ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015р. Справа № 914/2854/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз від імені якого діє філія Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Лев, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державна фінансова інспекція у Львівській області, м. Львів

про зобовязання вчинити дії та стягнення збитків

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1. - представник

від відповідача: ОСОБА_2 представник

від третьої особи: не зявився

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін розяснено.

Розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз від імені якого діє філія Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз до Товариства з обмеженою відповідальністю Лев, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державної фінансової інспекції у Львівській області про зобовязання вчинити дії та стягнення збитків.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.08.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.09.2015 року.

Ухвалою суду від 14.09.2015 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державну фінансову інспекцію у Львівській області.

Ухвалою суду від 12.10.2015 р. продовжено строк вирішення спору, визначений ч. 1 ст. 69 ГПК України, на 15 днів.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених в позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволення з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державної фінансової інспекції України у Львівській області в судові засідання не зявився, однак подав письмові пояснення, в яких позовні вимоги позивача підтримав з підстав викладених у письмових поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз від імені якого діє філія Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Лев (надалі - відповідач) про зобовязання відповідача провести коригування вартості робіт на суму 10 424, 40 грн. в сторону її зменшення та стягнення збитків в розмірі 10 424, 40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 25.10.2013 р. між ним та відповідачем укладено договір про закупівлю послуги з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію № НОМЕР_1 (надалі договір), відповідно до умов якого позивач доручив, а відповідач прийняв на себе виконання обовязків по наданню послуг з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію на обєкті позивача: ДКС «Дашава», що знаходиться за адресою: с. Йосиповичі Стрийського району Львівської області, а позивач зобовязується в порядку та на умовах зазначених цим договором, прийняти та оплатити вищезазначені послуги.

В результаті проведення Державною фінансовою інспекцією у Львівській області державного фінансового аудиту окремих господарських операцій позивача було встановлено факти, що призвели до втрат фінансових ресурсів. Зокрема, встановлено, що вартість реагування становить 1,19 грн./год., вартість технічного обслуговування 200 грн. на місць. Натомість в розрахунку вартості послуг з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію (додатку до договору №2), дана калькуляція не наведена, а вказана лише загальна сума по реагуванню: 1,8 грн./год. та вартість технічного обслуговування на місяць: 200 грн.

Також в ході перевірки встановлено, що по обєкту, вказаному у договорі, за період, що підлягає звірці (грудень 2013р.-грудень 2014р.) виїзди наряду охорони на обєкти замовника, з метою реагування для зясування причини надходження з них сигналу тривоги, а при необхідності протидії злочинним посяганням, не здійснювалися по причині відсутності факту отримання сигналу тривоги на ПЦС виконавця та спрацювання тривожної сигналізації. Відтак, весь період, що підлягає звірці, відповідач та залучені ним підрозділи здійснювали лише роботу на обєкті позивача в режимі спостереження.

Відповідно до калькуляцій-розрахунку вартості послуг до договору, наданої відповідачем, питома вага вартості виїзду наряду охорони на обєкти позивача з метою реагування для зясування причини надходження з них сигналу тривоги, становить 1,19 грн. за год.

Відтак, загальна вартість витрат виїзду наряду охорони на обєкт позивача включених відповідачем безпідставно до актів прийому наданих послуг за договором та оплачених позивачем в період з листопада 2013р. по грудень 2014р. склала 10 424, 40 грн.

Таким чином, позивачем були сплачені кошти за послуги по реагуванню на тривожну сигналізацію, які фактично надані відповідачем не були, у звязку з чим позивач просить суд зобовязати відповідача провести коригування вартості робіт на суму 10 424, 40 грн. в сторону її зменшення та стягнути вказані кошти з відповідача в якості збитків.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, що в розрахунку вартості послуг не згадується про складові погодинної оплати (спостереження, реагування і обслуговування), фактичні витрати виконавця, а також про те, що розмір оплати якимось чином залежить від кількості виїздів чи інших методів або факторів роботи.

Договір укладено шляхом узгодженням всіх істотних умов, його умови відповідачем виконано повністю та частково зі сторони позивача, жодних претензій та зауважень зі сторони останнього заявлено не було.

