КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2015 р. Справа№ 925/1015/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: не з'явилися

від відповідача: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Первомайський кар'єр „Граніт" на рішення господарського суду Черкаської області від 30.07.2015 року

у справі № 925/1015/15 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону державної служби України з надзвичайних ситуацій (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)

до Відкритого акціонерного товариства „Первомайський кар'єр „Граніт" (м. Черкаси)

про стягнення 41 088 грн. 84 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області звернувся Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін державної служби України з надзвичайних ситуацій з позовом до Відкритого акціонерного товариства „Первомайський кар'єр „Граніт" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором від 14.11.2013 року № 251/01 в сумі 41 088 грн. 84 коп., яка складається з заборгованості за договором - 26 000 грн., втрат від інфляції - 9 699 грн. 56 коп., 3% річних - 329 грн. 09 коп., пені в розмірі подвійної ставки НБУ - 5 060 грн. 19 коп.

Рішенням від 30.07.2015 року господарський суд Черкаської області позов задовольнив повністю. Стягнув з ВАТ „Первомайський кар'єр „Граніт" на користь ДВГЗ ДСНС України 26 000 грн. боргу, 9 699 грн. 56 коп. інфляційних, 5 060 грн. 19 коп. пені, 329 грн. 09 коп. 3% річних та 1 827 грн. судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ВАТ „Первомайський кар'єр „Граніт" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 30.07.2015 року по справі № 925/1015/15 та прийняти нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року ВАТ „Первомайський кар'єр „Граніт" було відновлено строк на апеляційне оскарження, його апеляційна скарга була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 925/1015/15 у судовому засіданні за участю представників сторін.

В судове засідання 29.10.2015 року повноважні представники сторін не з'явилися та про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважних представників сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути скасовано в частині стягнення пені з відповідним перерозподілом судових витрат, виходячи з наступного.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.02.2011 року у справі № 10/5026/290/2011 порушено провадження у справі про банкрутство Відкритого акціонерного товариства „Первомайський кар'єр „Граніт", введено процедуру розпорядження майном боржника.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 27.02.2012 року у справі № 10/5026/290/2011 введено процедуру санації боржника на строк дванадцять місяців, керуючим санацією призначено керівника боржника Костіна Артема Михайловича, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Звєздічева Максима Олександровича.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 31.07.2012 року у справі № 10/5026/290/2011 затверджено план санації боржника - Відкритого акціонерного товариства „Первомайський кар'єр „Граніт".

Під час здійснення провадження у справі про банкрутство, 14.11.2013 року Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій (виконавець) та Відкрите акціонерне товариство „Первомайський кар'єр „Граніт" (замовник) уклали договір № 251/01 на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій, відповідно до умов якого ДВГРЗ ДСНС України організовує цілодобове функціонування своїх структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайних ситуацій або загрози їх виникнення, забезпечує роботи та заходи, спрямовані на запобігання та профілактику виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, у кількості 1,0 оперативної одиниці згідно з нормативом виїзду на об'єкти відповідача, що встановлений планом локалізації та ліквідації аварій.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що за своєю правовою природою укладений договір є договором про надання послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Ч. 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач зобов'язався оплачувати, відповідно до умов договору, постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування. Відшкодовувати витрати, що пов'язані з ліквідацією надзвичайних ситуацій (п.п. 3.12 - 3.13).

Вартість функціонування структурних підрозділів виконавця у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості однієї оперативної одиниці складає помісячно з 01.01.2014 року по 125 956 грн. 79 коп. (п. 4.1).

Перерахування коштів проводиться щомісячно в термін до 10 числа місяця, що слідує за звітним, згідно з наданими виконавцем рахунками та підписаними сторонами актами виконання умов договору. Акти виконання умов договору повинні бути підписані впродовж 5 календарних днів з моменту надання їх замовнику (п. 4.3).

Оплата за виконані аварійно-рятувальні роботи проводиться за фактичними витратами на їх виконання додатково до фінансування загону на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування (п. 4.1) на підставі наданих підтверджувальних документів, узгодженим замовником (п. 4.5).

Позивачем за період жовтня 2014 року по січень 2015 року виставлено відповідачу рахунки: від 31.10.2014 року № 613-ф на суму 6 500 грн., від 30.11.2014 року № 699-ф на суму 6 500 грн., від 31.12.2014 року № 735-ф на суму 6 500 грн., від 31.01.2015 року № 32-ф на суму 6 500 грн. на оплату наданих послуг.

