ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.11.15р. Справа № 904/7881/15

За позовом Управління комунальної власності міста виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Рязанова 11", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Комунальне підприємство "Парковка та реклама", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про виселення з нежитлового приміщення

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, представник, довіреність № 3917 від 30.10.15р.;

від відповідача - ОСОБА_2, керівник, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 05.10.10р.;

від третьої особи - представник не з'явився.

Суть спору:

Управління комунальної власності міста виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області (далі - позивач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Комунальне підприємство "Парковка та реклама", звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить виселити Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Рязанова 11" (далі - відповідач) із нежилих приміщень, вбудованих в перший поверх житлового будинку загальною площею 76,2 кв.м., розташованого по вул. Рязанова, 11.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач проти позову заперечує. У відзиві на позов зазначає, що обєкт (нежитлові приміщення) знаходяться в цокольному поверсі та відповідно до ст. 1 Закону України "Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку" ці приміщення є спільним майном членів ОСББ "Рязанова 11".

Третя особа через канцелярію суду надала відзив на позов, у якому позовні вимоги підтримує та просить суд розглядати справу без її участі.

В звязку із спливом строку розгляду справи, встановленого ст. 69 ГПК України, в порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради від 01.04.2009 р. № 4 обслуговуючим комунальним підприємством комунального майна, яке перебуває на балансовому обліку Управлінь комунальної власності міста та Житлово-комунального господарства виконкому міськради було визнано Комунальне підприємство "Парковка та реклама".

Право володіння, користування та розпорядження майном, відповідно до вимог статті 317 Цивільного кодексу України, належить власникові майна, а право володіння згідно статті 398 Цивільного кодексу України, виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також з інших підстав, установлених законом.

15.12.2011 року позивач, згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради „Про оформлення прав власності на обєкти нерухомого майна за №427 від 14.12.11 р., отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно САЕ №230977 на нежиле приміщення, що розташоване за адресою вулиця Рязанова, буд. 11, приміщення 116 загальною площею 240,6 кв.м., до складу якого (згідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, який має вбудовані приміщення) входять приміщення, які позивач вимагає відповідача звільнити.

Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушеного свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 391 вказаного вище Кодексу передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.ст. 2, 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", правовою підставою зайняття комунального майна є договір оренди.

Як вбачається з Акту комісійного обстеження обєкта нерухомості за адресою: Рязанова, 11, приміщення 116, що перебуває в комунальній власності міста від 17.06.2015 р. (а.с. 11.) у ході обстеження було встановлено, що приміщення безпідставно зайняті для власних потреб ОСББ "Рязанова 11" (кімнати № 16, 17), про що не заперечує представник відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, який має вбудовані приміщення, площа займаних відповідачем приміщень становить:

- приміщення № 16 - 17,3 кв.м.;

- приміщення № 17 - 13,2 кв.м.

Враховуючи, що станом на час розгляду справи між сторонами відсутні будь які договірні відносини щодо користування відповідачем нежилих приміщень в будинку № 11 по вул. Рязанова, 11, приміщення 116 у м. Кривий Ріг, то зайняття спірних приміщень з боку відповідача, без надання згоди на це власника майна, є протиправним.

На момент розгляду справи нежилі приміщення №№ 16, 17 відповідачем не звільнені.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Конституції України конституційні основи правового господарського порядку в Україні становлять, в тому числі, право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно зайнятті нежилі приміщення № 16 площею 17,3 кв.м. та № 17 площею 13,2 кв.м., вбудовані в перший поверх житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рязанова, 11, приміщення 116, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання позивача на лист КП „Парковка та реклама №2610-5 від 26.10.15 р. як на доказ того, що відповідач займає приміщення загальною площею 76.2 кв.м. з яких основна площа приміщень складає 60,4 кв.м., підсобна площа складає 2.0 кв.м., місця загального користування складають 13,8 кв.м., судом відхиляються з огляду на те, що в матеріалах справи наявний Акт комісійного обстеження обєкта нерухомості від 17.06.2015 р., яким встановлені фактичні приміщення, які займає відповідач.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, судом не приймаються, так як вони спростовуються матеріалами справи.

В решті позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем, станом на час розгляду справи, не доведено належними та допустимими доказами зайняття відповідачем інших приміщень.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13.

Наведене є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на сторони порівну.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Виселити Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Рязанова 11" (50050, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рязанова, 11; ) із нежилих приміщень: № 16 (площею 17,3 кв.м.) та № 17 (площею 13,2 кв.м.), вбудованих в перший поверх житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рязанова, 11, приміщення 116.

Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Рязанова 11" (50050, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рязанова, 11; ) на користь Управління комунальної власності міста виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області (50007, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Радянська, 1; ) суму 609,00 грн. (шістсот девять грн. 00 коп.) судового збору.

В решті позову відмовити.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Рішення підписано 12.11.2015р.