ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р.Справа № 922/4796/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", м. Київ
до Науково-технічного приватного підприємства "Дінас", м. Харків , 3-тя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, с. Кулиничі
про звернення стягнення на предмет іпотеки
за участю представників:

позивача - Дикий Я.П., за довіреністю № 285 від 14.04.2015 року.

відповідача - Попова Н.В., за довіреністю № б/н від 22.12.2014 року.

3-тьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Науково-технічного приватного підприємства "Дінас" про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором від 03.09.2008 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 серпня 2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 21 вересня 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.09.2015 року представник відповідача надав клопотання про витребування доказів (вх. № 37621), в якому відповідач просить суд витребувати у Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" оригінал звіту про вартість майна - нежитлової будівлі літ. "Ш-3" загальною площею 2060,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.09.2015 року представник відповідача надав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.09.2015 року розгляд справи було відкладено на 05.10.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 02.10.2015 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 39688/15) про долучення до матеріалів справи документів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.10.2015 року розгляд справи було відкладено на 12.10.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 12.10.2015 року представник позивача надав клопотання про продовження строку розгляду справи за межами двомісячного строку, встановленого ст. 69 ГПК України (вх. № 41196/15).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 12.10.2015 року від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів (вх. № 41199/15). У своєму клопотанні відповідач просить суд витребувати у відповідача графік погашення заборгованості за кредитним договором та процентами, що є додатками № 1 до додаткової угоди № 10 до договору кредитної лінії № 1858/08 від 03.09.2008 року та витребувати у відповідача розрахунок штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.10.2015 року розгляд справи було відкладено на 04.11.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 29.10.2015 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 43805) про долучення до матеріалів справи документів.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 02.11.2015 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 44111) про долучення до матеріалів справи розрахунку штрафних санкцій.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 04.11.2015 року від представника відповідача надійшло клопотання про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи (вх. № 44499), на вирішення якої відповідач просить суд поставити наступні питання:

- Яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23-35, 1-го поверху № 10, 11, 12, 25-53, 55-57, 59-63, І, 2-го поверху № ІІ, ІV; 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літ. "ІІІ-3", загальною площею 2060,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

- Чи відповідає виконана станом на 1 липня 2015 року ЗАТ "Консалтингюрсервіс" оцінка нерухомого майна - нежитлової будівлі літ "Ш-3" загальною площею 2060,9 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, методології, методам, оціночним процедурам?

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.11.2015 року розгляд справи було відкладено на 09.11.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 09.11.2015 року представник позивача надав заяву, в якій зазначив про те, що в резолютивній частині позовної заяви було допущено описку, у зв`язку з чим просить суд вважати вірною прохальну частину позовної заяви, викладену в наступній редакції: "Стягнути з Науково-технічного приватного підприємства «Дінас» на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008 року у сумі - 19538196,18 грн., шляхом звернення стягання на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Тимченко Т.В. і зареєстрованим в реєстрі за номером - 4951, шляхом набуття права власності на: нежитлові приміщення підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23-35, 1-го поверху № 10, 11, 12, 25-53, 55-57, 59-63, І, 2-го поверху № ІІ, ІV; 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літ. "ІІІ-3", загальною площею 2060,9 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", як Іпотекодержателем".

Суд приймає дану заяву позивача до розгляду та зазначає, що подальший розгляд справи ведеться з її урахуванням.

Представник позивача в судовому засіданні 09.11.2015 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, проти клопотання відповідача про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.11.2015 року проти позову заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити, підтримав клопотання про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи, також підтримав клопотання про застосування строків позовної давності стосовно штрафних санкцій.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 в судове засідання 09.11.2015 року не з`явився, пояснень по справі не надав.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи, зазначає наступне.

Статтею 41 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Дослідивши матеріали справи суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ч.3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Згідно п. 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", відповідно до ст. 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК України експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто, у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Дослідивши матеріали справи, суд виходив з того, чи мають значення для справи обставини, встановлення яких можна здійснити судовою експертизою, та чи може сторона іншими засобами доказування підтвердити ці обставини.

По-перше як вбачається, в матеріалах справи наявний висновок суб`єкта оціночної діяльності - ЗАТ «Консалтингюсервіс» від 01.07.2015 року та висновок про вартість майна, також в матеріалах справи наявний висновок суб`єкта оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_6 від 17.08.2015 року та висновок про вартість майна.

По-друге в матеріалах справи відсутні докази, що б свідчили про недостовірність чи неповноту звіту суб`єкта оціночної діяльності - ЗАТ «Консалтингюсервіс» від 01.07.2015 року .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи наявний звіт суб`єкта оціночної діяльності - ЗАТ «Консалтингюсервіс» від 01.07.2015 року та висновок про вартість майна, у зв`язку з чим суд відмовляє в клопотанні відповідача про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

03.09.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (позивач, Банк) та ОСОБА_2 (третя особа, позичальник) було укладено кредитний договір № 1858/08, у відповідності до умов якого позичальнику банком було надано кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 1199073,89 грн. долари США 89 центів, з відсотковою ставкою згідно умов договору 11% річних, а також надано кредит в національній валюті в загальному розмірі - 1433216,47 грн. з відсотковою ставкою згідно умов договору 14% річних. Строк дії кредитного договору з 07.07.2010 року по 02.09.2018 року.

Кредитним договором передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, в порядку та на умовах відповідно до п. 2.5 кредитного договору.

04.09.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, п. 1 якої Банком надано позичальнику транш в розмірі 70000,00 дол. США.

05.09.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, п. 1 якої Банком надано позичальнику транш в розмірі 70000,00 дол. США.

11.09.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, п. 1 якої Банком надано позичальнику транш в розмірі 100000,00 дол. США.

18.09.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору, п. 1 якої Банком надано позичальнику транш в розмірі 100000,00 дол. США.

23.09.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору, п. 1 якої Банком надано позичальнику транш в розмірі 120000,00 дол. США.

26.09.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 5 до кредитного договору, п. 1 якої Банком надано позичальнику транш в розмірі 100000,00 дол. США.

30.09.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору, п. 1 якої Банком надано позичальнику транш в розмірі 100000,00 дол. США.

08.10.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 7 до кредитного договору, п. 1 якої Банком надано позичальнику транш в розмірі 100000,00 дол. США.

07.07.2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 10 до кредитного договору, у відповідності до умов якої, кредит надається у формі непоновлювальної мультивалютної лінії з лімітом в сумі еквівалентній 26811132,95 грн. (п. 1.1 додаткової угоди).

Відповідно до п. 1.1.3 додаткової угоди № 10, ліміт складається з максимального ліміту в USD, який становить 3208333 дол. США 31 цент США, та максимального ліміту заборгованості в UAH, який становить 1433216,47 грн.

Річна ставка за користування траншами в USD: 12 процентів річних.

Річна ставка за користування траншами в UAH: 14 процентів річних.

П. 1.5 кредитного договору зазначено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, інших платежів передбачених цим договором, а також можливих штрафних санкцій, Науково-технічне приватне підприємство "Дінас" укладає з Банком у зазначені нижче строки Іпотечний договір - нежитлових приміщень підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23-35; 1-го поверху № 1-18, 25-53, 55-57, 53-63,, І, 2-го поверху № 1-9, ІІ, ІV, 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літері "Ш-3", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 2664,0 метрів квадратних.

Як свідчать матеріали справи, позивач виконав умови договору та додаткових угод до нього надав позичальникові кредит, що підтверджується меморіальними орденами ( арк. спр. 10-18 том 2).

Пунктом 3.3 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язується відповідно до п.п. 2.4, 2.5 вказаного договору повернути кредит зі сплатою процентів та комісії за фактичний строк користування та сплатою штрафних санкцій при порушення умов договору.

У разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів, комісії, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 20 відсотків від суми неповернутого кредиту та/або не сплачених процентів, плати за обслуговування кредиту (комісії), строк виконання яких настав.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору, у разі невиконання будь-якої умови п.п. 3.3, 5.1 цього договору, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, і відповідно позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти та комісію за фактичний час користування кредитом, штрафні санкції у розмірах та на умовах, що визначені даним договором.

Пунктом 3.2.4 договору передбачено, що кредитодавець має право у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов`язань, визначених цим договором. Вимагати погашення кредиту, сплати процентів та комісії за фактичний час користування кредитом, штрафних санкцій, а позичальник зобов'язаний виконати цю вимогу за реквізитами та у день, що вказані кредитодавцем у письмовій формі.

Як свідчать матеріали справи, позичальник неналежним чином виконував умови, укладеного кредитного договору та несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату кредитних коштів та сплату процентів, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем, що за розрахунком позивача станом на 12.08.2015 року становить 18075375,70 грн., що складається з:

- заборгованості за кредитом в сумі 650516,52 дол. США;

- заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 151660,74 дол. США;

Станом на 12.08.2015 року за офіційним курсом НБУ 21,371550 грн. за 1 долар США заборгованість за кредитом і відсотками в національній валюті всього складає - 17143771,42 грн.