За твердженнями позивача відповідач за надані послуги не розрахувався, в зв'язку з чим станом на 29.05.2015 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 26 000 грн. за період з 01.10.2014 року по 31.01.2015 року.

Ч. 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач жодних заперечень не подавав. Проте оскаржив рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку з тих підстав, що ухвалою господарського суду від 14.02.2011 року у справі № 10/5026/290/2011 порушено провадження у справі про його банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

В постанові від 12.05.2015 року № 10/5026/290/2011 Вищий господарський суд України дійшов висновку про те, що оскільки провадження у справі № 10/5026/290/2011 порушено 28.09.2007 року, то відповідно до приписів пункту 1-1 розділу Х „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення названого Закону в редакції, що діяла до 19.01.2013 року.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом із тим, закон визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство й виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Ч. 4 ст. 12 цього Закону встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу й пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржнику, щодо якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи із змісту Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Аналогічну правову позицію про те, що протягом здійснення провадження у справі про банкрутство встановлюється заборона на нарахування боржнику, щодо якого порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, неустойки (штрафу, пені), а також інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань викладено в постановах Вищого господарського суду України від 15.12.2010 року у справі № 34/201-10 та від 18.05.2011 року у справі № 20/281-10.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 12.03.2013 року по справі № 3-71гс12.

За таких обставин колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що дія мораторію не розповсюджується на вимоги про стягнення суми основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних.

Оскільки відповідач не надав суду доказів погашення основної заборгованості у розмірі 26 000 грн., то колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом було правомірно задоволено позов в цій частині та стягнуто суму заборгованості на користь позивача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 статті 231 ГК України встановлюється, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Ч. 6 ст. 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 5.3. договору від 14.11.2013 року № 251/01 передбачена відповідальність за порушення відповідачем строків оплати, а саме: пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання.

Проте, оскільки за період коли було нараховано пеню (11.11.2014 року - 29.05.2015 року) діяв мораторій, то вона не підлягає стягненню.

Рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині стягнення 5 060 грн. 19 коп. пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив суд стягнути на свою користь 3 % річних в розмірі 329 грн. 09 коп. за період з 11.11.2014 року по 29.05.2015 року та інфляційні втрати в розмірі 9 699 грн. 56 коп. за період з листопада 2014 року по травень 2015 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних та дійшла висновку, що місцевий господарський суд правомірно стягнув 3% річних в розмірі 329 грн. 09 коп. та інфляційні втрати в розмірі 9 699 грн. 56 коп.

Рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін в цій частині.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права є підставами для скасування рішення місцевого господарського суду.

Враховуючи те, що місцевим господарським судом не було враховано того факту, що відносно відповідача діє мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.02.2011 року у справі № 10/5026/290/2011, та місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального права (ч. 4 ст. 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"), колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення, прийняте господарським судом Черкаської області 30.07.2014 року по справі № 925/1015/15 підлягає скасуванню в частині стягнення пені та судових витрат.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду переглянула спір відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України і вважає, що позов не підлягає задоволенню в частині стягнення пені. В іншій частині рішення має бути залишено без змін. Апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Первомайський кар'єр „Граніт" на рішення господарського суду Черкаської області від 30.07.2015 року у справі № 925/1015/15 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 30.07.2015 року у справі № 925/1015/15 скасувати в частині стягнення пені в розмірі 5 060 грн. 19 коп. та судових витрат з їх відповідним перерозподілом.

3. Прийняти нове рішення по справі, яким відмовити в позові в частині стягнення 5 060 грн. 19 коп. пені.

4. В іншій частині рішення залишити без змін.

5. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Первомайський кар'єр „Граніт" (18016, м. Черкаси, вул. Маршала Красовського, 8, ідентифікаційний код 00292356) на користь Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (50002, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Кобилянського, 223А, ідентифікаційний код 33873405) 1 602 (одну тисячу шістсот дві) грн. 00 коп. судового збору за розгляд позовної заяви.

6. Стягнути з Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (50002, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Кобилянського, 223А, ідентифікаційний код 33873405) на користь Відкритого акціонерного товариства „Первомайський кар'єр „Граніт" (18016, м. Черкаси, вул. Маршала Красовського, 8, ідентифікаційний код 00292356) 112 (сто дванадцять) грн. 50 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

7. Видачу виконавчих документів доручити господарському суду Черкаської області.

8. Справу № 925/1015/15 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім