КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2015 р. Справа№ 910/4397/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Нагорна А.В., дов. від 23.07.2015 №01-22/6-225,

від відповідача 1 Волкова М.Ю., дов. від 25.12.2014 б/н,

від відповідача 2 не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фінбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 (підписане 27.05.2015)

у справі №910/4397/15-г (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до 1. Публічного акціонерного товариства «Будівельне управління №813»

2. Публічного акціонерного товариства «Фінбанк»

про визнання відсутності права вимоги грошових коштів та стягнення 79 945 143,87 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Будівельне управління №813» (відповідач 1), Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» (відповідач 2) про визнання відсутнім права грошових вимог у Публічного акціонерного товариства «Будівельне управління №813» за договором про відкриття акредитиву від 31.10.2013 №54/10/13-КА; зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» списати грошові кошти у сумі 79 945 143,87 грн з рахунку Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» №2946 ПАТ «Фінбанк», МФО 328685 і виконати платіж на рахунок Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» №2946, відкритого в ПАТ «Фінбанк», МФО 328685, код 20572069.

01.04.2015 позивач подав заяву, в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), про зміну предмета позову та просив суд:

- визнати відсутність права грошових вимог відповідача 1 за договором про відкриття акредитиву від 31.10.2013 №54/10/13-КА;

- стягнути з відповідача 2 з рахунку позивача №2946 ПАТ «Фінбанк», МФО 328685 на його розрахунковий рахунок №4648, АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, код банку - 380333 - 79 945 143,87 грн.

Судові витрати в сумі 73 080 грн позивач просив покласти на відповідача 2. Судові витрати в сумі 1 218 грн позивач просив покласти на відповідача 1.

Господарський суд міста Києва прийняв вказану заяву до розгляду, виходячи з якої й вирішував судовий спір.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 позов задоволено повністю.

Визнано відсутнім право грошових вимог у відповідача 1 за договором про відкриття акредитиву від 31.10.2013 №54/10/13-КА, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Фінбанк» та Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

Стягнуто з відповідача 2 з рахунку позивача №2946, відкритого у ПАТ «Фінбанк» (МФО 328685) на користь позивача на розрахунковий рахунок №4648, відкритий в філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, грошові кошти у розмірі 79 945 143, 87 грн.

Стягнуто з відповідача 2 на користь позивача на розрахунковий рахунок №4648, відкритий в філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, судовий збір у сумі 73 080 грн.

Стягнуто з відповідача 1 на користь позивача на розрахунковий рахунок №4648, відкритий в філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві судовий збір у сумі 1218 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач 2 звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що останнім днем строку договору акредитиву від 31.10.2013 №54/10/13-КА, зі змінами та доповненнями, є 06.01.2015. Оскільки саме 06.01.2015 до відповідача 2 звернувся відповідач 1 з заявою щодо сплати коштів за акредитивом, висновки про відсутність у відповідача 1 прав вимоги за вказаним договором є безпідставними.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Фінбанк» вказало, що 05.01.2015 банк працював без клієнтів і забезпечував комплекс робіт, пов'язаних з початком нового звітного періоду, а тому був позбавлений можливості здійснювати перерахування грошових коштів.

При цьому, за твердженнями апелянта, судом першої інстанції не враховано факт накладення арешту на грошові кошти в сумі 39 817 727,11 грн, що знаходяться на рахунку Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» №2946, відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Фінбанк», що фактично позбавляє відповідача 2 можливості здійснити перерахування суми акредитиву на користь позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 28.10.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 03.09.2015) позивачу та відповідачам - 07.09.2015, долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 продовжено строк вирішення спору у справі №910/4397/15-г на 15 днів.

У судовому засіданні 28.10.2015 оголошено перерву до 11.11.2015.

У судовому засіданні 11.11.2015 представник відповідача 1 підтримав доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства « Фінбанк», просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 скасувати, постановити нове, яким у позові відмовити.

Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник відповідача 2 на судове засідання не з'явився.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК України, є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання (3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18).