- заборгованість з комісії РО - 137507,51 грн.;

- неустойка за несвоєчасне погашення кредиту - 794096,77 грн.;

По траншам, отриманим в національній валюті - 2004864,26 грн., і складається із наступної заборгованості:

- заборгованості за кредитом - 1433215,69 грн.;

- заборгованості за відсотками за користування кредитом - 479439,29 грн.;

- плата за пропуск платежів - 92209,28 грн.

Отже, загальна сума заборгованості позичальника перед позивачем станом на 12.08.2015 року за розрахунком позивача становить 20080239,96 грн.

Згідно з п. 5.1 кредитного договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також витрат виступає іпотека.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008 року та відповідно до умов Іпотеченого договору від 04.09.2008 року з усіма змінами, доповненнями та додатками до нього, посвідченого нотаріусом Харківського нотаріального округу Тимченко Т.В. і зареєстрованого в реєстрі за номером - 4951, Науково-технічним приватним підприємством «Дінас» (відповідач) як Іпотекодавцем передано, а ПАТ «ВіЕйБі Банк» як Іпотекодержателем було прийнято в іпотеку наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23-35, 1-го поверху № 10, 11, 12, 25-53, 55-57, 59-63, І, 2-го поверху № ІІ, ІV; 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літ. "ІІІ-3", загальною площею 2060,9 кв.м., розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Статтями 546, 575 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до п. 7.1-7.3 вищезазначеного Іпотечного договору. У випадку не виконання та/або неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором та цим договором, а також у інших випадках, передбачених кредитним договором, чим договором та чинним законодавством України, Іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і тому згідно з п. 7.2 Іпотечного договору, Банк, як Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі:

- рішення суду;

- виконавчого напису нотаріуса;

- переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та умовами цього договору;

- продажу Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. від 15.12.2005 ).

Як свідчать матеріали справи, 24.06.2015 року Банком, в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» було направлено відповідачу вимогу (вих. № 31/1-16554 від 24.06.2015 року), в якій було повідомлено відповідача про порушення з боку ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008 року та про наявність у нього заборгованості за вказаним договором та необхідність її погашення. Відповідача також попереджено, що в разі непогашення заборгованості за кредитним договором, Банк буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 04.09.2008 року з усіма змінами, доповненнями та додатками до нього.

Факт направлення вказаної вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист КМД УАППЗ «Укрпошта» № 90 від 24.06.2015 року, списком згрупованих поштових відправлень УАППЗ «Укрпошта» № 890 віл 24.06.2015 року та фіскальним чеком УАППЗ «Укрпошта» № 0559 від 24.06.2015 року, а відповідно до інформації, що розміщена на офіційному сайті «Укрпошта» відправлення за номером № 890 вручено за довіреністю від 01.07.2015 року об`єктом поштового зв`язку Харків 54 з індексом 61054 (дані документи наявні в матеріалах справи).

В матеріалах справи наявний висновок, суб`єкта оціночної діяльності - ЗАТ «Консалтингюрсервіс», що діє на підставі Сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 376/15 від 07.05.2015 року, виданого ФДМУ та згідно Договору з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» від 03.02.2015 року про виконання незалежної оцінки по визначенню ринкової вартості нежитлової будівлі (літ Ш-3) загальною площею 2060,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться у власності відповідача.

Як вбачається із висновку, наданого суб`єктом оціночної діяльності, ринкова вартість майна - нежитлової будівлі (літ. Ш-3) загальною площею 2060,9 кв. м. , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться у власності Науково-технічного приватного підприємства «Дінас», станом на 01 липня 2015 року становить (без урахування ПДВ з округленням): 14900307,00 грн., що є еквівалентом на дату оцінки 709362 доларів США.

