РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015Справа №910/20856/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ ТА АДМІНІСТРУВАННЮ НЕДЕРЖАВНИХ ПЕНСІЙНИХ ФОНДІВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПЕРША КУПЕЦЬКА ГІЛЬДІЯ";

до відповідача-1: публічного акціонерного товариства "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ";

до відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД"

про: визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Вернер А.І. - за довіреністю від 07.08.2015 № б/н;

відповідача-1: Талалуєва Н.В. - за довіреністю від 20.04.2015 № 108, Ковриженко С.О. - за довіреністю від 10.08.2015 № 608;

відповідача-2: Кишковський О.В. - за довіреністю від 17.09.2015 № б/н.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ ТА АДМІНІСТРУВАННЮ НЕДЕРЖАВНИХ ПЕНСІЙНИХ ФОНДІВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПЕРША КУПЕЦЬКА ГІЛЬДІЯ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД" про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що укладений між закритим акціонерним товариством "БАНК НРБ" та товариством з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД" договір купівлі-продажу цінних паперів від 04.02.2008 № 13971Д не відповідає вимогам закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" щодо викупу облігацій емітентом", відтак підлягає визнанню судом недійсним із застосуванням правил, встановлених ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідач-1 скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив та заперечення, якими позов відхилив повністю з урахуванням того, що у відповідності до приписів закону в судовому порядку захисту підлягають саме порушені чи оспорювані права та інтереси заявника, в свою чергу, на думку відповідача-1, з укладенням договору від 04.02.2008 № 13971Д права позивача ніяким чином не порушуються.

Відповідач 2 в поданому до суду відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що заявником не надано суду доказів порушення його прав та законних інтересів внаслідок укладання оспорюваного договору.

До господарського суду м. Києва надійшла заява відповідача-2 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача національну комісію з цінних паперів та фондового ринку.

Вказана заява представника відповідача-2 судом відхилена, як необґрунтована, оскільки рішення з даного господарського спору жодним чином не може вплинути на права та обов'язки національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Представником відповідача-1 подана до суду заява про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні 02.11.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін справи по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між закритим акціонерним товариством "БАНК НРБ", як покупцем, та товариством з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД", як емітентом, укладено договір купівлі-продажу цінних паперів при первинному розміщенні від 04.02.2008 № 13970Д, відповідно до п.1.1 якого емітент зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити пакет таких цінних паперів:

- вид та форма випуску цінних паперів - облігації підприємств іменні цільові;

- форма існування - бездокументарна;

- емітент облігацій - товариство з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД";

- серія облігацій - D, E;

- кількість - серія D - 159.990, серія E - 653.232;

- номінальна вартість однієї облігації серії D - 58,00 грн., серії Е - 60,00 грн;

Загальна вартість цінних паперів за договором - 48.473.340,00 грн.

Договір набирає чинності з дати його підписання і скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе за правочином зобов'язань (п. 7.3 договору від 04.02.2008 № 13970Д).

Між закритим акціонерним товариством "БАНК НРБ", як продавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу цінних паперів від 04.02.2008 № 13971Д (далі - Договір/оскаржуваний правочин), відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити пакет таких цінних паперів:

- вид та форма випуску цінних паперів - облігації підприємств іменні цільові;

- форма існування - бездокументарна;

- емітент облігацій - товариство з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД";

- серія облігацій - D, E;

- кількість - серія D - 159.990, серія E - 653.232;

- номінальна вартість однієї облігації серії D - 58,00 грн., серії Е - 60,00 грн;

- курсова вартість однієї облігації серії D 58,06 грн, серії Е - 60,06 грн;

Загальна вартість цінних паперів за договором - 48.522.133,32 грн.

Договір набирає чинності з дати його підписання і скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе за правочином зобов'язань (п.7.3 Договору).

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Зі ст.626 Цивільного кодексу України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між закритим акціонерним товариством "БАНК НРБ" та товариством з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД" Договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено факт порушення прав та законних інтересів заявника внаслідок укладання договору та наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок такого.