Враховуючи, що представник відповідача 2 був присутнім в судовому засіданні 28.10.2015, що підтверджується протоколом судового засідання, а тому вважається належним чином повідомленим про дату та час проведення наступного засідання, а саме 11.11.2015.

11.11.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідач 1 та 2 подали клопотання про відкладення розгляду справи на більш пізній строк.

Згідно з ст. 28 ГПК України представниками сторін у справі можуть бути особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю.

Слід зазначити, що ГПК України не обмежує кількості представників, яких може призначити одна юридична особа, а ст.77 ГПК України надає суду право, а не зобов'язує його відкласти розгляд справи в разі нез'явлення в засідання представників сторін.

Враховуючи, що відповідачі були належним чином повідомленими про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги відповідача 2, а матеріали справи дозволяють розглянути апеляційну скаргу без участі представника відповідача2, з метою дотримання вимог ст. 102 ГПК України, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Стосовно клопотання Публічного акціонерного товариства «Будівельне управління №813», поданого до суду 17.08.2015, про зупинення провадження у справі №910/4397/15-г до вирішення пов'язаних з нею справ №911/5630/14, №910/29570/14-г, колегія зазначає наступне.

Частина 1 ст. 79 ГПК України встановлює, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

За твердженнями позивача посилання, вказані заявником у клопотанні, зводяться до шляхів можливого виконання інших рішень судів, що станом на дату прийняття постанови не набрали законної сили.

Колегія суддів, порадившись, дійшла висновку відмовити відповідачу 1 у задоволенні заявленого ним клопотання, оскільки наявність спорів з приводу невиконання зобов'язань за виконаними роботами, наданими послугами не може бути підставою для зупинення провадження у справі №910/4397/15-г, що пов'язана з поверненням невикористаного акредитиву.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача 1, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «Фінбанк» (банк) та Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (наказодавець) укладено договір про відкриття акредитива №54/10/13-КА (договір), відповідно до п. 1.1 якого, зі змінами та доповненнями, банк на прохання наказодавця відкриває покритий безвідкличний документарний непідтверджений акредитив в сумі 82 000 000 грн на строк по 01.01.2015 включно на користь Публічного акціонерного товариства «Будівельне управління №813» (бенефіціар), відповідно до умов заяви наказодавця про відкриття акредитиву на підставі діючого договору «Будівництво паркінгу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 29.12.2012 №52-31-59, а також, всіх інших договорів про внесення змін та доповнень до нього, які будуть укладені протягом дії цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору зобов'язання наказодавця перед банком за цим договором забезпечуються власними коштами наказодавця, які бронюються на рахунку наказодавця №2946, що відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Фінбанк».

Пунктом 1.4 договору встановлено, що банк здійснює виплати по акредитиву за рахунок коштів наказодавця у відповідній сумі і в терміни, вказані у цьому договорі.

За умовами договору, банк зобов'язався, зокрема, відкрити наказодавцю рахунок №2946 в Публічному акціонерному товаристві «Фінбанк» на підставі заяви та у відповідності до внутрішніх положень банку та діючого законодавства України. За рахунок коштів наказодавця, що заброньовано на рахунку №2946, здійснювати платежі у відповідності умовам акредитива проти реєстру документів за акредитивом, наданим бенефіціаром до банку (п.2.1 договору).

Договір набирає чинності з дня підписання та діє по 1 січня 2015 включно (п.6.1 договору, в редакції договору про внесення змін від 01.09.2014).

Акредитив закривається у разі: спливу строку дії акредитива, що вказаний в п. 1.1 договору (п.п.6.2.1); за умови анулювання акредитива у відповідності до діючого законодавства за умови отримання банком комісійної винагороди в повному обсязі та за відсутності іншої заборгованості з боку наказодавця у зв'язку з акредитивом (п.п.6.2.2 договору).

У день закінчення строку дії акредитива, банк в кінці операційного дня списує заброньовані кошти з аналітичного рахунку «Розрахунки за акредитивами» та перераховує на поточний рахунок наказодавця (п.6.3 договору).

