ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015 року Справа № 904/6313/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

При секретарі Ковзикові В.Ю.

За участю представників сторін:

від прокуратури: Оксенюк М.М., представник, довіреність №05/2-1164 вих-15 від 08.04.2015 року;

від міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі": Іщенко Ю.С., представник, довіреність №2007 від 04.11.2014 року;

від відповідача та Дніпропетровської міської ради представники у судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені судом належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.І.В.Бабушкіна»

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року у справі № 904/6313/15

за позовом прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради в особі Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі», м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.І.В.Бабушкіна», м. Дніпропетровськ

про стягнення 94 473,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року (суддя Дубінін І.Ю.) позовні вимоги прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради в особі Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» задоволені частково.

Суд припинив провадження у справі в частині стягнення 68 407,72 грн. та стягнув з Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І .В. Бабушкіна» на користь Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» 94 473,49 грн. основного боргу, 34 360,83 грн. пені, 39 936,19 грн. інфляційних втрат та 1 895,78 грн. 3% річних.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду в частині відмови в задоволенні заяви про надання розстрочки та зменшення штрафних санкцій скасувати та винести постанову про розстрочку виконання рішення суду з жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року включно.

В обґрунтування своєї скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки відсутності можливості сплати відповідачем існуючої заборгованості разовим платежем із-за відсутності грошових коштів. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не зменшив розмір штрафних санкцій, які є надмірно великими.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2015 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 16 листопада 2015 року.

Розпорядженням в.о. голови суду Паруснікова Ю.Б. від 13.11.2015 року, у зв'язку з виходом на роботу судді Чус О.В. - члена постійно діючої колегії суддів, справа передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Березкіна О.В. (доповідач), судді: Дармін М.О., Чус О.В..

16.11.2015 року, через канцелярію Дніпропетровського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.І.В.Бабушкіна» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю представника прийняти участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Розглянувши заявлене клопотання колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, оскільки відповідач, заздалегідь повідомлений про час та місце розгляду скарги.

Відповідно до абзацу 2 п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N 18 (із змінами і доповненнями) (далі - Постанова Пленуму), господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Як вбачається із клопотання відповідача, ніяких доказів неможливості взяти участь в судовому засіданні ним не зазначено, як і обґрунтування неможливості забезпечити явку в судове засідання іншого представника.

Відповідно до абзацу 1 п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, з аналізу вищенаведених норм випливає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

На думку колегії суддів, неявка у судове засідання представників відповідача не перешкоджає розгляду справи, оскільки у справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги.

Представники прокуратури та Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» заперечував проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 10 травня 2011 року між Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські теплові мережі", як енергопостачальна організація, та Публічним акціонерним товариством "Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна", як споживач, був укладений договір про постачання теплової енергії № 050496, за умовами якого енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання поставити споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору, теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору (копія наявна в матеріалах справи) у вигляді гарячої води на такі потреби:

опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону (175 діб);

гаряче водопостачання - протягом року;

технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;

кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради, виходячи з кліматичних умов.

Як зазначено у п. 3.2.2. договору, відповідач зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбаченні цим договором. На кінець опалювального сезону проводити звіряння розрахунків з енергопостачальною організацією, у разі заборгованості на початок опалювального сезону споживач до мереж теплопостачання підключений не буде.

Згідно правил користування тепловою енергією споживач зобов'язаний встановити прилади обліку теплової енергії. Облік споживання теплової енергії проводиться по приладам обліку, встановленим на вводах на опалення розрахунковим способом вул. Караваєва, 3, 3-А (п.п. 5.1. - 5.2. договору).

Тарифи на теплову енергію, що споживаються згідно з цим договором установлюються Дніпропетровською міською радою народних депутатів. Тариф для розрахунків за цим договором складає - теплова енергія (1 Гкал) - 268,74 грн. (п.п. 6.1. - 6.2. договору).

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 2-х примірниках) на відпуск - отримання теплової енергії по формі додатку № 4 (п.п. 7.1. - 7.2. договору).

Відповідно до п. 7.3. договору, споживач зобов'язаний не пізніше ніж за 5 діб до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у Додатку № 1 до цього Договору, по власним платіжним дорученням з зазначенням періоду, за який він сплачує.

Згідно п. 7.4. договору остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов'язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця слідуючого за розрахунковим, у випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.

Звертаючись до відповідача із позовом про стягнення суми боргу, Прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради в особі Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" посилався на порушення відповідачем зобов'язань за договором про постачання теплової енергії № 050496 від 10.05.11р., в частині повного та своєчасного розрахунку за отриману теплову енергію.

Задовольняючи позовні вимоги в сумі 94 473,49 грн. основного боргу, 34 360,83 грн. пені, 39 936,19 грн. інфляційних втрат та 1 895,78 грн. 3% річних, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своєчасно не оплатив вартість наданих йому послуг за договором, що є підставою для стягнення суми основного боргу, а також пені , інфляційних нарахувань та 3% річних. Оскільки відповідачем частково сплачено суму заборгованості за спожиту теплову енергію після звернення позивача з позовом до суду, то провадження у справі в частині стягнення 68 407,72 грн. припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про розстрочку та відстрочку виконання рішення суду, а також зменшення пені, суд виходив з відсутності винятковості для вжиття таких заходів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу теплову енергію за період з 01.10.2014 року по 01.05.2015 року на суму 172 606,11 грн., проте відповідач, оплатив за отримані послуги 9 724,90 грн., а після звернення до суду із позовом - 68 407,72 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про припинення провадження у справі щодо стягнення 68 407,72 грн. у відповідності до вимог п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України та про стягнення суми боргу.

Відповідно до 8.2.3. договору, в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожен день прострочки.

За ст.ст. 611, 549, 551 ЦК України, у разi порушення зобов'язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр встановлюється договором або актом цивiльного законодавства.

За ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Враховуючи викладене, господарський суд першої інстанції також обґрунтовано стягнув на користь позивача пеню у сумі 34 360,83 грн. та нараховані у відповідності до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у сумі 39 936,19 грн. та 3% річних у сумі 1 895,78 грн.

Відповідно до статті 121 ГПК України, задоволення заяви про розстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо); в даному випадку відсутні виняткові випадки, які мали б своїм наслідком розстрочення виконання судового рішення.

Відповідно до п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Оскільки тяжке фінансове становище та велика дебіторська заборгованість не є тими виключними обставинами, які дають підстави для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення з огляду на те, що позивач також веде господарську діяльність в умовах фінансової та економічної кризи, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання відповідача є правильними.

Доводи апелянта про те, що штрафні санкції надмірно великі є безпідставними з огляду на розмір суми основного боргу і розмір цих санкцій.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно з'ясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, у тому числі і доводам відповідача, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І. В. Бабушкіна» - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року у справі № 904/6313/15 - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.11.2015 року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус