КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р. Справа№ 911/2376/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

За участю представників:

від позивача: Манойленко К.В. - представник

від відповідача: Шаповалова К.В. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьминецький цегляний завод» на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2015 року у справі № 911/2376/15 (суддя - Наріжний С.Ю.)

за позовом Банку «Чеська експортні банка, а.с.»(CESKA EXPORTNI BANKA, a.s.)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьминецький цегляний завод»

про визнання додаткового договору дійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.07.2015 року у справі № 911/2376/15 позовні вимоги Банку «Чеська експортні банка, а.с.»(CESKA EXPORTNI BANKA, a.s.) задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Кузьминецький цегляний завод» звернулось до Київського апеляційного Ггсподарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2015 року у справі № 911/2376/15 та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог Банку «Чеська експортні банка, а.с.»(CESKA EXPORTNI BANKA, a.s.) відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправильного та незаконного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 апеляційну скаргу було прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 07.10.2015.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 у зв'язку з виходом суддів Іоннікової І.А. та Тищенко О.В., які входять до постійного складу судової колегії, визначено колегію у складі: головуючого судді Тарасенко К.В. суддів Іоннікової І.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 апеляційну скаргу було прийнято до провадження у складі: головуючого судді Тарасенко К.В. суддів Іоннікової І.А., Тищенко О.В.

Від представника позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечував, щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та наданий відзив, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, судова колегія встановила.

31 серпня 2007 року між Банком «Чеська експортні банка, а.с.» (кредитодавець, іпотекодержатель, позивач у справі) та ТОВ «Кузьминецький цегляний завод» (позичальник, іпотекодавець, відповідач у справі) був укладений Кредитний договір № 21274 (надалі: Кредитний договір), відповідно до якого Позивач надав Відповідачу кредит в сумі, яка не перевищує 15334250,00 Євро.

Пунктом 14.8. Кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язується протягом 30 (тридцяти) банківських днів після запиту кредитодавця укласти з кредитодавцем договір іпотеки, згідно з яким все існуюче та майбутнє нерухоме майно, яке має бути збудовано на земельній ділянці, надається в іпотеку на користь кредитодавця, і іпотека, створена за таким майбутнім договором іпотеки, забезпечуватиме належне та своєчасне погашення кредиту за цим договором, кредиту (за визначенням цього терміну в авансовому кредитному договорі) та комісійних та інших сум по відношенню до кредиту. Майбутній договір іпотеки має бути укладено за формою та змістом, що задовольняють кредитодавця, і після його реєстрації у відповідному державному органі з дотриманням законодавства України він становитиме належним чином оформлене та першочергове забезпечення стосовно всього існуючого та майбутнього нерухомого майна, яке має бути збудовано на земельній ділянці.

Для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 01.10.2007 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір іпотеки, згідно якого (п. 2.1.) іпотекодавець надав іпотекодержателю земельну ділянку площею 3,0087 га, кадастровий номер :03:001:0002, цільове призначення - землі промисловості (господарський двір, цегельний завод), що розташована за адресою: Київська обл., Кагарлицький район, Кузьминецька сільська рада та належить Відповідачу на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 312088, виданого Кагарлицькою РДА 22.11.2005 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 01, вартістю 3229000,00 грн.

На вказаній земельній ділянці було збудоване наступне нерухоме майно: адміністративну будівлю, літера А, площею 220,8 кв.м. та виробничу будівлю, літера Б, площею 15740,2 кв.м., що розташовані за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н, с. Кузьминці, вул. Червоноармійська, 57. Право власності на зазначені будівлі підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САВ № 865304, виданим Кузьминецькою сільською радою 17.03.2009 р., зареєстрованим в реєстрі прав власності на нерухоме майно КП КОР «Кагарлицьке бюро технічної інвентаризації» 17.03.2009 р. за реєстраційним номером 20324756 номер запису 518 в книзі 2.

29 жовтня 2010 року Позивачем, з посиланням на переговори від 21-22.10.2010 р. у м. Києві та на п. 14.8. Кредитного договору, на адресу Відповідача була направлена вимога про необхідність надати в іпотеку об'єкти нерухомості, збудовані за вказаній земельній ділянці за кадастровим номером :03:001:0002.

Також Позивачем було направлено відповідний проект Додаткового договору № 1 до Договору іпотеки від 01.10.2007 р. Факт отримання такого листа відповідачем не заперечується.

Відповідно до ч. 2 статті 638 ЦК України визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною. 1 ст. 642 ЦК України встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кузьминецький цегляний завд» № б/н від 25.01.2012 р. було вирішено наступні питання: про надання згоди в рамках Кредитного договору № 21274 від 31.08.2007 р., укладеного з банком «Чеська експортні банка, а.с.», здійснити передачу в іпотеку Позивачу нерухомого майна, належного Відповідачу на праві власності, а саме: (1) адміністративну будівлю, літера А, площею 220,8 кв.м.; (2) виробничу будівлю, літера Б, площею 15740,2 кв.м., що розташовані за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н, с. Кузьминці, вул. Червоноармійська, 57 та належать Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ № 865304, виданого Кузьминецькою сільською радою 17.03.2009 р. згідно рішення ради від 24.12.2008 р., зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно КП КОР «Кагарлицьке бюро технічної інвентаризації» 17.03.2009 р. за реєстраційним номером 20324756 номер запису 518 в книзі 2 (друге питання порядку денного зборів).

Третім питанням порядку денного зборів було вирішено затвердити проект Додаткового договору № 1 до Іпотечного договору від 01.10.2007 р., що укладається між Товариством та «Чеська експортні банка, а.с.».

Четвертим питанням порядку денного зборів було вирішено надати всі необхідні повноваження директору Товариства Сивань Т.О. для укладення та підписання від Товариства із «Чеська експортні банка, а.с.» Додаткової угоди № 1 до Іпотечного договору від 01.10.2007 р.

З зазначеного вище вбачається, що Відповідач, отримавши проект Додаткового договору, своїм рішенням висловив безумовну згоду щодо укладання Додаткового договору у редакції, що була запропонована Позивачем. Доказів відмови Відповідачем від одержаної пропозиції Позивачем надано суду не було. Крім того не було надано Відповідачем також доказів, які б підтверджували пропозицію останнього укласти Додатковий договір № 1 до Договору іпотеки від 01.10.2007 р. на інших умовах, ніж ті, які було запропоновано позивачем. Зазначені обставини в їх сукупності свідчать про прийняття Відповідачем пропозиції Позивача, а отже, підтверджують факт укладання Додаткового договору № 1 до Договору іпотеки від 01.10.2007 р. на запропонованих Позивачем умовах.

Щодо доводів Скаржника, що вимога Позивача передати нерухоме майно в іпотеку була направлена неуповноваженій особі - Орлову М.Є., колегія суддів зазначає, що такі твердження спростовуються наявною у матеріалах справи довіреністю від 22.06.2010 р. виданою Онуфриком Т.Р., який з огляду на Статут ТОВ «Кузьминецький цегляний завод» володіє часткою у розмірі 80% статутного капіталу Апелянта. Згідно зазначеної довіреності Орлову М.Є. були надані повноваження представляти його інтереси, як поручителя перед Банком «Чеська експортні банка, а.с.» по зобов'язанню ТОВ «Кузьминецький цегляний завод» перед Банком «Чеська експортні банка, а.с.», з питань реструктуризації боргових зобов'язань за Кредитним договором №21274 від 31.08.2007 р., для чого йому було надано право, зокрема, отримувати довідки та документи, визначати на свій розсуд строки та умови договорів, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з цією довіреністю.

Зважаючи на те, що фактично Онуфрику Т.Р. належить контрольний пакет акцій Апелянта та зважаючи на те, що в подальшому на загальних зборах Апелянта від 25.01.2012 р. було прийняте рішення про затвердження проекту Додаткового договору № 1 до Договору іпотеки від 01.10.2007 р., доводи Апелянта про «неотримання такого проекту в письмовому вигляді» та надсилання Позивачем проекту Додаткового договору неуповноваженій особі - є безпідставними.

З доводами Відповідача, щодо відсутності домовленості сторін стосовно істотних умов Додаткового договору, суд не погоджується з огляду на наступне.

Умовами пункту 14.8. Кредитного договору Відповідач зобов'язався перед Позивачем протягом 30 банківських днів після запиту Позивача укласти з ним договір іпотеки. Такий договір має бути укладений за формою та змістом, що задовольняють Позивача. Погодження Відповідача щодо форми і змісту іпотечного договору Кредитним договором не вимагалось. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Отже підписуючи Кредитний договір, Відповідач взяв на себе безумовний обов'язок щодо укладення договору іпотеки, за змістом, запропонованим Позивачем. Щодо можливості змінити чи відмовитись від умов, запропонованих Позивачем, у Відповідача після запиту передати спірне майно в іпотеку - виключалась.

Таким чином посилання Відповідача на відсутність погодження умов договору іпотеки спростовується, оскільки, таке погодження не вимагалось умовами Кредитного договору.

В матеріалах справи містяться докази надсилання на адресу Відповідача вимоги про укладення Додаткового договору до договору іпотеки, а саме: лист від 29.10.2010.