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору на підставі заяви про відкриття акредитива від 01.09.2014 банком відкрито акредитив на суму 82 000 000 грн із строком дії по 01.01.2015 включно, бенефіціаром за яким визначено Публічне акціонерне товариство «Будівельне управління №813».

Листом від 25.12.2014 №01-22-4289 позивач звернувся до відповідача 2 з нагадуванням про те, що 01.01.2015 закінчується строк дії акредитиву, відкритого згідно договору, а тому в силу п. 6.3 договору банк зобов'язаний в кінці операційного дня списати заброньовані кошти з аналітичного рахунку «Розрахунки за акредитивами» та перерахувати їх на поточний рахунок Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

13.01.2015 листом №01-22-28, у зв'язку із неперерахуванням банком станом на 12.01.2015 коштів у розмірі 79 945 143,87 грн на поточний рахунок державного підприємства, позивач звернувся до відповідача 2 з вимогою терміново перерахувати кошти у сумі 79 945 143,87 грн з рахунку покриття акредитиву №2946 на поточний рахунок позивача №2946 у зв'язку із закінченням 01.01.2015 строку відповідного акредитива.

Задовольняючи позовні вимоги Господарський суд міста Києва виходив з того, що вчинення відповідачем 1 дій, спрямованих на отримання державних коштів, розпорядником яких є позивач, за відсутності відповідного права (припинення його в силу умов договору з 05.01.2015), свідчить про порушення закріпленого в ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) принципу непорушності права власності, а тому суд першої інстанції визнав, що вимога позивача про визнання відсутнім права вимоги грошових коштів у відповідача 2 за договором спрямована на захист його прав і інтересів. Щодо решти заявлених вимог місцевий господарський зазначав про те, що строк дії акредитиву за договором закінчився 05.01.2015, а відтак, в силу приписів ст.ст.530, 1098 ЦК України, п. 8.29 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, п. 6.3 договору з вказаної дати у відповідача 2 виник обов'язок по поверненню на користь позивача невикористаної суми спірного акредитиву, що становить 79 945 143,87 грн.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За своєю правою природою укладений між сторонами правочин є договором про відкриття акредитива і регулюється § 3 Глави 74 ЦК України.

Відповідно до ст. 1088 ЦК України при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків (чеків), розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту. Сторони у договорі мають право обрати будь-який вид безготівкових розрахунків на свій розсуд. Безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами.

Стаття 1193 ЦК передбачає, що у разі розрахунків за акредитивом банк (банк-емітент) за дорученням клієнта (платника) - заявника акредитива і відповідно до його вказівок або від свого імені зобов'язується провести платіж на умовах, визначених акредитивом, або доручає іншому (виконуючому) банку здійснити цей платіж на користь одержувача грошових коштів або визначеної ним особи - бенефіціара. У разі відкриття покритого акредитива при його відкритті бронюються грошові кошти платника на окремому рахунку в банку-емітенті або виконуючому банку.

У п.1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті визначено, що акредитив - договір, що містить зобов'язання банку-емітента, за яким цей банк за дорученням клієнта (заявника акредитива) або від свого імені проти документів, які відповідають умовам акредитива, зобов'язаний виконати платіж на користь бенефіціара або доручає іншому (виконуючому) банку здійснити цей платіж.

Акредитив закривається у разі спливу строку дії акредитива. Про закриття акредитива виконуючий банк повідомляє банк-емітент. Виконуючий банк одночасно із закриттям акредитива негайно повертає банку-емітентові невикористану суму покритого акредитива. Банк-емітент повинен зарахувати повернені суми на рахунок платника (ст.1098 ЦК України).

Згідно п. 8.29 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція), у день закінчення строку дії акредитива, кошти за яким заброньовані у виконуючому банку, останній в кінці операційного дня списує кошти з аналітичного рахунку «Розрахунки за акредитивами» та перераховує в банк-емітент на рахунок, з якого вони надійшли.

