ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2015 р. Справа № 921/509/15-г/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача (скаржник) - Олійник Т.П. (представник за довіреністю)

від третіх осіб - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" № 10-09/85 від 28.09.2015 року

на рішення господарського суду Тернопільської області від 09.09.2015 року, суддя Галамай О.З.

у справі за № 921/509/15-г/15

за позовом Міністерства юстиції України, вул. Городецька, 13, м. Київ, 01001

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної казначейської служби України, вул. Бастіонна, 6, м. Київ,

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", бульвар Т.Шевченка, 18, м. Київ, 01601 в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", вул. В. Чорновола, 1, м. Тернопіль, 46001

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ Державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції, м.Збараж, Тернопільська область

про відшкодування збитків у розмірі 15 068,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Тернопільської області від 09.09.2015 року у справі № 921/509/15-г/15 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на користь Державного бюджету України збитки, завдані Державному бюджету України у сумі 15 068 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване встановленням усіх складових елементів складу цивільного правопорушення, відповідачем не доведено заподіяння шкоди не з його вини, що є підставою для стягнення з відповідача збитків, які були понесені державою на виконання рішення Європейського суду з прав людини у зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати і прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що висновок про наявність безпосереднього причинового зв'язку між неправомірними діями відповідача та шкодою судом першої інстанції зроблено на підставі запису у журналі обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю за 2003 рік, а також на підставі акту знищення виконавчого провадження. Проте у 2003 році в органах державної виконавчої служби не могло існувати такого документу як Журнал обліку виконавчих проваджень, оскільки затверджений Порядок діловодства в органах виконавчої служби не передбачав ведення такого документа у 2003 році, а відтак копія наданого органом виконавчої служби Журналу не може бути належним доказом у справі. Крім того, відповідач зазначає, що він надав суду першої інстанції докази того, що про існування виконавчого провадження з виконання рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області він дізнався лише 22.03.2010 року з листа Головного управління юстиції у Тернопільській області від 22.03.2010 року. Відповідач вважає, що відсутня його вина у заподіянні державі шкоди у спірній сумі, а отже відсутні підстави для задоволення зворотної вимоги позивача (регресу) про відшкодування шкоди.

У судове засідання представник позивача не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Враховуючи те, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, а забезпечення явки представників в судове засідання є правом, а не обов'язком сторони, враховуючи відсутність інших процесуальних перешкод для розгляду справи в даному судовому засіданні, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у справі доказів без участі представників сторін.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення присутнього представника скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002 року, яке ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 09.01.2003р. залишено без змін, у справі за позовом Желіховського Юрія Васильовича до відповідача ВАТ "Укртелеком" в особі Тернопільської дирекції Центру електрозв"язку №4 про виконання договірних зобов'язань та відшкодування моральної шкоди, позов задоволено частково, зобов'язано ВАТ "Укртелеком" в особі Тернопільської дирекції Центру електрозв'язку №4 відновити Желіховському Ю.В. надання послуг електрозв'язку за адресою: дачі с. Чернихівці Збаразького району Тернопільської області, згідно договору №008, що був укладений між сторонами 01.08.97р., в частині позову щодо відшкодування моральної шкоди - відмовлено за недоведеністю.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем вищевказаного рішення суду, Желіховський Ю.В. звернувся за захистом до Європейського суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду за заявою Желіховського Ю.В. (№39928/05) у справі "Желіховський проти України та 5 інших заяв" від 22.05.2012р. встановлено, що рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області про зобов'язання державного підприємства забезпечити будинок заявника телефонним зв'язком залишається невиконаним. 11 травня 2011р. акції зазначеного підприємства, які належали державі, було продано та воно стало підприємством приватної форми власності. Тому Уряд визнав відповідальність за тривале невиконання рішення від 21.10.2002р. лише до 11.05.2011р., коли боржник став підприємством приватної форми власності.

Згідно статуту ПАТ "Укртелеком" товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків державного підприємства "Українське державне підприємство електрозв"язку "Укртелеком" ВАТ "Укртелеком" та всього майна, прав та обов'язків дочірнього підприємства "Утел" ВАТ "Укртелеком".

На виконання взятих Урядом України зобов'язань з Державного бюджету України платіжним дорученням №1786 від 04.08.2012 року на рахунок Желіховського Юрія Васильовича сплачено 15 068,40 грн. (а.с.21), що на день здійснення платежу було еквівалентно 1 500,0 євро.

Позивач вважає, що сплачена з Державного бюджету України сума у розмірі 15 068,40 грн. є збитками Державного бюджету України, які він просить стягнути з відповідача, що і становить предмет даного позову.

17.07.1997р. Україна ратифікувала Європейську Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і окремі Протоколи до неї, які у відповідності до Закону України від 10.12.1991р. "Про дію міжнародних договорів на території України" стали невід'ємною частиною національного законодавства, а у відповідності до Закону України від 22.12.1993р. "Про міжнародні договори України" мають пріоритет норм у разі їх колізії з національним законодавством. Рішення Європейського Суду, які набрали статусу остаточного, підлягають обов'язковому виконанню державою - відповідачем.

Міністерство юстиції України є органом, відповідальним за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень згідно зі ст.1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2006р. №784 "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно ст.2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими для виконання Україною відповідно до вимог ст.46 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.ст. 3, 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" виконання рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України у 3-місячний строк з моменту набуття рішенням статусу остаточного. Крім цього, цим Законом (ч.5 ст.9) передбачено обов'язок органу представництва звертатись до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування стягувачу.

Ст. 2 Цивільного кодексу України врегульовано, що держава є учасником цивільних відносин.

Відповідно до ст. 170 Цивільного кодексу України держава набуває та здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Загальний строк позовної давності для звернення з такими позовами визначається відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 9 Закону та ст. ст. 15-17 Цивільного кодексу України, Міністерство юстиції України, як орган представництва, звернувся до суду за захистом цивільних прав та інтересів держави шляхом відшкодування заподіяних збитків у межах, на підставі та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.1191 Цивільного Кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншій особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди унормовані ст. 1166 ЦК України, за якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, зі змісту наведених норм вбачається, що держава Україна в особі Міністерства юстиції має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Оскільки предметом спору у даній справі є відшкодування збитків, то предметом доказування є встановлення всіх обставин, які вказують на наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення. За ст. ст. 22, 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди (збитків), потрібна наявність усіх складових елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не виникає, позивач повинен довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки з заподіяними збитками, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони, позивачу слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір (Постанова Верховного суду України від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14).

У рішенні Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002 року у справі за позовом Желіховського Юрія Васильовича до відповідача ВАТ "Укртелеком" в особі Тернопільської дирекції Центру електрозв'язку №4 про виконання договірних зобов'язань та відшкодування моральної шкоди, встановлено факт порушення відповідачем ВАТ "Укртелеком" прав Желіховського Ю.В., оскільки ВАТ "Укртелеком" в особі його Тернопільської дирекції не повідомляв з грудня 1999 р. по червень 2000р. під розписку позивача про те, що в разі несплати заборгованості за надані послуги буде припинено надання послуг чи вирішено питання про розірвання договору в односторонньому порядку, після чого в односторонньому порядку розірвав договір №008, укладений між сторонами 01.08.97р. та зобов'язано ВАТ "Укртелеком" в особі Тернопільської дирекції Центру електрозв'язку №4 відновити Желіховському Ю.В. надання послуг електрозв'язку за адресою: дачі с. Чернихівці Збаразького району Тернопільської області, згідно договору №008, що був укладений між сторонами 01.08.97р.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Проте, відповідачем не подано до матеріалів справи жодних належних доказів, які б свідчили про виконання рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002р. до звернення Желіховського Ю.В. до Європейського суду з прав людини. Також відповідачем не подано належних доказів, які б свідчили про існування перешкод для виконання рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002 року.

Як вбачається із рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002р. в судовому засіданні представники ВАТ "Укртелеком" в особі його ТД Центру електрозв'язку №4 заперечували позовні вимоги Желіховського Ю.В. А отже, даний факт свідчить про присутність представників відповідача в судовому засіданні в суді першої інстанції при прийнятті рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002р. та про обізнаність з результатами розгляду справи. Крім того, вказане рішення суду від 21.10.2002р. відповідачем було оскаржене в апеляційному порядку.

Тобто з вищезазначеного вбачається, що відповідачу було відомо про існування вказаного рішення суду, а в силу принципу обов'язковості рішень суду могло було виконане відповідачем насамперед в добровільному порядку без застосування примусових заходів виконання органами виконавчої служби.

Відповідачем почалась здійснюватись переписка з Желіховським Ю.В. з 31.03.2010р., тобто вже після того як на його адресу надійшов лист представника Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у Тернопільській області від 22.03.2010 р., в якому зазначено: «заявник скаржиться на порушення Україною статті 6 Конвенції у зв'язку з невиконанням рішення Тернопільського міського суду від 21.10.2002 року про відновлення надання послуг Желіховському Ю.В». Зокрема, відповідачем позивачу надіслано листи (а.с.29, 33) з метою з'ясування зацікавленості Желіховського Ю.В. у відновленні надання йому послуг, хоча рішенням Тернопільського міського суду зобов'язано відповідача відновити надання послуг електрозв'язку

У рішенні Європейського суду з прав людини (№39928/05) також встановлено, що 15 068,40 грн. (еквівалентно 1500 Євро) є збитками.

Законом України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, згідно з ч.1 ст.2 цього Закону покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

З письмових пояснень Відділу Державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції вбачається, що в останнього перебувало виконавче провадження №252 від 30.01.2003р. з примусового виконання виконавчого листа №2-6889 про зобов'язання ВАТ "Укртелеком" відновити послуги електрозв'язку Желіховському Ю.В., про що свідчить журнал обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю за 2003 рік (копія міститься в матеріалах справи).

Також Відділом Державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції надано акт знищення виконавчого провадження, де зазначено в переліку "виконавче провадження №252/03, найменування боржника - "Укртелеком", найменування стягувача - Желіховський Ю.В., характер виконання - відновлення надання послуг", що свідчить, про те, що виконавче провадження щодо виконання рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002 року велося.

Представником відповідача до матеріалів справи не додано будь-яких звернень або ж скарг відповідача чи Желіховського Ю.В. на неправомірні дії ВДВС.

Враховуючи викладене вище, судами встановлено усі складові елементи складу цивільного правопорушення, а відповідачем не доведено відсутності своєї вини у завданні шкоди державному бюджету.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Відповідач зазначив формальні причини порушення органами державної виконавчої служби своїх процесуальних прав та обов'язків щодо подання доказів, в той час як ним не наведено належних доказів про відсутність його вини у завданні шкоди державному бюджету шляхом невиконання рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002р.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідачем не доведено того, що шкода заподіяна не з його вини, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 09.09.2015 року у справі № 921/509/15-г/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" № 10-09/85 від 28.09.2015 року - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 09.11.2015 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Судді Бойко С.М.

Якімець Г.Г.