Щодо стягнення збитків представник відповідача зазначає, що кошти сплачені за надання послуг є оплатою за послуги з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію на обєкті на підставі укладеного договору та не підпадають під визначення збитків, більше того, позивачем не доведено наявність всіх елементів цивільного правопорушення, які б були підставою для стягнення збитків.

Аналіз вартості послуг за 1 год. технічної охорони 1 поста в розрізі елементів витрат та її складових, не може бути належним доказом у справі, оскільки такий розроблявся головним державним аудитором і ним же підписаний, так як згідно статуту відповідача усі без винятку документи підписує директор товариства та скріплює їх печаткою. Довідка фінансової інспекції не породжує преюдиціальних фактів у даному випадку, а тому підстав для коригування вартості послуг немає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи із наступних мотивів:

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 901 (глава 63) ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Приписами ст. 903 вказаного Кодексу зазначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 25.10.2013 р. між сторонами був укладений договір про закупівлю послуги з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію №, відповідно до умов якого позивач доручив, а відповідач прийняв на себе виконання обовязків з надання послуг з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію на обєкті позивача: ДКС «Дашава», що знаходиться за адресою: с. Йосиповичі Стрийського району Львівської області, а позивач зобовязується в порядку та на умовах зазначених цим договором, прийняти та оплатити вищезазначені послуги.

Під послугами, які за договором виконавець зобовязується надати замовнику слід розуміти: обслуговування та реагування на спрацювання системи тривожної сигналізації на обєкті (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 4.1 договору, за послуги з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію на обєкті, позивач щомісячно перераховує відповідачу оплату в розмірі згідно розрахунку вартості послуг (додаток № 2).

Пунктом 5 договору та додатком № 2 до договору передбачено, що ціна договору становить 18 168, 00 грн.

Відповідач передбачені договором роботи виконав на суму 18 168, 00 гри., що підтверджується актами приймання виконаних робіт від 31.01.2014 р., від 28.02.2014 р., від 31.03.2014 р., від 30.04.2014 р., від 31.05.2014 р., від 30.06.2014 р.. від 31.07.2014 р., від 31.08.2014 р., від 30.09.2014 р., від 31.10.2014 р.. від 30.11.2014 р. та від 31.12.2014 р., а позивач прийняв вказані роботи і оплатив, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучено до матеріалів справи.

Судом встановлено, що акти приймання-передачі виконаних за договором робіт підписано та скріплено печатками сторін, що свідчить про те, що позивачем прийнято надані послуги без будь-яких зауважень.

Головним державним аудитором відділу операційного аудиту здійснено моніторинг господарської операції щодо закупівлі послуг систем безпеки позивача, за результатами якого складено довідку від 18.02.2015 р. № 7.

У довідці Державної фінансової інспекції України у Львівській області від 18.02.2015 р. № 7, аудитором зазначено, що у вартість технічної охорони 1 поста (1,80 грн./год.) згідно наданих калькуляцій, включено витрати як по спостереженню (0,61 грн./год.), так і витрати по реагуванню (1,19 грн./год.). З 21 обєкту позивача, на яких згідно угод передбачено надання послуг з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію, відповідач надавав такі послуги власними силами лише по 5 обєктах (КС Кам'янка-Бузька, КС Бібрка, КС Комарно, ГРС Холодновідка, автогараж). Згідно отриманої відповіді від відповідача, фактів реагування його на тривожну сигналізацію по зазначених 5 обєктах позивача в період з грудня 2013 р. по грудень 2014 р. не було. Отже, виходячи з розміру витрат ТзОВ ЛЕВ по реагуванню, які становлять 1,19 грн. за 1 год., УМГ Львівтрансгаз сплачено коштів в сумі 52 000, 00 грн. за послуги, які фактично ТзОВ ЛЕВ не були надані. У довідці аудитором запропоновано позивачу, зокрема, звернутися до відповідача щодо повернення коштів, як таких, що були перераховані за послуги, які фактично не були надані.

Як вбачається з довідки про наслідки зустрічної звірки проведеної державною фінансовою інспекцією у Львівській області у відповідача від 21.01.2015 р. № 16-35/1, за весь період, який підлягає звірці з грудня 2013 р. по грудень 2014р. виконавці послуг (ТОВ ЛЕВ та залучені підрозділи УДСО при ГУМВС України) здійснювали роботу на обєктах замовника (УМГ Львівтрансгаз) в режимі спостереження. В результаті проведення зустрічної звірки Державною фінансовою інспекцією у Львівській області встановлено, що вартість витрат виїзду наряду охорони на обєкти замовника включених ТзОВ ЛЕВ до актів прийому наданих послуг, зокрема, за договором № склала 10 424, 40 грн.