Банк-емітент зараховує одержані кошти на рахунок заявника акредитива та списує потрібну суму з відповідного позабалансового рахунку, що призначений для обліку акредитивів.

За умовами договору (п.п. 1.1, 6.3) сторонами було погоджено строк дії акредитива по 01.01.2015 включно.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено «по 1 серпня 2014» або «включно до 1 серпня 2014», то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 (п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14).

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Так, 01.01.2015, в силу ст. 73 Кодексу законів про працю України, є святковим днем.

Отже, з урахуванням положень п.п. 1.1, 6.3 договору строк дії спірного акредитива сплив у перший після 01.01.2015 (визначений законом святковий день) робочий день.

За твердженнями відповідача 2, який посилався на лист Національного банку України від 08.12.2014 №25-205/73085 «Про регламент роботи в період завершення звітного року» першим за 01.01.2015 його робочим днем було 06.01.2015, а тому строк спірного акредитиву міг закінчитися не раніше вказаної дати.

У листі Національного банку України від 08.12.2014 №25-205/73085 «Про регламент роботи в період завершення звітного року» вказано про перенесення одного робочого дня банківської системи з п'ятниці 02.01.2015 на суботу 17.01.2015, а 05.01.2015 визначено особливий порядок роботи банківської системи.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Національний банк України відповідно до статті 2 Закону України «Про Національний банк України» є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

У статті 56 вказаного вище нормативного акта визначено, що Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, та розпорядчі акти індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами.

Лист Національного банку України від 08.12.2014 №25-205/73085 адресований операційному та територіальним управлінням Національного банку України, центральному апарату, структурним одиницям та структурним підрозділам, навчальним закладам Національного банку України, банкам України та їх філіям, Державній казначейській службі України та її територіальним органам, Державній фіскальній службі України, Пенсійному фонду України, Асоціації українських банків, Асоціації «Український кредитно-банківський союз», Незалежній асоціації банків України, ПАТ «Розрахунковий центр», ПАТ «Національний депозитарій України», ТОВ СНВФ «Аргус», а тому він породжує права і обов'язки тільки у тих суб'єктів, кому він адресований.

Аналогічні положення щодо особливого порядку роботи 05.01.2015 викладено в наказі Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» від 22.12.2014 №452 «Про регламент роботи банка в період завершення 2014 та на початку 2015».

Тобто, лист Національного банку України і внутрішній розпорядок відповідача 2 не встановлювали понеділок 05.01.2015 неробочим днем.

Відтак, твердження апелянта про те, що першим за 01.01.2015 його робочим днем було 06.01.2015 є безпідставними.

При цьому, у наказі від 22.12.2014 №452 «Про регламент роботи банка в період завершення 2014 та на початку 2015», який є внутрішнім документом самого банку, вказано на те, що 05.01.2015 «Банк працює».

Враховуючи зазначене вище, виходячи з умов договору та внутрішнього розпорядку роботи Публічного акціонерного товариства «Фінбанк», строк акредитиву закінчився 05.01.2015 (перший після 01.01.2015 робочий день відповідача 2).

Оскаржуючи прийняте 22.05.2015 місцевийм господарським судом рішення, відповідач 2 зазначав, що акредитив не було закрито, оскільки 06.01.2015 відповідач 1 звернувся до відповідача 2 з листом від 22.12.2014 №22-12/14 про сплату на користь Публічного акціонерного товариства «Будівельне управління №813» коштів у сумі 39 744 647,11 грн за рахунок спірного акредитиву, до якого було додано визначені п.2.1.2 договору документи.

Згідно з абз 1. п. 8.29 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті у всіх акредитивах обов'язково має передбачатися дата закінчення строку і місце подання документів для платежу. Дата, яку зазначено в заяві, є останнім днем для подання бенефіціаром до оплати реєстру документів за акредитивом та документів, передбачених умовами акредитива. Банки мають здійснювати контроль за строком дії акредитива, який зазначений у заяві.