Отримання такого листа Відповідачем не заперечується, як не заперечується і отримання Відповідачем проекту Додаткового договору, надісланого листом від 10.11.2011 р. Доказів відмови від одержаної пропозиції Відповідачем не надано. Крім того не надано доказів, які б підтверджували пропозицію Відповідача укласти додатковий договір на інших умовах, ніж ті, які було запропоновано Позивачем. Зазначені обставини в їх сукупності свідчать про прийняття Відповідачем пропозиції Позивача, а отже, підтверджують факт укладання Додаткового договору на запропонованих Позивачем умовах.

Доводи Відповідача щодо відсутності у нього волевиявлення на укладання Додаткового договору спростовуються, з огляду на обов'язок Позивача, визначений у п. 14.8 Кредитного договору, в якому Позивач та Відповідач узгодили наступний процес погодження умов майбутнього договору іпотеки: надсилання банком вимоги укласти іпотечний договір та безумовне виконання Відповідачем протягом 30 банківських днів з моменту отримання вимоги свого обов'язку укласти такий договір.

Таким чином, волевиявлення Відповідача укласти Додатковий договір було продемонстровано останнім ще в момент підписання Кредитного договору. Це спростовує висновки Відповідача щодо відсутності у Відповідача волі на укладання такого договору та додатково підтверджує ухилення Відповідача від його нотаріального посвідчення.

Пунктом. 14.8 Кредитного договору сторони передбачили, що відповідач зобов'язувався укласти майбутній договір іпотеки будівлі заводу протягом 30 банківських днів після запиту банку, на умовах, запропонованих банком.

Остаточне затвердження проекту Додаткової угоди № 1 Відповідачем відбулось 25 січня 2012 р. під час проведення загальних зборів учасників ТОВ «Кузьминецький цегляний завод». Саме під час проведення зазначених загальних зборів було прийнято рішення про надання згоди на передачу в іпотеку Позивачу адміністративних та виробничих будівель заводу та про уповноваження директора відповідача Сиваня Т.О. на підписання відповідної додаткової угоди про передачу в іпотеку адміністративних та виробничих будівель заводу та підписання такого договору від імені Відповідача.

Отже, 25 січня 2012 року Відповідач своїм рішенням висловив свою безумовну згоду на укладання Додаткової угоди у редакції, запропонованій Позивачем. Відповідно сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов такої Додаткової угоди в редакції, запропонованій Позивачем.

Правочин є дійсним, якщо відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для його чинності. До вказаних умов можна віднести: законність змісту правочину; Здатність суб'єкта правочину до його вчинення; Вільне волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі; відповідність форми вчиненого правочину внутрішній волі; відповідність форми вчинення правочину вимогам закону, спрямованість правочину на настання правових наслідків; захист інтересів малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних осіб.

Колегія суддів також не погоджується з доводами Відповідача, щодо порушення з боку Позивача порядку укладання Додаткової угоди, оскільки з огляду на приписи ч. 1. ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо.

Стаття 181 ГК України не оперує терміном «підписаний примірник договору», натомість визначає, що сторона повинна надіслати саме проект договору, що й було здійснено Позивачем.

Приписами ч. 2 ст. 220 ЦК України визначено, дійсність договору пов'язується саме з моментом досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, тобто з фактом наявності або відсутності акцепту сторони, якій він був направлений.

Статтею 219 ЦК України, встановлено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Частино 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно з п. 6.3. Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 24.12.1999 р. № 02-5/602 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням Закону України «Про заставу», якщо нотаріальне посвідчення договору застави не є обов'язковим в силу законодавства, але одна із сторін наполягає на ньому і щодо цієї умови не досягнуто згоди, то договір слід вважати не укладеним. Однак слід мати на увазі, що у тому разі, коли одна із сторін договору застави, який всупереч вимогам Закону не посвідчений нотаріально, виконала його повністю або частково, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення, то сторона, яка виконала договір, вправі на підставі частини другої статті 47 Цивільного кодексу звернутися до господарського суду з позовом про визнання договору дійсним. При цьому вирішуючи спір про визнання договору дійсним, господарський суд повинен витребувати докази зокрема повного чи часткового виконання договору (перерахування коштів, передачі майна тощо).

Відповідно до п. 1.1., 2.2. Кредитного договору цільове призначення кредиту - фінансування 83% від загальної вартості договорів поставок технологічного обладнання та договорів про виконання робіт з будівництва заводу з виготовлення керамічних блоків.

Підпунктом г) п. 13.1. Кредитного договору сторонами було погоджено, що виконання Відповідачем своїх зобов'язань за кредитом забезпечується договором застави рухомого майна, договором застави майнових прав щодо банківських рахунків, договором про списання коштів, договором іпотеки, договором застави акцій, договором про підтримку проекту та договором про здійснення платежів.

Отже Кредитний договір укладався між Позивачем та Відповідачем за умови передачі Позивачу в іпотеку цілісного майнового комплексу на підставі декількох договорів іпотеки та застави, в тому числі й будівлі, яка не була збудована на дату укладання Кредитного договору. Відповідно, й виконання Позивачем умов Додаткового договору, як забезпечення виконання основного зобов'язання, повинно розглядатись в комплексі з виконанням умов Кредитного договору.

Для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором Відповідачем було передано Позивачу в іпотеку земельну ділянку, а також в п. 14.8 Кредитного договору обумовлено, що після будівництва заводу, адміністративні будівлі також будуть передані в іпотеку.

На виконання своїх зобов'язань за наведеними договорами, в тому числі й Додаткового договору, Позивач, надав Відповідачу кредит у сумі 15334250,00 Євро, що не заперечувалось Відповідачем, уклав договір іпотеки земельної ділянки, договори застави устаткування та майнових прав на банківські рахунки, направив Відповідачу вимогу надати документи, що підтверджують право власності на збудовані адміністративні будівлі заводу та погодив умови Додаткового договору з Відповідачем.

Викладені обставини підтверджують факт часткового виконання сторонами спірного договору.

Таким чином заперечення Відповідача є безпідставними, оскільки Кредитний договір (у тому числі п. 14.8.) є чинним, сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Додаткового договору № 1 до Іпотечного договору від 01.10.2007 р., детальний аналіз чого наведено вище, загальними зборами учасників Відповідача було прийняте рішення щодо передачі означеного майна в іпотеку та надано керівнику Сивань Т.О. повноваження на укладення відповідного правочину, керівник Відповідача безпідставно ухилився від належного оформлення, підписання та нотаріального посвідчення додаткового договору, а дії Відповідача щодо ліквідації Товариства та ініціювання процедури банкрутства свідчать про намір Відповідача ухилитися від виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Щодо посилань Апелянта про сплив позовної давності для звернення Позивачем до суду з вимогою про визнання Додаткового договору № 1 до Іпотечного договору від 01.10.2007 р. дійсним, оскільки Позивач просить суд визнати спірний договір дійсним саме з 25.01.2012 р., колегія суддів вважає за необхідне зазначити зокрема наступне.

Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Сторонами не було передбачено конкретного строку щодо виконання обов'язку нотаріального засвідчення Додаткового договору № 1 до Іпотечного договору від 01.10.2007 р. Можливість нотаріального посвідчення спірного договору була втрачена 15.01.2015 р. після прийняття учасниками апелянта рішення про ліквідацію та призначення ліквідатора, оскільки відповідні повноваження на укладення Додаткового договору № 1 були надані керівнику Сивань Т.О., і з указаної дати було порушене право Позивача на можливість нотаріального посвідчення Додаткового договору № 1 до Іпотечного договору від 01.10.2007 р. Таким чином, саме з 15.01.2015 р. починає облік трирічний строк позовної давності за вимогою про нотаріальне посвідчення Додаткового договору № 1 до Іпотечного договору від 01.10.2007 р. та як наслідок і похідної від неї вимоги щодо визнання договору дійсним.

Скаржник неодноразово зазначав про наявність низки судових справ (№ 911/3486/13, № 911/3656/13, № 911/2425/13) згідно яких Позивач вживав заходів щодо реалізації свого права відносно спірного майна, отже у суду в даній справі відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Враховуючи те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Додаткового договору № 1 до Іпотечного договору від 01.10.2007 р., детальний аналіз чого наведено вище, загальними зборами учасників Апелянта було прийняте рішення щодо передачі означеного нерухомого майна в іпотеку та надано керівнику Сивань Т.О. повноваження на укладення відповідного правочину, керівник Апелянта безпідставно ухилився від належного оформлення, підписання та нотаріального посвідчення Додаткового договору № 1 до Іпотечного договору від 01.10.2007 р., а дії Апелянта щодо ліквідації Апелянта та ініціювання процедури банкрутства свідчать про те, що можливість укладення між сторонами Додаткового договору № 1 до Іпотечного договору від 01.10.2007 р. втрачена, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про можливість визнання Додаткового договору № 1 до Іпотечного договору від 01.10.2007 р. дійсним.

Керуючись положеннями ст. 220 ЦК України у разі відсутності нотаріального посвідчення Додаткового договору № 1 до Іпотечного договору від 01.10.2007 р., такий договір може бути визнаний дійсним у судовому порядку.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьминецький цегляний завод» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2015 року по справі № 911/2376/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/2376/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко