ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 листопада 2015 р. Справа № 903/1057/15

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Луцьк

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Луцьк

про стягнення 40639,83 грн.

Суддя Вороняк А. С.

секретар судового засідання Чорний С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність №513 від 22.06.2015р.;

від відповідача: н/з.

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України ) роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки сторін.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 40639,83 грн., з них 30311,84 грн. - основна заборгованість, 7296,99 грн. - пеня, 3031 грн. - штраф та судових витрат по справі.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 18.09.2015р. було порушено провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 28.10.2015р.(з врахуванням ухвали господарського суду Волинської області від 02.10.2015р.) та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 28.10.2015р. розгляд справи відкладено на 11.11.2015р. у зв'язку з не з'явленням відповідача у судове засідання, неподання останнім витребуваних судом документів та для з'ясування всіх істотних обставин справи.

У судовому засіданні 11.11.2015р. представник позивача позов підтримав, вимоги просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання 11.11.2015р. не з'явилася, компетентного представника не направила, вимог ухвал господарського суду Волинської області від 18.09.2015р. та від 28.10.2015р. не виконала. Ухвала господарського суду Волинської області від 28.10.2015р. направлялась відповідачу за адресою зазначеною у позовній заяві, а саме: 43000, Волинська область, м.Луцьк, пр-т. Соборності, 38а, кв.86 та повернулась до суду 10.11.2015р. з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ст.87 ГПК України.

В разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду(пп.3.9.1. п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р.).

На підставі викладеного суд вважає, що вжив усіх необхідних заходів для повідомлення відповідача про час та місце слухання справи та з урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, дата державної реєстрації 12.12.1996р., що стверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3 (а.с.5), витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців НОМЕР_4 (а.с.6-7).

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, дата державної реєстрації 09.10.2006р., що стверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_5 (а.с.13), витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії НОМЕР_6 (а.с.15).

25.02.2015р. між приватними підприємцями ОСОБА_1 (далі - Постачальник) та ОСОБА_2 (далі - Покупець) був укладений договір поставки №8415/15 (далі - Договір) (а.с.9-10).

Згідно п.1.1 Договору Постачальник зобов'язується передати, а Покупець прийняти та оплатити на умовах даного Договору, товарно-матеріальні цінності (далі - Товар, Тара) в асортименті, кількості та по ціні, що визначені у накладній Постачальника.

Згідно п.1.3 Договору поставка Товару здійснюється Постачальником партіями, на підставі замовлення Покупця.

Згідно п.1.4 Договору Покупець отримує Товар від Постачальника та зобов'язується оплатити останньому протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання Товару Покупцем.

Згідно п.1.5 Договору сума, яка підлягає оплаті, визначається згідно накладної на переданий Товар. Сума договору необмежена і визначається, як сума всіх накладних, які були виписані Постачальником і засвідчені підписами повноважних представників від кожної Сторони та скріплені печатками.

Згідно п.2.1 Договору продукція відпускається Постачальником за вільно відпускними цінами, які встановлюються та змінюються Постачальником час від часу з урахуванням власних виробничих затрат та кон'юнктури ринку.

Згідно п.3.7 Договору Покупець зобов'язаний повертати Постачальнику Тару в повному обсязі, а саме: кеги, вуглекислі балони, ящики, піддони.

Згідно п.3.8 Договору вся зворотна Тара повинна бути повернена Покупцем Постачальнику у термін не більше 14 діб з дня отримання продукції. За згодою Постачальника зворотна Тара може бути доставлена його транспортом, при відсутності можливості Покупець зобов'язаний самостійно повертати Тару за свій рахунок та своїми засобами.

Згідно п.3.9 Договору у разі неповернення Покупцем зворотної Тари впродовж 14 днів Постачальник має право вимагати в Покупця сплатити на користь Постачальника заставну вартість Тари та ПДВ. При цьому Покупець зобов'язується не заперечувати і сплатити на користь Постачальника заставну вартість Тари та ПДВ, обов'язково вказуючи у платіжному дорученні - "за відвантажену тару з урахуванням ПДВ", або оформляє Протоколом взаємозаліку.

На виконання умов Договору, позивачем в період з 07.05.2015р. по 22.05.2015р. було здійснено поставку Товару з Тарою на загальну суму 30311,84 грн.. Товар мав бути оплаченим відповідачем в строк визначений п.1.4, а Тара повернута в строк передбачений п.3.8 Договору або оплачена згідно п.3.9 Договору, зокрема по наступних видаткових накладних:

- №ВП-0011148 від 07.05.2015р. на суму 4456 грн., з них 1456 грн. - товар (оплачений мав бути включно до 13.05.2015р.), 3000 грн. - тара (повернута (оплачена) мала бути включно до 20.05.2015р.);

- №ВП-0011149 від 07.05.2015р. на суму 6547,84 грн., з них 6472,84 грн. - товар (оплачений мав бути включно до 13.05.2015р.), 75 грн. - тара(повернута (оплачена) мала бути включно до 20.05.2015р.);

- №ВП-0011572 від 13.05.2015р. на суму 4368 грн., з них 1368 грн. - товар(оплачений мав бути включно до 19.05.2015р.), 3000 грн. - тара(повернута (оплачена) мала бути включно до 26.05.2015р.);

- №ВП-0012396 від 22.05.2015р. на суму 7470 грн. - товар(оплачений мав бути до 28.05.2015р.);

-№ВП-0012395 від 22.05.2015р. на суму 7470 грн. - товар (оплачений мав бути включно до 28.05.2015р.) (а.с.17-21).