Враховуючи встановлену судом дату закінчення строку дії акредитива, останнім днем для подання Публічним акціонерним товариством «Будівельне управління №813» до оплати реєстру документів, визначених договором, для отримання було 05.01.2015, тобто, з вказаної дати у бенефіціара припинилося право на отримання грошових коштів.

Отже, посилання скаржника на те, що спірний акредитив не був закритий у зв'язку із поданням 06.01.2015 відповідачем 1 до відповідача 2 документів на отримання грошових коштів за рахунок акредитива є безпідставним, адже таке подання документів мало місце на наступний день після закінчення строку дії акредитива (05.01.2015).

При цьому, судом правомірно зазначено, що умовами п.2.3 договору на бенефіціара покладено обов'язок надання банку документів, визначених п. 2.1.2, у трьох примірниках, однак, із наданого відповідачем 2 листа відповідача 1 вбачається, що останнім не було виконано відповідного обов'язку, що в силу п. 4.1 договору унеможливлює проведення банком виплат за акредитивом.

З огляду на зазначене, суд правомірно прийшов до висновку, що у банку не існувало жодних законодавчого обґрунтованих обмежень чи заборон для перерахування коштів наказодавцю (Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»), у зв`язку із закінчення строку дії акредитиву.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

При цьому, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі №6-20цс11 та від 12.06.2013 у справі № 6-32цс13.

З огляду на викладене вище, судом першої інстанції правомірно задоволено вимогу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про визнання відсутнім права грошових вимог у Публічного акціонерного товариства «Будівельне управління №813» за договором про відкриття акредитива від 31.10.2013 №54/10/13-КА.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 2 з рахунку Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» №2946 ПАТ "Фінбанк" (МФО 328685) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на розрахунковий рахунок 4648 в філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві (МФО 380333) грошових коштів у сумі 79 9445 143,87 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Статті 525, 526 ЦК України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, частина 1 статті 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що залишок коштів позивача на рахунку акредитива становить 79 945 143,87 грн.

Частина 2 ст. 1098 ЦК України передбачає, що виконуючий банк одночасно із закриттям акредитива негайно повертає банку-емітентові невикористану суму покритого акредитива. Банк-емітент повинен зарахувати повернені суми на рахунок платника.

Згідно з абз. 2, 3 п. 8.29 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті у день закінчення строку дії акредитива, кошти за яким заброньовані у виконуючому банку, останній в кінці операційного дня списує кошти з аналітичного рахунку «Розрахунки за акредитивами» та перераховує в банк-емітент на рахунок, з якого вони надійшли. Банк-емітент зараховує одержані кошти на рахунок заявника акредитива та списує потрібну суму з відповідного позабалансового рахунку, що призначений для обліку акредитивів.

Пунктом 6.3 договору встановлено, що у день закінчення строку дії акредитива, банк в кінці операційного дня списує заброньовані кошти з аналітичного рахунку «Розрахунки за акредитивами» та перераховує на поточний рахунок наказодавця.

З огляду на викладене вище, враховуючи, що строк дії акредитиву закінчися і банк, у порушення п. 6.3 договору, ст. 1098 ЦК України, п. 8.29 Інструкції зобов'язання щодо перерахування наказодавцю 79 945 143,87 грн не виконав, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що позовна вимога про стягнення 79 945 143,87 грн є обґрунтованою, правомірною та документально доведеною.

Твердження апелянта, що судом першої інстанції не враховано факт накладення арешту на грошові кошти в сумі 39 817 727,11 грн, колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на те, що вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання ухвали №911/5630/14 відбулось 14.01.2015 (а.с.75-76), тобто після того як у банку виник обов'язок списати заброньовані кошти та перерахувати їх на поточний рахунок наказодавця.

При цьому, накладення відповідного арешту не спростовує існування встановлених судом порушених прав позивача, що підлягають захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 у справі №910/4397/15-г - без змін.

2. Матеріали справи №910/4397/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай