ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2015 р. Справа № 907/651/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Давид Л.Л.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за вих. №14/2-1120 від 07.09.2015 року (вх. № ЛАГС 01-05/4168/15 від 16.09.2015 року)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 31.08.2015 року

у справі №907/651/15 (суддя Русняк В.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз, м. Ужгород

про стягнення 62208654,69 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність №14-89 від 18.04.2014 р.);

від відповідача: ОСОБА_3представник (довіреність №07/63д від 02.03.15 р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 31.08.2015 р. у справі №907/651/15 частково відмовлено в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ (надалі Позивач) до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз, м. Ужгород (надалі Відповідач) про стягнення 62 208 654,69 грн. В частині позовних вимог на суму 700 699,92 грн. провадження у справі припинено.

Дане рішення мотивовано тим, що факт неналежного виконання Відповідачем умов договору №13-235-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р. не доведено, а відтак в позові щодо решти позовних вимог відмовлено. Щодо суми 700 699,92 грн. то така сплачена під час розгляду справи, а відтак в цій частині припинено провадження на підставі п.1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач ПАТ «НАК «Нафтогаз України», не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу за вих. №14/2-1120 від 07.09.2015 року (вх. № ЛАГС 01-05/4168/15 від 16.09.2015 року), в якій посилається на те, що останнє прийнято з порушенням норм чинного законодавства та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме:

Скаржник вважає, що судом безпідставно проігноровано той факт, що додаткова угода №10 до Договору була укладена 22.12.2014 р. та набула чинності з дати її підписання. Також скаржник вказує, що не заперечує той факт, що додаткова угода №10 є невід»ємною частиною Договору, на підставі ст.. 653 Цивільного кодексу України , і наголошує, що дані зміни до Договору набули чинності в порядку , встановленому п.6 додаткової угоди №10 та не мають зворотної сили, при цьому вказує, що у випадку, коли сторони мали намір розповсюдити дію якоїсь додаткової угоди на відносини, що склалися до її укладення, про це було зазначено у відповідних пунктах таких додаткових угод.

Відповідно до цього, просить скасувати рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 22 877 763,63 грн., пені в розмірі 14 787 851,99 грн., 3% річних у розмірі 2091689,07 грн., суми, на яку збільшилася сума основного боргу внаслідок інфляційних процесів у розмірі 20631143,09 грн. та задоволити дані позовні вимоги. В решті рішення залишити без змін.

Відповідач ПАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» у відзиві за вих.. №07/3365 від 06.10.2015 р. (вх. № апеляційного суду 01-04/6359/15 від 07.10.2015 р.) заперечує доводи апеляційної скарги вказуючи на те, що додатковою угодою №10 змінено статтю 11 Договору , у зв»язку з чим сторони погодили , що Договір поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 р. і в частині реалізації газу діє до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення. Вказує, що судом проаналізовано надані ПАТ «Закарпатгаз» оборотно-сальдові відомості по рахунку 361, згідно з якими протягом 2013 2014 р. р. у ПАТ «НАК «Нафтогаз України» майже щомісяця існувала заборгованість перед ПАТ «Закарпатгаз» по оплаті послуг із транспортування природного газу згідно укладених між Позивачем та Відповідачем договорів на розподіл природного газу. Відтак, вважає, що враховуючи наявність несвоєчасного виконання зобов»язання з боку ПАТ «НАК «Нафтогаз України» по оплаті послуг із транспортування природного газу, тобто порушення п.3 Додаткової угоди №10 від 22.12.2014 р. судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність у Позивача правових підстав для стягнення заборгованості за поставлений природний газ для потреб ВТВ, нарахування пені, інфляційних та річних, оскільки відповідно до встановлених договором умов строк розрахунків за фактично поставлений газ настав, а отже і не виник момент виконання обов»язку зі сплати вартості газу за цим договором, так як обов»язковою передумовою оплати зам Договором купівлі-продажу природного газу №13-235-ВТВ від 04.01.2013 р. є погашення заборгованості Позивача перед Відповідачем за договорами №14/978/13 від 21.01.2013 р., №14-37від 30.01.2014 р., №14-37 від 30.01.2014 р., №14-100 від 30.01.2014 р. №14-101 від 30.01.2014 р. на розподіл природного газу, яка на час розгляду справи становить 48 043,87 грн. та протягом 2013-2014 р. р. у ПАТ «Нафтогаз України» майже щомісяця існувала заборгованість перед ПАТ «Закарпатгаз» по оплаті послуг з транспортування природного газу згідно вказаних договорів. Крім цього вказує, що згідно із зміненими додатковою угодою №10 умовами Договору, сторони встановили дату остаточного розрахунку (20.01.2016 р.) за весь фактично використаний за цим Договором природний газ у 2013-2015 роках та погодили застосування нового порядку розрахунків (остаточного розрахунку) до відносин, які виникли між сторонами з моменту укладення Договору тобто з 01.01.2013 р. та до закінчення строку дії Договору 31.12.2015 р. Отже, враховуючи змінені умови Договору, вважає висновок суду про те, що остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за спірним договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (тобто не пізніше 20 січня 2016 р.) є вірним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи і нормам матеріального права, зокрема ст.. ст.. 509, 626,639, 653,654,655 Цивільного кодексу України. Відповідно до цього, рішення місцевого господарського суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, як безпідставну і необґрунтовану.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.09.2015 р. у справі №907/651/15 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за вих. №14/2-1120 від 07.09.2015 року (вх. № ЛАГС 01-05/4168/15 від 16.09.2015 року) на рішення господарського суду Закарпатської області від 31.08.2015 року у справі №907/651/15 та призначено до розгляду в судове засідання на 12.10.2015 р. у складі колегії головуючого судді Давид Л.Л., суддів Гриців В.М. та Кордюк Г.Т. Зобов»язано Позивача подати докази зарахування суми сплаченого судового збору за даною апеляційною скаргою до Державного бюджету України (Т-2, а.с.68).