Як вказує позивач, оспорюваний правочин вчинено всупереч вимог Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" щодо викупу облігацій емітентом. Одночасно, на думку позивача, порушення прав останнього полягає в тому, що позивач також є власником цінних паперів товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД" та є його кредитором у межах справи про банкрутство, а отже, у разі задоволення позову та подальшого проведення реституції, грошові кошти, повернуті відповідачу 2, буде включено до ліквідаційної маси й за рахунок останніх можуть бути погашені кредиторські вимоги позивача. Таким чином, оспорюваний правочин підлягає визнанню судом недійсним із застосуванням правил, встановлених ст. 215 Цивільного кодексу України.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Згідно приписів статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу.

Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених частиною 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Нормативно-правовим актом, що регулює відносини, які виникають під час розміщення, обігу цінних паперів і провадження професійної діяльності на фондовому ринку, з метою забезпечення відкритості та ефективності функціонування фондового ринку є Закон України "Про цінні папери та фондовий ринок".

У розумінні ст.1 вказаного нормативно-правового акту (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розміщенням цінних паперів є відчуження цінних паперів емітентом або андеррайтером шляхом укладення цивільно-правового договору з першим власником. Обіг цінних паперів - це вчинення правочинів, пов'язаних з переходом прав власності на цінні папери і прав за цінними паперами, за винятком договорів, що укладаються під час розміщення цінних паперів.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" цінні папери - це документи встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчують грошові або інші майнові права, визначають взаємовідносини особи, яка їх розмістила (видала), і власника, та передбачають виконання зобов'язань згідно з умовами їх розміщення, а також можливість передачі прав, що випливають із цих документів, іншим особам. Цінні папери за порядком їх розміщення (видачі) поділяються на емісійні та неемісійні. Емісійні цінні папери - це цінні папери, що посвідчують однакові права їх власників у межах одного випуску стосовно особи, яка бере на себе відповідні зобов'язання (емітент). До емісійних цінних паперів належать: акції; облігації підприємств; облігації місцевих позик; державні облігації України; іпотечні сертифікати; іпотечні облігації; сертифікати фондів операцій з нерухомістю; інвестиційні сертифікати; казначейські зобов'язання України.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" облігація - це цінний папір, що посвідчує внесення його власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений умовами розміщення облігацій строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено умовами розміщення. Облігації розміщуються у документарній або бездокументарній формі.

Частинами 7, 8 ст.7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" передбачено, що емітент може розміщувати іменні облігації та облігації на пред'явника. Обіг облігацій дозволяється після реєстрації державною комісією з цінних паперів та фондового ринку звіту про результати розміщення облігацій та видачі свідоцтва про реєстрацію випуску облігацій. У сертифікаті облігації зазначаються назва виду цінного паперу, найменування та місцезнаходження емітента, міжнародний ідентифікаційний номер цінного паперу, номінальна вартість облігації, загальна сума випуску, строк погашення, розмір та строки виплати відсотків (для відсоткової облігації), дата прийняття рішення про розміщення облігацій, серія та номер сертифіката облігації, підпис керівника емітента або іншої уповноваженої особи, засвідчений печаткою емітента.

У ст.28 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" зазначено, що публічне (відкрите) розміщення цінних паперів, тобто, їх відчуження на підставі опублікування в засобах масової інформації або оголошення будь-яким іншим способом повідомлення про продаж цінних паперів, зверненого до заздалегідь не визначеної кількості осіб.

У проспекті емісії цінних паперів повинна міститися інформація про емітента, його фінансово-господарський стан, цінні папери, щодо яких прийнято рішення про відкрите (публічне) розміщення. Проспект емісії цінних паперів підписується керівником емітента (головою виконавчого органу), аудитором та засвідчується печаткою емітента. Особи, що підписали проспект емісії, тим самим підтверджують достовірність відомостей, які в ньому містяться, а аудитор - достовірність перевірених ним відомостей. Проспект емісії цінних паперів реєструється державною комісією з цінних паперів та фондового ринку одночасно з реєстрацією випуску цінних паперів. Після реєстрації емітент публікує проспект емісії цінних паперів у повному обсязі в офіційному друкованому виданні державної комісії з цінних паперів та фондового ринку не менш як за 10 днів до початку відкритого (публічного) розміщення цінних паперів (ст.30 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок").

У номері 174 від 11.09.2007 офіційного друкованого видання державної комісії з цінних паперів та фондового ринку "Відомості державної комісії з цінних паперів з фондового ринку" було опубліковано проспект емісії випуску облігацій товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД".

У п. 11.4 проспекту емісії випуску облігацій товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД" зазначено, що фінансові ресурси, залучені від розміщення цінних паперів в сумі 148.638.150,00 грн. будуть спрямовані на здійснення господарської діяльності емітента по фінансуванню будівництва чотирьохсекційного житлового комплексу по вул. Київський шлях, 28 у місті Бориспіль, Київської області.

Датою початку розміщення всіх серій облігацій визначено 21.09.2007, а такою закінчення - 21.09.2008 (включно).

Розміщення облігацій та оплата за цінні папери здійснюється відповідно до договору купівлі-продажу облігацій, укладеного між покупцем та емітентом в особі уповноваженого андерайтера. Ціна продажу може бути меншою за номінальну вартість облігацій. Оплата облігацій здійснюється у національній валюті України, юридичними особами за рахунок коштів, що знаходяться у їх розпорядженні після оплати податків та обов'язкових платежів, в фізичними особами - за рахунок особистих коштів.

У п. 14 проспекту емісії випуску облігацій товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД" визначено умови закінчення обігу облігацій, можливість викупу емітентом облігацій у власників після закінчення терміну розміщення та, якщо така можливість передбачена, порядок викупу емітентом облігацій й ціна, за якою здійснюється викуп. Зокрема, наведеним пунктом визначено, що облігації вільно обертаються на ринку протягом всього терміну їх обліку. Власниками облігацій можуть бути фізичні та юридичні особи, резиденти та нерезиденти України, без будь-яких обмежень. Право власності на придбані цінні папери виникає згідно ст.5 Закону України "Про національну депозитарну систему та особливості обігу цінних паперів в Україні" з моменту зарахування облігацій на рахунки власників цінних паперів за умови їх повної оплати. Обіг облігацій всіх серій починається після реєстрації звіту про результати розміщення облігацій та видачі свідоцтва про випуск облігацій державною комісією цінних паперів та фондового ринку по 30.03.2012 (включно). Наведеним пунктом передбачено, що викуп облігацій емітентом не здійснюється.

Придбання емітентом у власників оплачених ними облігацій цього емітента, що здійснюється після закінчення строку розміщення та/або під час обігу облігацій, за своєю правовою природою є викупом облігацій (п.1 Положення про порядок випуску облігацій підприємств, яке затверджено Рішенням № 322 від 17.07.2003 державної комісії з цінних паперів та фондового ринку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тобто, оспорюваний правочин опосередковує викуп цінних паперів їх емітентом, чого проспектом випуску облігацій товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД" передбачено не було.

Одночасно, положенням про порядок випуску облігацій підприємств також передбачено, що викуп може здійснюватись після закінчення строку розміщення та/або під час обігу облігацій.

Як зазначалось вище, приписами ст.7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено, що чинення правочинів, пов'язаних з переходом прав власності на цінні папери і прав за цінними паперами (обіг цінних паперів), можливе після реєстрації Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку звіту про результати розміщення облігацій та видачі свідоцтва про реєстрацію випуску облігацій.

З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво № 558/2/07 про реєстрацію виписку облігацій підприємств, у відповідності до якого Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку засвідчено випуск облігацій серії D, який здійснюється товариством з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД", було видано державною комісією з цінних паперів та фондового ринку України лише 19.02.2008.