25.02.2015р. державна фінансова інспекція у Львівській області надіслала на адресу позивача лист № 16-15/м/1162 щодо обовязкових до виконання вимог про усунення виявлених порушень законодавства.

03.03.2015 р. позивач звернувся до відповідача з листом №949/31-01, в якому просив здійснити корегування вартості робіт з врахуванням висновків, викладених у довідках державної фінансової інспекції. Вказаний лист був залишений відповідачем без відповіді та задоволення,

Статтею 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2014 р. № 21-63а14.

Частиною 1 статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. При цьому, згідно з ч.3 цієї статті, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Судом встановлено, що договір підписано сторонами без зауважень, цей договір виконувався обома сторонами відповідно до погоджених ними умов. З матеріалів справи не вбачається, що договір в частині визначення ціни було визнано в установленому порядку недійсним повністю або частково з підстав її завищення, чи до нього внесені відповідні зміни.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору, згідно з ст. 652 Цивільного кодексу України, допускається лише за згодою сторін або за рішенням суду.

Відповідно до ч.3 ст.653 Цивільного кодексу України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання сторін змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору або з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Частиною 4 ст.653 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки зміни до договору в частині коригування вартості наданих послуг за погодженням сторін в процесі його виконання не вносилися, вимога позивача про зобовязання відповідача провести коригування вартості робіт на суму 10 424, 40 грн. в сторону її зменшення не відповідає вимогам законодавства.

Позивач стверджує, що внаслідок порушення договірних зобов'язань, йому заподіяно збитків на суму 10 424, 40 грн., які він просить стягнути з відповідача, на підставі приписів ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 224 ГК України передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Необхідними умовами для відшкодування збитків є доведення факту спричинення збитків саме тією особою, до якої висунуто вимогу про їх відшкодування. Крім того, заявлені до стягнення збитки мають бути завданими внаслідок порушення відповідачем цивільного права позивача у справі, а розмір збитків має перебувати у необхідному і безпосередньому причинному зв'язку із вчиненням відповідачем правопорушення.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Відшкодування збитків можливо лише за наявності складу правопорушення, до якого входять наступні елементи: протиправна поведінка, наявність збитків, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та спричиненням збитків, наявність вини.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст.6, 627 ЦК України).

Наявні у справі докази не спростовують того факту, що при укладенні договору сторони визначили його зміст на основі вільного волевиявлення та погодили на свій розсуд всі його умови, і те, що сторони мали на меті настання певних для них наслідків. Крім того, як було зазначено вище, сторони договору виконали його умови належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому кожна суттєва для справи обставина повинна підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст.32 ГПК України).

При цьому за умовами ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження факту вчинення відповідачем протиправного діяння позивач надав до суду копію довідки від 18.02.2015 р. № 7 головного державного аудитора відділу операційного аудиту Державної фінансової інспекції у Львівській області.

Проте, як було встановлено судом, зміст договору складають умови (в тому числі щодо вартості робіт), визначені за домовленістю сторін на основі їх вільного волевиявлення. При цьому сторони договору виконали всі його умови належним чином, без жодних претензій та зауважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у діях відповідача, пов'язаних з укладенням та виконанням спірного договору, на умовах, визначених безпосередньо сторонами, відсутні будь-які ознаки протиправної поведінки по відношенню до позивача. Суд вважає, що позивач не довів суду того, що саме відповідач є особою, діями або бездіяльністю якої позивачеві було спричинено збитки.

Враховуючи вищевикладені обставини, приписи закону і те, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються матеріалами справи, суд вважає, що оскільки спірний договір є дійсним, позовні вимоги позивача про стягнення коштів є неправомірними та необґрунтованими, у зв'язку з чим, в їх задоволенні слід відмовити повністю.

У відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір залишається за позивачем.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 49, 82-85 ГПК України, суд , -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 09.11.2015 року.

Суддя Манюк П.Т.