ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 р. Справа № 923/1792/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Щасливе дитинство" м. Херсон

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті менеджмент",

м. Херсон

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "Оксамит" ЛТД, м. Львів

про стягнення заборгованості у розмірі 400000,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 5 від 26.10.2015р.;

від відповідача-1: ОСОБА_2, юрисконсульт за довіреністю № 7 від 11.11.2015р.;

від відповідача-2: не прибув

Приватне підприємство «Щасливе дитинство» (позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелті менеджмент» (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «Оксамит», ЛТД (відповідач-2) заборгованості в сумі 400000,00 грн.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач-1 в судовому засіданні визнає позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач-2 в судове засідання не прибув, просить розглянути справу без його участі, у відзиві визнає позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, суд

в с т а н о в и в:

25 червня 2015 року між Приватним підприємством «Щасливе дитинство» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріелті менеджмент» (відповідач-1, покупець) укладено договір поставки №48 (далі договір поставки), за умовами якого постачальник зобовязується поставити покупцю, а покупець прийняти та оплатити товари.

Договір підписаний сторонами без зауважень, скріплений печаткою. Протягом дії Договору в нього не вносилися зміни та доповнення.

Із огляду на зазначений Договір суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки, правовідносини, які витікають із нього, регулюються ст. 264-271 ГК України.

Вищевказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань.

Так, ст.173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Законами України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Однією з підстав виникнення господарського зобовязання, згідно ст.174 ГК України, є господарський договір.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарські зобовязання, які є одним із видів господарських зобовязань, - це цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на корить другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено ст.175 ГК України.

В силу п.1 ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За змістом ст.712 ЦК України та ст.265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріалами справи підтверджується, що постачальник поставив, а покупець прийняв товар на загальну суму 1560912,63 грн.

Пунктом 6.1. договору поставки п.п.6.1.1. передбачено, що перший платіж в розмірі 400000,00 грн. покупець здійснює в строк до 01.10.2015 р.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач свої договірні зобов'язання щодо поставки виконав в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідач свої грошові зобов'зання не виконав, заборгованість перед позивачем на день розгляду справи становить 400000,00 грн., що підтверджено матеріалами справи.

26 червня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оксамит» ЛТД (поручитель) та Приватним підприємством «Щасливе дитинство» (кредитор) укладено договір поруки (далі договір поруки), за умовами якого поручитель зобовязується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобовязань ТОВ «Ріелті менеджмент», що виникли з договору поставки №48 від 25.06.2015 р., який був укладений між кредитором та боржником.

У відповідності до п.4.1. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязання боржником згідно основного договору в загальній сумі, що складає 1560912,63 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 06.10.2015 р. звертався до відповідача-1 з вимогою про сплату боргу та 12.10.2015 р. звертався до відповідача-2 з вимогою про сплату заборгованості у сумі 400000,00 грн.

Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження виконання належним чином своїх зобовязань щодо добровільної сплати заборгованості.

Таким чином, на день розгляду справи заборгованість по сплаті вартості товару складає суму 400000,00 грн., вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на неявку представника відповідача-2, суд зазначає, що в силу статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони мають право брати участь в господарських засіданнях. Сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст.28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють в межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Відповідно до ст.77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд зауважує, що відкладення на підставі ст.77 ГПК України розгляду справи у разі незявлення представника сторони за викликом господарського суду є правом, а не обовязком суду, і використовується ним, якщо причини неявки є поважними та обґрунтованими, та неявка представника сторони перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивачу на підставі ст..49 ГПК України відшкодовуються судові витрати за рахунок відповідачів.

На підставі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України та керуючись, ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, - суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелті менеджмент» (м.Херсон, вул..49 Гвардейської Херсонської дивізії, 24, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «Оксамит» ЛТД (м.Львів, вул.Кульпарківська, буд.93, ) на користь Приватного підприємства «Щасливе дитинство» (м.Херсон, вул..49 Гвардійської Херсонської дивізії, 24, ) заборгованість в сумі 400000,00 грн. та судовий збір в сумі 6000,00 грн.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.11.2015 р.

Суддя В.В.Литвинова