ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015 року Справа № 904/6376/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кузнецової І.Л. (доповідача),

суддів - Герасименко І.М., Сизько І.А.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- представник, довіреність № 1 від 01.06.15 ,

від відповідача: не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Тьюб" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2015р. у справі №904/6376/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Луганський завод "Полімер", м.Луганськ

до товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Тьюб", м.Нікополь

про стягнення 35615грн.61коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2015р. у справі №904/6376/15 (суддя Крижний О.М.) позов товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ)"Луганський завод "Полімер" задоволено частково, з ОСОБА_3 Тьюб" на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 20583грн.30коп., три проценти річних в сумі 650грн.29коп. та інфляційні втрати в сумі 11910грн.52коп., в решті в позові відмовлено;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин порушення відповідачем зобов"язань за договором №25 від 11.01.2012р. в частині оплати поставленого позивачем товару, а також з обставин неправомірного нарахування позивачем втрат від інфляції за квітень 2014р. по накладній від 31.01.2014р.;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 Тьюб" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з"ясування господарським судом обставин, що мають значення для справи просить це рішення скасувати в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат;

- у поданій скарзі йдеться про те, що оскільки згідно з Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014р. "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України"" на території розташування позивача в м.Луганську проводиться антитерористична операція, перерахування будь-яких коштів на ці території не гарантувало їх отримання належною особою, про те, що постановою правління Національного банку України від 06.08.2014р. №466 "Про призупинення здійснення фінансових операцій" призупинено здійснення банками України усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою, про те, що у зв"язку з зазначенням в договорі, укладеному сторонами, лише рахунку позивача, відкритого у філії АТ "Укрексімбанк" в м.Луганську і жодні відомості про відкриття позивачем рахунків в інших банківських установах у відповідача були відсутні, останній не мав змоги перерахувати кошти у регіон, в якому зупинено здійснення усіх видів банківських операцій, про те, що позивачем зі свого боку не направлялося на адресу відповідача письмової вимоги по сплаті коштів з зазначенням його банківських реквізитів, а також про те, що з урахуванням положень ст.ст.613, 614 Цивільного кодексу України вина відповідача в порушенні зобов"язання відсутня у зв"язку з об"єктивними обставинами, які перешкоджали йому здійснити розрахунки з підприємством, що знаходиться в зоні бойових дій;

- представник скаржника в судові засідання не з"явився, про час та місце судових засідань скаржник повідомлений належним чином;

- позивач вважає рішення суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що в апеляційній скарзі відповідач підтвердив зазначення банківських реквізитів для здійснення платіжних операцій в договорі поставки №25 від 11.01.2012р., укладеному сторонами, на те, що остання поставка за цим договором була здійснена 15.05.2014р. і закінчення строку оплати товару настало раніше ніж прийняття Національним банком України постанови №466 від 06.08.2014р. "Про призупинення здійснення фінансових операцій", після перерахування коштів відповідачем позивач не зміг би ними розпоряджатися у Луганській області, що було б виконанням вимог Національного банку України, однак мав би можливість використати кошти поза межами зони антитерористичної операції, а також на те, що відповідач не надав суду жодних доказів стосовно наявності у нього наміру здійснити оплату за спірним договором (надання до банківської установи платіжних документів для виконання, звернення до нотаріуса, тощо).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.01.2012р. ТОВ"Луганський завод "Полімер" (постачальником) та ТОВ" ОСОБА_2 Тьюб" (покупцем) укладено договір №25, на підставі якого постачальник зобов"язався поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення (товар).

Згідно з п.3.3 договору разом з товаром постачальник передає покупцю товаросупровідні документи: рахунок-фактуру, товарну накладну, сертифікат якості виробника, податкову накладну.

Відповідно до п.п.3.6, 3.7 договору товар передається постачальником покупцю по підписаному сторонами товаросупровідному документу з відміткою покупця про прийняття товару. Датою поставки вважається дата підписання сторонами товаросупровідного документа.