Одночасно, можливість застосування судом певного способу захисту, в тому числі, визнання договору недійсним, пов'язується чинним господарським процесуальним законодавством України саме з встановленням обставин щодо порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок укладання такого правочину.

Позивачем подані до суду письмові пояснення в яких зазначено, що останнім придбано у власність у товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД" іменні цільові облігації відповідача-2 загальною номінальною вартістю 3.387.122,50 грн., що, на думку позивача, вказує на те, що останній є інвестором в цінні папери.

Позивачем наголошено, що фактично грошові кошти, отримані емітентом від емісії цінних паперів та продажу їх частини не було використано на цілі, що наведені у проспекті емісії, тобто, на фінансування будівництва чотирьохсекційного житлового комплексу по вул. Київський шлях, 28 у місті Бориспіль, Київської області, а витрачено на викуп цінних паперів. Вказані обставини, на думку позивача свідчать, про порушення його прав як інвестора у цінні папери.

До того ж, на думку позивача, порушення прав останнього полягає в тому, що позивач є не тільки власником цінних паперів товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД", а і його кредитором у межах справи про банкрутство, а отже, у разі задоволення позову та подальшого проведення реституції, грошові кошти, повернуті відповідачу-2, буде включено до ліквідаційної маси й за рахунок останніх можуть бути погашені кредиторські вимоги позивача.

Проте, за висновками суду, наведені вище твердження позивача не свідчать про порушення внаслідок укладання оспорюваного правочину прав та законних інтересів позивача.

Суд зауважує, що фактично оспорюваний правочин було вчинено у 2008, однак у відповідності до наявних в матеріалах справи документів, а саме у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, який у відповідності до ч.1 ст.16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" створено з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру державну реєстрацію, наведено, що товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ ТА АДМІНІСТРУВАННЮ НЕДЕРЖАВНИХ ПЕНСІЙНИХ ФОНДІВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПЕРША КУПЕЦЬКА ГІЛЬДІЯ" створене у 2011 році.

При цьому, судом прийнято до уваги, що у відповідності до приписів ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені Законом України, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч. 4 ст.91 Цивільного кодексу України).

Тобто, саме з моменту державної реєстрації, тобто з 07.12.2011 товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ ТА АДМІНІСТРУВАННЮ НЕДЕРЖАВНИХ ПЕНСІЙНИХ ФОНДІВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПЕРША КУПЕЦЬКА ГІЛЬДІЯ" набуло статус учасника господарських правовідносин як юридична особа.

Одночасно, за приписами ст.41 Закону України "Про інститути спільного інвестування" пайовий фонд - це сукупність активів, що належать учасникам такого фонду на праві спільної часткової власності, перебувають в управлінні компанії з управління активами та обліковуються нею окремо від результатів її господарської діяльності. Пайовий фонд не є юридичною особою і не може мати посадових осіб.

Пайовий фонд створюється компанією з управління активами. Пайовий фонд вважається створеним з дня внесення відомостей про нього до Реєстру. У період між внесенням відомостей про пайовий фонд до Реєстру та реєстрацією проспекту емісії інвестиційних сертифікатів компанія з управління активами пайового фонду не має права вчиняти за рахунок та в інтересах такого фонду будь-які дії, крім тих, що спрямовані на реєстрацію проспекту емісії його інвестиційних сертифікатів (ст.43 Закону України "Про інститути спільного інвестування").

У п.17 ч.1 ст.1 Закону України "Про інститути спільного інвестування" передбачено, що свідоцтво про внесення до реєстру - це документ, що видається комісією після реєстрації регламенту та засвідчує внесення відомостей про інститут спільного інвестування до Реєстру.

Діяльність із спільного інвестування провадиться після внесення відомостей про інститут спільного інвестування до Реєстру та отримання свідоцтва про внесення до Реєстру (ч.6 ст.6 Закону України "Про інститути спільного інвестування".

За поясненнями позивача та з наявних в матеріалах справи документів про внесення інституту спільного інвестування до Єдиного державного реєстру інститутів спільного інвестування вбачається, що пайовий венчурний інвестиційний фонд "ПОЛАРІНВЕСТ" недиверсифікованого виду закритого типу та Пайовий венчурний інвестиційний фонд "НОРДІНВЕСТ" недиверсифікованого виду закритого типу було створені, а отже, і почали свою діяльність лише у 2013 році.

Тобто, наведене вказує на те, що при укладанні у 2008 оспорюваного правочину, ніяким чином не могли порушуватись права та законні інтереси суб'єкта господарювання та пайових фондів, які ще не було створено.

Судом також прийнято до уваги, що фактично заявник набув право власності на цінні папери товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД" лише у 2013 році, тобто, більш ніж через п'ять років після укладання оспорюваного правочину.

Посилання позивача на те, що у разі задоволення позову та подальшого проведення реституції, грошові кошти буде включено до ліквідаційної маси й за рахунок останніх можуть бути погашені кредиторські вимоги позивача в межах провадження справи про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД", суд також не приймає до уваги при оцінці обставин відносно порушення прав позивача.

При цьому, суд зауважує, що у відповідності до приписів ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У даному випадку господарський суд зазначає, що за своєю правовою природою реституція - це поновлення порушених майнових прав, приведення їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоду, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей у натурі - тих самих, або подібних, або речей такої самої вартості. Якщо їх неможливо повернути у натурі, то відшкодовується їх вартість у грошах.

Отже, наведеними вище нормами законодавства визначено, що реституція має місце лише у правовідносинах сторін договору та ніяким чином не впливатиме на права та інтереси третіх осіб.

Одночасно, суд звертає увагу позивача на те, що нормами чинного законодавства передбачено, що саме самостійне застосування певного способу захисту повинно призвести до відновлення прав позивача, а ніяким чином не може бути інструментом забезпечення заявником шляхом подання подальших позовів своїх фінансових інтересів як кредитора у межах провадження у справі про банкрутство.

Інших обставин, які б дійсно вказували б на порушення внаслідок укладання спірного правочину прав та законних інтересів позивача заявником не наведено, а судом не встановлено.

Таким чином, з огляду на наведене вище, приймаючи до уваги всі фактичні обставин справи в їх сукупності, у суду відсутні підстави вважати, що в результаті укладання оспорюваного правочину було порушено права та законні інтереси позивача, які могли б бути захищені судом у даній справі.

Заява відповідача-1 про застосування строків позовної давності залишена судом без розгляду з огляду на наявність самостійних підстав для відмови в задоволенні позову.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до приписів п. 2.2 Постанови № 10 від 29.05.2013 пленуму вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Тобто, з огляду на те, що судом не було встановлено, що внаслідок укладання оспорюваного правочину порушені права та законні інтереси позивача у суду відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

З приводу тверджень відповідача-1 про наявність підстав для припинення провадження з огляду на те, що спір про визнання недійсним оспорюваного правочину суд зазначає наступне.

Згідно з ч.9 ст.16 Господарського процесуального кодексу України справи у майнових спорах, передбачених п.7 ч. 1 ст. 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як встановлено судом, ухвалою від 24.02.2014 господарського суду міста Києва порушено провадження по справі № 910/615/14 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД".

За таких обставин, розгляд справ № 910/615/14 та № 910/20856/15 господарським судом міста Києва відповідає приписам ч. 9 ст. 16, ч. 7 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

Зі змісту Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, за якою ведеться розгляд справи про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВІНВЕСТБУД") не вбачається прямих приписів щодо необхідності розгляду вимог кредиторів лише у межах справи про банкрутство, а ст. 20 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що можуть бути визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Тобто, у даному випадку наявність порушеної справи про банкрутство відповідач-2, за висновками суду, не виключає можливості розгляду спору про визнання оспорюваного правочину недійсним в порядку окремого позовного провадження. Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 23.04.2015р. та від 08.04.2015р. Вищого господарського суду України по справах № 905/5359/13-908/4643/14, № 903/713/13.

Інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16 листопада 2015 року

Суддя С.В. Балац