підпадають під предмет регулювання Господарського кодексу України.

В статті 283 Господарського кодексу України зазначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно вимог частин першої, п'ятої ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За розрахунком позивача, підтвердженим документально, остання сплата орендної плати за договором оренди від 02.01.2014 здійснена відповідачем 03.04.2015 за січень 2015, тоді як відповідач здійснював користування орендованим приміщенням до 05.06.2015. Таким чином, відповідач не сплатив за договором орендну плату за період користування майном лютий-травень 2015, що з розрахунку договірної щомісячної плати всього становить 3600,00 грн (900,00 грн х 4).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Вказаним нормам кореспондують положення частини першої ст. 193 Господарського кодексу України.

У відповідності зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідачем жодних доказів на спростування наведених позивачем доводів не надано, докази сплати орендної плати у зазначений в позові період або докази на підтвердження відсутності правових підстав для сплати такої суми в матеріалах справи відсутні.

На підставі вищенаведеного, господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованості з орендної плати за договором оренди нежилого приміщення № 2 від 02.01.2014 в розмірі 3 600,00 грн обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 2 749,50 грн господарський суд зазначає наступне.

Невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання є підставою для застосування відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня). Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання (ст. ст. 216, 230 Господарського кодексу України).

Згідно частини четвертої ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Поняття штрафу наведено в частині другій ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідно до якої штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Одночасно частина третя наведеної норми містить визначення пені, згідно якого пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, за положеннями частини третьої ст. 549 Цивільного кодексу України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов'язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

В пункті 3.4. договору оренди № 2 від 02.01.2014 сторони встановили, що Орендар в разі несвоєчасної оплати за оренду приміщення сплачує штраф в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожний день простроченого платежу.

Тобто фактично за своєю правовою природою вказаний в пункті 3.4. договору штраф підпадає під визначення пені, оскільки передбачає його нарахування за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання.

Разом з цим, Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" обмежує розмір пені, який може бути стягнутий з боржника за порушення грошового зобов'язання, подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, нараховані позивачем штрафні санкції не можуть перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховано такі штрафні санкції.

Окрім того, позивачем при розрахунку штрафної санкції не враховано положення частини 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, які встановлюють, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Крім того, не враховано положення частини шостої ст. 232 Господарського кодексу України, які передбачають, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на вимоги частини першої ст. 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

На підставі викладеного та в межах періоду розрахунку позивача, з відповідача підлягає стягненню наступна сума пені:

з орендної плати за січень 2015 за період прострочення з 06.02. по 02.04.2015 (03.04.2015 повідомлена позивачем дата оплати), що становить 69,39 грн пені;

з орендної плати за лютий 2015 за період прострочення з 06.03. по 06.09.2015 (гранична дата нарахування згідно положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України), що становить 272,22 грн;

з орендної плати за березень 2015 за період прострочення з 07.04. (4 і 5 квітня вихідні дні) по 16.09.2015 (тут і далі гранична дата нарахування згідно розрахунку позивача у позові), що становить 238,19 грн пені;

з орендної плати за квітень 2015 за період прострочення з 06.05. по 16.09.2015, що становить 195,29 грн пені;

з орендної плати за травень 2015 за період прострочення з 06.06. по 16.09.2015, що становить 149,42 грн пені;

а всього в розмірі 924,51 грн.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 924,51 грн. Підстави для задоволення позову в іншій частині відсутні. При цьому, зазначення позивачем в заяві від 04.11.2015 про те, що на день розгляду справи загальний строк прострочення складає 151 день, не враховується судом, оскільки новий розрахунок штрафної санкції з урахуванням збільшення періоду прострочення позивачем до суду не надано.

На підставі викладеного, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 боргу за оренду приміщення підлягають частковому задоволенню в розмірі 3600,00 грн основного боргу (орендна плата) та 924,51 грн пені. В задоволені позову в іншій частині господарський суд відмовляє.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, який сплачено позивачем в мінімальному розмірі, покладається повністю на відповідача, внаслідок неправильних дій якого виник спір.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (юридична адреса: АДРЕСА_3; поштова адреса: АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 3600,00 грн основного боргу (орендна плата) та 924,51 грн пені, а також 1 218,00 грн судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В.Тимошевська