П.4.1 договору встановлено, що покупець здійснює розрахунок за договором шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 63 календарних днів з моменту поставки товару та надання постачальником рахунку.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 20583грн.30коп..

В обґрунтування обставин поставки товару позивачем надані податкові накладні №94 від 31.01.2014р. на суму 6393грн.60коп., №62 від 30.04.2014р. на суму 1224грн.90коп. та №22 від 28.05.2014р. на суму 12964грн.80коп..

Перелічені податкові накладні містять відомості про найменування товару, одиниці виміру, кількість та ціну товару.

Відповідно до листа спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Дніпропетровську від 31.08.2015р. №6938/9/28-01-10-032 податковий кредит по зазначених податкових накладних сформовано відповідачем у повному обсязі (а.с.69).

Факт поставки товару відповідачем не спростовується.

Однак в установлені договором строки вартість поставленого товару відповідачем не оплачена.

Станом на момент звернення з позовом заборгованість по оплаті складає 20583грн.30коп..

У зв"язку з порушенням відповідачем умов договору позивач нарахував три проценти річних в сумі 650грн.29коп. за період з 07.04.2014р. по 13.07.2015р. та інфляційні втрати в сумі 14383грн. за період з квітня 2014 по травень 2015р.р.

В процесі розгляду справи докази погашення заборгованості відповідачем не надані.

Ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.530 названого Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст.629 Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: порушення відповідачем зобов"язань за договором №25 від 11.01.2012р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару і ненадання ним доказів, які б спростовували таке порушення господарським судом зроблено правильний висновок про визнання позовних вимог обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 20583грн.30коп., трьох процентів річних в сумі 650грн.29коп. та втрат від інфляції в сумі 11910грн.52коп..

Одночасно колегія суддів погоджується з перерахунком господарським судом суми інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача внаслідок невірного визначення позивачем періоду нарахування цих втрат на заборгованість, яка виникла по податковій накладній від 31.01.2014р. тільки після 07.04.2014р...

Отже, рішення місцевого господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, підстави для його скасування відсутні.

Доводи скаржника стосовно неможливості здійснення оплати за поставлений товар у зв"язку з прийняттям Національним банком України постанови про зупинення здійснення фінансових операцій на території Луганської області правильно не прийняті господарським судом до уваги.

Так, постанова Національного банку України "Про призупинення здійснення фінансових операцій" №466 прийнята 06.08.2014р.. У той же час, спірні податкові накладні датовані 31.01.2014р., 30.04.2014р. та 28.05.2014р., за якими, згідно з умовами договору (строк оплати товару 63 календарні дні), прострочення оплати поставленого товару відповідно наступає 07.04.2014р., 03.07.2014р. та 31.07.2014р..

Таким чином, закінчення строку здійснення оплати за спірним договором настало раніше, ніж прийняття постанови Національним банком України.

Крім того, наведена постанова Національного банку України забороняє здійснювати платежі саме банкам.

Також, банківські установи, в яких обслуговується підприємство скаржника та реквізити якого зазначені у рахунках та листі №128 від 12.09.2014р., здійснюють свою діяльність на всій території України. Отже, після перерахування коштів скаржнику останній не зміг би ними розпоряджатися у Луганській області, що було б виконанням вимог Національного банку України, однак мав би можливість використати кошти поза межами зони антитерористичної операції та тимчасово окупованої території.

Окрім того, скаржник при наявності наміру здійснити оплату за спірним договором не був позбавлений можливості в порядку ст.537 Цивільного кодексу України виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей на депозит нотаріуса, нотаріальної контори.

Між тим докази того, що ОСОБА_3 Тьюб" мало намір здійснити оплату за спірним договором (надання до банку платіжних документів для виконання, звернення до нотаріуса тощо) в матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст.101 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2015р. у справі №904/6376/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М.Герасименко

Суддя І.А.Сизько

Повна постанова складена 09.11.2015р.