Отже, в даному випадку, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з Науково-технічного приватного підприємства «Дінас» на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008 року у сумі - 20080239,96 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Тимченко Т.В. і зареєстрованим в реєстрі за номером - 4951, а саме на: нежитлові приміщення підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23-35, 1-го поверху № 10, 11, 12, 25-53, 55-57, 59-63, І, 2-го поверху № ІІ, ІV; 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літ. "ІІІ-3", загальною площею 2060,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст. 204 Цивільного кодексу України договори (кредитний та іпотечний) укладені між його сторонами, як цивільно-правові правочини є правомірними на час розгляду справи, оскільки їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов'язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського суду України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов'язку в натурі (присудження до виконання обов'язку в натурі)

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до умов кредитного договору відсоткова ставка за користування траншами в USD становить 11% процентів річних, річна ставка за користування траншами в UAH становить 14% процентів річних (п. 1.4 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 11, а.с. 27 том 1).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник, в порушення домовленості сторін кредит не повернув, відсотки за користування ним не сплатив, та не надав суду жодних з доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Отже, враховуючи вищевикладене, позичальник визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання за кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008р.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що позичальник не надав суду жодного документу, які б підтверджував сплату заборгованості по кредиту та по відсоткам за кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008р. з урахуванням додаткових угод до нього та не надав документів, що спростовували викладене у позові, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість нарахування позивачем позичальнику заборгованості за кредитом в сумі 650516,52 дол. США; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 151660,74 дол. США; заборгованості за кредитом - 1433215,69 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 479439,29 грн.

Щодо стягнення з відповідача комісії за РО в сумі 137507,51 грн., суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою господарського суду Харківської області від 26.08.2015 року було зобов`язано позивача надати до суду обґрунтований розрахунок ціни позову за кредитним договором окремо за основним боргом, окремо за відсотками (із зазначенням усіх періодів нарахування, усіх нарахованих сум, усіх сплачених сум, сальдо за кожним періодом, підсумкового сальдо).

Проте з розрахунку наданого позивачем до суду, не вбачається природи походження заборгованості в сумі 137507,51 грн. (комісія з РО), період її нарахування та суму.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не було надано до суду докладного та обґрунтованого розрахунку із зазначенням природи нарахування та періоду виникнення заборгованості по комісії з РО в сумі 137507,51 грн., суд дійшов висновку про залишення позову в цій частині без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України.

Щодо стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 794096,77 грн. та плати за пропуск платежів (пеня) в сумі 92209,28 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договорами.

Частиною першою статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими Законами та договором.

Ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 3.3 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язується відповідно до п.п. 2.4, 2.5 вказаного договору повернути кредит зі сплатою процентів та комісії за фактичний строк користування та сплатою штрафних санкцій при порушення умов договору.

У разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів, комісії, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 20 відсотків від суми неповернутого кредиту та/або не сплачених процентів, плати за обслуговування кредиту (комісії), строк виконання яких настав.

Також, відповідно до п. 4.6 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплатити нараховану йому на умовах цього договору неустойку (штраф/пеня) на першу вимогу Банку. Неустойка (штраф/пеня) підлягає сплаті в національній валюті України відповідно до офіційного курсу встановленого НБУ на день сплати позичальником неустойки.

За прострочення неповернення кредитних коштів, отриманих в іноземній валюті, позивач нарахував позичальнику неустойку в сумі 794096,77 грн. та плату за пропуск платежів (пеню) в сумі 92209,28 грн. по траншам отриманим в національній валюті.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності стосовно нарахування штрафних санкцій.

Розглянувши заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд керується наступним.

Відповідно до приписів статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано відповідачу штрафні санкції за порушення умов кредитного договору за траншем в іноземній валюті за період з 2010 року по 2015 рік в сумі 794096,77 грн. та за траншем в національній валюті за період з 2012 року по 2015 рік в сумі 92209,28 грн.

В той час, як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до суду 25 серпня 2015 року, про що свідчить штамп канцелярії господарського суду Харківської області.

Отже, в даному випадку, позивачем при подачі позовної заяви було частково пропущено строк позовної давності щодо стягнення з відповідача пені за траншем в іноземній валюті в сумі 376646,52 грн. та за траншем в національній валюті в сумі 27889,75 грн.

Приймаючи до уваги те, що позивачем пропущено строк позовної давності у відповідності до ст. 257 ЦК України, щодо звернення до суду з відповідним позовом та не надано відповідної заяви про його відновлення. А також враховуючи те, що відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, суд вважає, позовні вимоги про стягнення пені по кредитному договору № 1858/08 від 03.08.2008 року за траншем в іноземній валюті в сумі 376646,52 грн. та за траншем в національній валюті в сумі 27889,75 грн., позивача такі, що заявлені поза межами строку позовної давності тому відмовляє у їх задоволені.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені за траншем в іноземній валюті в сумі 41745,15 грн. та за траншем в національній валюті в сумі 64319,53 грн., у зв`язку з їх правомірністю та обґрунтованістю.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст. З Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ст. 19 Закону України "Про іпотеку", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Аналогічне за змістом правило передбачено і у ст. 589 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 7.1-7.3 Іпотечного договору, у випадку не виконання та/або неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором та цим договором, а також у інших випадках, передбачених кредитним договором, уим договором та чинним законодавством України, Іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і тому згідно з п. 7.2 Іпотечного договору, Банк, як Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі:

- рішення суду;

- виконавчого напису нотаріуса;

- переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та умовами цього договору;

- продажу Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку ", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Судом встановлено, що станом на 12.08.2015 року заборгованість за кредитним договором № 1858/15 від 03.09.2008 року позикодавцем не погашена.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між відповідачем та позивачем було укладено іпотечний договір від 04.09.2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 4951 ( надалі - іпотечний договір ).

Відповідно до умов іпотечного договору, відповідач передав в заставу позивачу наступне нерухоме майно, яке належить йому на праві власності: нежитлові приміщення підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23-35, 1-го поверху № 10, 11, 12, 25-53, 55-57, 59-63, І, 2-го поверху № ІІ, ІV; 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літ. "ІІІ-3", загальною площею 2060,9 кв.м., розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Частина 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" встановлює, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється і тому числі на підставі рішення суду.

Суд зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки є способом виконання присудженого боргу, а тому така заява розглядається у межах справи про присудження боргу.

Частиною 1 статті 594 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат або інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

В зв'язку з невиконанням забезпечених іпотекою зобов'язань відповідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку " та п.п. 7.1-7.3 іпотечного договору банк (позивач), як іпотекодержатель, має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами у судових засіданнях, позивачем відповідно до положень статей 33, 35 Закону України "Про іпотеку", в зв'язку з порушенням боржником основного зобов'язання, було надіслано на адресу іпотекодавця письмову вимогу, в якій позичальнику запропоновано погасити заборгованість за кредитним договором, а також попереджено, що у випадку невиконання вимоги у тридцятиденний строк з моменту її отримання банком будуть застосовані заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Таким чином, суд дійшов висновку про, те що позивачем було дотримано вимог ч.1 ст. 35 Закону Украйни "Про іпотеку".

Стаття 590 Цивільного кодексу України, ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" встановлює, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 39 Закону України "Про іпотеку" суд у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у своєму рішенні зазначає, зокрема, початкову ціну продажу предмету іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України "Про іпотеку", початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Таким чином, при винесенні судового рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно враховувати норми статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку", зокрема, вказати початкову ціну продажу предмету іпотеки не нижче якої заставлене майно може бути реалізоване в рахунок задоволення вимог банку по кредитному договору.

В даному випадку, позивачем було надано до суду висновок, суб`єкта оціночної діяльності - ЗАТ «Консалтингюрсервіс», що діє на підставі Сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 376/15 від 07.05.2015 року, виданого ФДМУ та згідно Договору з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» від 03.02.2015 року про виконання незалежної оцінки по визначенню ринкової вартості нежитлової будівлі (літ Ш-3) загальною площею 2060,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться у власності відповідача.

Як вбачається із висновку, наданого суб`єктом оціночної діяльності, ринкова вартість майна - нежитлової будівлі (літ. Ш-3) загальною площею 2060,9 кв. м. , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться у власності Науково-технічного приватного підприємства «Дінас», станом на 01 липня 2015 року становить (без урахування ПДВ з округленням): 14900307,00 грн., що є еквівалентом на дату оцінки 709362 доларів США.

Відповідач з даним висновком не погоджується та вказує на те, що суб`єктом оціночної діяльності було невірно визначено площу будівлі, яка підлягає оцінці. Також відповідач не погоджується з вартістю майна, зазначеною у висновку в розмірі 14900307,00 грн., оскільки за розрахунком відповідача вартість нежитлових приміщень становить 29366950,00 грн.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки відповідачем не було надано до суду доказів, що спростовували б висновок суб`єкта оціночної діяльності - ЗАТ «Консалтингюрсервіс», що діє на підставі Сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 376/15 від 07.05.2015 року, виданого ФДМУ.

Відповідно до умов Іпотечного договору площа переданих в іпотеку приміщень становить 2060,9 кв.м.

Також, відповідно до висновку про ринкову вартість майна, наданого позивачем, зазначено загальну площу нежитлових приміщень 2060,9 кв., що спростовує посилання відповідача стосовно того, що оцінювачем не вірно визначено площу переданого в іпотеку майна.

При цьому, суд враховує, що відомості, відображені у зазначеному звіті позивача не спростовані відповідачем, тому є належними на допустимими доказами для відображенні при вирішені даного спору.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодеожателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої ЦК України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень».

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Відповідно до п. 7.2 іпотечного договору, сторони передбачили звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" та умовами цього договору.

Крім того, відповідно до п. 7.3 іпотечного договору, Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах, передбачених п. 7.2 цього договору.

Згідно п. 7.4.1 іпотечного договору, сторони домовились про те, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудовому порядку, на підставі цього договору, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов.

У випадку набуття права Іпотекодержателем права звернення на предмет іпотеки Іпотекодавець підписанням цього Іпотечного договору підтверджує свою згоду на передачу у власність Іпотекодержателю Предмета іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, якого обирає Іпотекодержатель для здійснення такої оцінки. Витрати щодо здійснення такої оцінки предмета іпотеки несе Іпотекодавець.

Підписанням цього договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя (придбання предмета іпотеки у власність) у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору, договору кредитної лінії та вимог чинного законодавства України.

Отже, в даному випадку, умовами укладеного між сторонами договору Іпотеки, сторони передбачили можливість переходу права власності від Іпотекодавця Іпотекодержателю, у випадку не виконання або неналежного виконання зобов`язань за договором кредитної лінії та цим договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 26.12.2011 року у справі № 4/1 за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Агро», комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району», товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон - Альфа Крим» (далі - ТОВ «Оріон - Альфа Крим»), Привітненської сільської ради міста Алушти, державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Кримської регіональної філії про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та переведення прав за договором застави майнових прав.

Також, аналогічна правова позиція, висловлена судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справи № 6-124цс13.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з Науково-технічного приватного підприємства «Дінас» на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008 року у сумі - 19538196,18 грн., шляхом звернення стягання на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Тимченко Т.В. і зареєстрованим в реєстрі за номером - 4951, шляхом набуття права власності на: нежитлові приміщення підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23-35, 1-го поверху № 10, 11, 12, 25-53, 55-57, 59-63, І, 2-го поверху № ІІ, ІV; 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літ. "Ш-3", загальною площею 2060,9 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", як Іпотекодержателем, правомірними та обґрунтованими, такими що підтверджені матеріалами справи, тому такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судового збору суд керується ст. 49 ГПК України та у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір покладає на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам. У зв`язку з чим. з відповідача підлягає стягненню 71107,29 грн. витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 15, 16, 204, 525, 526, 530, 546, 549, 589, 590, 598, 610, 611, 612, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 173, 174, 179, 193, 216, 232, 258, 343, 345 Господарського кодексу України, статтями 7, 33, 37, 39, 43 Закону України "Про іпотеку", статтями 1, 4, 12, 21, 22, 27, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості в сумі 19538196,18 грн. за кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" () та ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1), з яких, станом на 12.08.2015 р.:

За траншем, отриманим в іноземній валюті:

- заборгованість за кредитом в сумі 650516,52 дол. США;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 151660,74 дол. США;

- пеня 41745,15 грн.;

За траншем, отриманим в національній валюті:

- заборгованість за кредитом - 1433215,69 грн.;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом - 479439,29 грн.

- пеня 64319,53 грн. та, відповідно до іпотечного договору, посвідченим приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Тимченко Т.В. і зареєстрованим в реєстрі за номером - 4951, звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23-35, 1-го поверху № 10, 11, 12, 25-53, 55-57, 59-63, І, 2-го поверху № ІІ, ІV; 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літ. "Ш-3", загальною площею 2060,9 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний Банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т, ) права власності на нежитлові приміщення підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23-35, 1-го поверху № 10, 11, 12, 25-53, 55-57, 59-63, І, 2-го поверху № ІІ, ІV; 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літ. "Ш-3", загальною площею 2060,9 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, за вартістю, згідно висновку про вартість майна станом на 07 травня 2015 року в розмірі 14900307,00 грн. без ПДВ.

Стягнути з Науково-технічного приватного підприємства «Дінас» (61054, АДРЕСА_1, ) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 71107,29 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині звернення стягнення пені за траншем в іноземній валюті в сумі 376646,62 грн. та за траншем в національній валюті в сумі 27889,75 грн. за кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008 року - відмовити.

В частині звернення стягнення комісії за РО в сумі 137507,51 грн. за кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008 року позов залишити без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України.

Повне рішення складено 12.11.2015 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/4796/15