Позивач 06.08.2015р. звернувся до відповідача з претензією №3/26 про оплату основного боргу в сумі 30311,84 грн. (а.с.23), дана претензія була направлена на адресу відповідача - ФОП ОСОБА_2 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №330 та повернулась позивачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

На час розгляду справи основний борг у розмірі 30311,84 грн. відповідачем не заперечений та не сплачений. Контррозрахунку заборгованості відповідачем не подано.

Згідно ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст.144 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майнові права та майнові обов'язки суб'єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В даному випадку, відносини між позивачем та відповідачем носять договірний характер, укладений між останніми договір поставки №8415/15 від 25.02.2015р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався.

Згідно ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За правилами статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами Договору, відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу Товару, Тари та отримання їх відповідачем та не проведення при цьому належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність пред'явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнені основної суми заборгованості у розмірі 30311,84 грн..

Щодо вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі - 3031 грн. суд зазначає наступне.

Згідно п.5.2 Договору за необгрунтовану відмову від розрахунку за Товар або/чи за прострочення платежу більше ніж 30 (тридцять) календарних днів, Покупець зобов'язується, за вимогою Постачальника, сплатити останньому штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України можливе одночасне стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань. В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 27 квітня 2012 р. у справі № 3-24гс12).

Суд перевіривши правильність нарахування штрафу, приходить до висновку, що дана вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 3031 грн. підставна та підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 7296,99 грн. суд зазначає наступне.

Згідно п.5.1 Договору у випадку несвоєчасної оплати за отриманий Товар, тобто порушення Покупцем пункту 1.4 даного договору Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. за №543/96-ВР.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст. 1, 2 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що в розрахунку позивач вірно визначив періоди прострочення проте допустив помилку в розмірах нарахування пені, зокрема:

- сума пені за поставлений Товар на суму 1456 грн. по видатковій накладній №ВП-0011148 від 07.05.2015р. за період прострочення з 14.05.2015р. по 28.10.2015р. становить 373,69 грн., однак позивачем нараховано 373,84грн., тому в 0,15 грн. слід відмовити ( 373,84-373,69 = 0,15);

- сума пені за отриману та неповернуту Тару на суму 3000 грн. по видатковій накладні №ВП-0011148 від 07.05.2015р. за період прострочення з 21.05.2015р. по 28.10.2015р. становить 735,45 грн., проте позивачем нараховано 735,77 грн., тому в 0,32 грн. слід відмовити (735,77-735,45 = 0,32);

- сума пені за поставлений Товар на суму 6472,84 грн. по видатковій накладні №ВП-0011149 від 07.05.2015р. за період прострочення з 14.05.2015р. по 28.10.2015р. становить 1661,30 грн., проте позивачем нараховано 1656,99 грн., тому сума 1656,99 грн. підставна до задоволення, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог;

- сума пені за отриману та неповернуту Тару на суму 75 грн. по видатковій накладні №ВП-0011149 від 07.05.2015р. за період прострочення з 21.05.2015р. по 28.10.2015р. становить 18,39 грн., проте позивачем нараховано 19,06 грн., тому в 0,67 грн. слід відмовити (19,06-18,39 = 0,67);

- сума пені за поставлений Товар на суму 1368 грн. по видатковій накладні №ВП-0011572 від 13.05.2015р. за період прострочення з 20.05.2015р. по 28.10.2015р. становить 337,61 грн., проте позивачем нараховано 337,75 грн., тому в 0,14 грн. слід відмовити (337,75-337,61 = 0,14);

- сума пені за отриману та неповернуту Тару на суму 3000 грн. по видатковій накладні №ВП-0011572 від 13.05.2015р. за період прострочення з 27.05.2015р. по 28.10.2015р. становить 705,86 грн., проте позивачем нараховано 706,18 грн., тому в 0,32 грн. слід відмовити (706,18-705,86 = 0,32);

- сума пені за поставлений Товар на суму 7470 грн. по видатковій накладні №ВП-0012396 від 22.05.2015р. за період прострочення з 29.05.2015р. по 28.10.2015р. становить 1733,04 грн., проте позивачем нараховано 1733,70 грн., тому в 0,66 грн. слід відмовити (1733,70-1733,04 = 0,66);

- сума пені за поставлений Товар на суму 7470 грн. по видатковій накладні №ВП-0012395 від 22.05.2015р. за період прострочення з 29.05.2015р. по 28.10.2015р. становить 1733,04 грн., проте позивачем нараховано 1733,70 грн., тому в 0,66 грн. слід відмовити (1733,70-1733,04 = 0,66).

Суд враховуючи вищенаведений перерахунок пені прийшов до переконання, що остання підставна до задоволення на суму 7294,07 грн. (373,69+735,45+1656,99 +18,39+337,61+705,86+1733,04+1733,04), а в решті частини стягнення пені на суму 2,92 грн.(0,15+0,32 +0,67+0,14 +0,32 +0,66 +0,66 ) слід відмовити.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що пред'являються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором в розмірі 40639,83 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 40636,91грн., з них 30311,84 грн. - основна заборгованість, 7294,07грн. - пеня, 3031 грн. - штраф, в частині стягнення 2,92 грн. пені - відмовити.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені статтею 49 ГПК України та враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій сторін та відсутність правових підстав для звільнення позивача та відповідача від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1217,91 грн. судового збору, в іншій частині (0,09 грн.) сплата судового збору покладається на позивача, за результатами розгляду позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (43000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (43000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 40636,91 (сорок тисяч шістсот тридцять шість гривень дев'яносто одна копійка) грн., з них 30311,84 грн. - основна заборгованість, 7294,07грн. - пеня, 3031 грн. - штраф та 1217,91 (одну тисячу двісті сімнадцять гривень дев'яносто одну копійку) грн.. судового збору.

3. У позовних вимогах фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в частині стягнення 2,92 грн. - пені - відмовити.

Повний текст рішення складено

16.11.2015

Суддя А. С. Вороняк