Заслухавши 12.10.2015 р. пояснення представників сторін, судовою колегією з метою повного та всестороннього дослідження всіх обставин справи оголошено перерву до 26.10.2015 р. до 14 год. 10 хв. в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Гриців В.М. та Кордюк Г.Т. (а.с.100, 101).

26.10.2015 р. представником Скаржника в канцелярію суду подано додаткові пояснення від 23.10.2015 р. №14/2-1343 (вх. № апеляційного суду 01-04/6680/15 від 26.10.2015 р.), в яких вказано, що судом при прийнятті рішення не було застосовано положення ст. 631 Цивільного кодексу України, яка визначає умови, за яких сторони можуть «встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення», тому вважає, що висновки суду про поширення дії додаткової угоди до договору купівлі-продажу газу на відносини, що існували до її укладення, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що п.6 додаткової угоди, що є предметом дослідження у даній справі, не містить положень про те, що угода поширює свою дію на відносини сторін, які фактично склалися з 01 січня 2013 р., тому вважає, що немає фактичних обставин на підтвердження позиції суду щодо обґрунтованості висновків про те, що сторони все ж таки поширили дію положень додаткової угоди до договору купівлі-продажу на відносини, які виникли до її укладення.

Також представником Скаржника в судовому засіданні 26.10.2015 р. подано належним чином завірену копію листа від 15.10.2015 р. №14/2-1265, яким останній звернувся до Управління державної казначейської служби у Личаківському районі м. Львова Львівської області про надання інформації Львівському апеляційному господарському суду про зарахування в дохід Державного бюджету України суми судового збору в розмірі 80 388,00 грн., що сплачена платіжним дорученням №3007924 від 03.09.2015 р.

В судовому засіданні 26.10.2015 р. оголошено перерву до 05.11.2015 р. до 14 год. 30 хв. в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Гриців В.М. та Кордюк Г.Т. (Т-2, а.с.109, 110).

27.10.2015 р. в канцелярію суду поступила довідка Управління державної казначейської служби України у Личаківському районі міста Львова Львівської області від 21.10.2015 р. №03-58/135, в якій вказано, що НАК «Нафтогаз України» сплачено судовий збір згідно платіжного доручення №3007924 від 03.09.2015 р. в сумі 80 388,00 грн. та зараховано в дохід Державного бюджету України 03.09.2015 р. на рахунок 2006 за кодом бюджетної класифікації доходів 22030001 (Т-2, а.с.112).

30.10.2015 р. в канцелярію суду від Відповідача поступив відзив за вих.. №07/3800 від 28.10.2015 р. на додаткові пояснення ПАТ «НАК «Нафтогаз України», в яких вказано, що судом першої інстанції всебічно та повно досліджено умови додаткової угоди №10, всі обставини справи та зроблено правомірний висновок про те, що зміни, які внесені до Договору чітко встановлюють, що за газ, який використаний у 2013 -2015 р. р. Покупець повинен здійснити остаточний розрахунок не пізніше 20.01.2016 р. у зв»язку з чим вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу та штрафних санкцій відсутні. Відтак, виходячи із змісту змінених умов Договору №235-ВТВ від 04.01.2013 р. вірним вважає висновок про те, що визначення моменту набрання чинності додатковою угодою №10 не є тією обставиною, яка має істотне значення для правильного вирішення даного спору.

Розпорядження в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 05.11.2015 р. у зв»язку з перебуванням судді Гриців В.М. у відрядженні та тимчасовою непрацездатністю судді Кордюк Г.Т. ,Є внесено зміни в склад колегії суддів по розгляду справи №907/651/15, сформувавши її в наступному складі: головуючий суддя Давид Л.Л., судді Галушко Н.А. та Юрченко Я.О.

У відповідності до вимог п.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 р. у разі зміни складу суду апеляційної інстанції, розгляд ним справи починається заново.

В судове засідання 05.11.2015 р. з»явились представники обох сторін і розгляд справи розпочато заново.

Представник Апелянта підтримав доводи апеляційної скарги і ще раз звернув увагу на подані 26.10.2015 р. пояснення, в яких звернуто увагу на безпідставне незастосування місцевим господарським судом ст. 631 Цивільного кодексу України. Просив скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Представник Відповідача навела свої заперечення на доводи апеляційної скарги, наголосивши на тому, що місцевим господарським судом зроблено вірний висновок про те, що момент виконання обов»язку зі сплати вартості газу за Договором не настав, а тому просить залишити рішення господарського суду Закарпатської області від 31.08.21015 р. у даній справі без змін.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї, та письмовими поясненнями, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступне:

04.01.2013 р. ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-235-ВТВ ((Т-1, а.с.25-29), згідно п.1.1. якого Продавець зобов»язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, а Покупець зобов»язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Відтак, матеріалами справи встановлено, що Продавець передав у власність Покупцю протягом січня 2013 року - листопада 2014 року природний газ у обсязі 48193,331 тис. м. куб. на загальну суму 221848482,82 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу (Т-1, а.с.45-67).

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем грошовими коштами шляхом 100% поточної плати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа, наступного за місяцем поставки газу.

З наявного в матеріалах справи розрахунку Позивача (Т-1, а.с.11-24) вбачається, що Відповідач на дату подання позовної заяви здійснив оплату переданого йому у спірному періоді обсягу газу на суму 197 150 512,28 грн., неоплаченим частково залишився переданий за актом приймання-передачі від 30.11.2014 року газ на суму 24 697 970,54 грн.

Однак, як вбачається з платіжного доручення №14 від 25.05.2015 р. (Т-1, а.с.108), Відповідачем перераховано на рахунок позивача 1 119 511,99 грн. оплати за отриманий газ в листопаді 2014 р., а відтак правомірно місцевим господарським судом зроблено висновок , що дана сума заявлена Позивачем безпідставно і не підлягає до задоволення. Відтак, заборгованість Відповідача на день пред»явлення позову за отриманий газ в листопаді 2014 р. становить 23578458,88 грн., що не заперечується Позивачем.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) та зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Частиною 2 ст. 692 Цивільного кодексу України Покупець зобов»язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару

Як вбачається з умов договору сторони у розділі 5 Договору узгодили ціни на газ, при цьому у п.5.2. Договору визначено ціну за 1000 куб. м. газу , а також інші її складові , однак вказані ціни були переглянуті сторонами додатковими угодами від 10.07.2013 р., 08.08.2013 р., 31.12.2013 р., 28.04.2014 р., 15.05.2014 р., 10.06.2015 р., 05.09.2014 р. , 08.12.2014 р., 05.02.2015 р. 10.03.2015 р. (Т-1, а.с.30-44).

У п.5.4. Договору сторонами погоджено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

У відповідності до п.2.1.5 постанови НКРЕ від 03.04.2013 р. №369 «Про затвердження процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування , зберігання там відбору природного газу» для встановлення тарифу на транспортування природного газу , суб»єкт господарювання подає до НКРЕ заяву, до якої додається розрахунок витрат, пов»язаний із закупівлею природного газу, що використовується для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, ПАТ «Закарпатгаз», як розподільне підприємство, що має ліцензію на розподіл природного газу на території Закарпатської області, зобов»язане закупити природний газ для ВТВ та нормованих втрат, для того, щоб доставити поставлений постачальниками природний газ до споживачів, кошти за який відшкодовуються шляхом закладення даних витрат в тариф на транспортування для ПАТ «Закарпатгаз».

За надані послуги по транспортуванню природного газу розподільними газопроводами товариству зобов'язані сплатити кошти замовники послуг, постачальнику природного газу - НАК Нафтогаз України.

Між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Закарпатгаз» укладені договори на розподіл природного газу - Договір на розподіл природного газу №14/978/13 від 21.01.2013 р. (Т-1, а.с.224-232), Договір на розподіл природного газу №14-37 від 30.01.2014 р. (Т-1, а.с.214-221), Договір на розподіл природного газу №14-100 від 30.01.2014 р. (Т-1, а.с.194-201), Договір на розподіл природного газу №14-101 від 30.01.2014 р. (Т-1, а.с.204-211), на умовах яких Відповідачем надавались послуги із транспортування газу газорозподільними мережами до межі балансової належності Позивача або його споживачів.

Однак, сторонами укладено додаткову угоду №10 від 22.12.2014 р. (Т-1, а.с.41-42), з умов якої вбачається, що ПАТ Закарпатгаз розраховується за використаний природний газ для потреб ВТВ після того, як ПАТ НАК Нафтогаз України здійснить повний розрахунок за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці. Із оборотно-сальдових відомостей по рахунку 361 згідно даних бухгалтерського обліку ПАТ Закарпатгаз, протягом 2013-2014 у ПАТ НАК Нафтогаз України майже щомісяця існувала заборгованість перед ПАТ Закарпатгаз по оплаті послуг із транспортування природного газу згідно вказаних вище договорів.

Відтак, судова колегія вважає вірним висновок суду, про те, що з боку ПАТ «НАК «Нафтогаз України» мало місце несвоєчасне виконання зобов»язання по оплаті послуг із транспортування природного газу, а саме: порушення п.3 додаткової угоди №10 від 22.12.2014 р., яким було внесено зміни до п.6.1. Договору, згідно з яким остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється ПАТ «Закарпатгаз» після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в попередньому місяці, відповідно до договорів купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до цього, у Позивача немає правових підстав для стягнення заборгованості за поставлений природний газ для потреб ВТВ, нарахування пені, інфляційних та річних, оскільки відповідно до встановлених договором умов строк розрахунків за фактично поставлений газ не виник, а відтак і не виник момент виконання обов»язку зі сплати вартості газу за цим договором, так як обов»язковою передумовою сплати за цим договором є погашення заборгованості Позивачем за договорами №14/978/13 від 21.01.2013р., №14-37 від 30.01.2014р., №14-37 від 30.01,2014р., №14-100 від 30.01.2014р., №14-101 від 30.01.2014р. на розподіл природного газу, яка на час розгляду справи становить 48043,87 грн.

У відповідності до додаткової угоди №10 від 22.12.2014 р. Продавець зобов»язується передати у власність Покупцеві у період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р. газ в обсязі до 101491,154 тис. куб. м. , в тому числі у 2013 р. 24 420,877 тис. куб. м., у 2014 р. до 31 517,454 тис. куб. м., у 2015 р. до 45 552,823 тис. куб. м.

Даною додатковою угодою сторонами змінено порядок розрахунків, а саме: викладено п.6.1. ст. 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» у наступній редакції: «Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. Договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу. Отже, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за спірним договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу. Тільки у випадку проведення повної оплати НАК "Нафтогаз України" (як замовника послуг по договорах на розподіл природного газу виконавцю - ПАТ "Дніпрогаз") за послуги з транспортування природного газу в попередньому місяці виключно до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки, відповідач проводить розрахунок за використаний природний газ по договору на купівлю-продаж природного газу для ВТВ та нормованих втрат до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Крім того, цією ж додатковою угодою викладено статтю 11 "Строк дії договору" у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 р., і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення".

Враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється покупцем не пізніше 20.01.2016 р., оскільки договір поставки газу діє до 31.01.2015 р.

Позивач як в суді першої інстанції так і апеляційному господарському суді наголошує на те, що додаткова угода №10 від 22.12.2014 р. до договору №13-235-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р. укладеного між сторонами діє з моменту його підписання, а саме: з 22.12.2014 р. З даного питання судова колегія зазначає наступне.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін , спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 Цивільного кодексу України).

У п.10.3 Договору встановлено, що усі зміни і доповнення до цього договору оформляються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку , зазначеного у пункті 10.4 цього договору.

Згідно п. 1 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов»язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Відтак, місцевим господарським судом вірно зазначено , що на момент звернення Позивача до суду не може діяти один і той самий пункт договору у двох редакціях.

Договір №13-235-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р. та додаткові угоди до нього , в тому числі і додаткова угода №10 від 22.02.2014 р., за своєю природою є договором купівлі-продажу. Вони підписані повноважними представниками сторін, що відповідає вимог ст. ст. 628, 639, 655 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору. Крім цього, такі не розірвані сторонами та не визнані недійсними у судовому порядку.

Нормами ст. 180 Господарського кодексу України визначено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

У відповідності до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Частина 3 ст. 631 Цивільного кодексу України встановлює, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає вірним висновок суду про те, що встановлена додатковою угодою №10 від 22.12.2014 р. домовленість сторін про поширення умов договору №13-235-ВТВ від 04.01.2013 р. на відносини, що склались з 01.01.2013 р. узгоджується з нормами чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідачем під час розгляду справи сплачено 700 694,92 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №16 від 22.06.15 р., №38528421, № 23528426, № 38528430 від 08.07.15 р.; №38579322, №38579317, №38579326 від 09.07.15 р.; №38625005, №38625011. №38625015 від 10.07.15 р.; №38939257, №38939260, №38939268 від 22.07.15 р.; №38971155, №38971158, №38971165 від 23.07.15 р.; №3901506 від 24.07.15 р.; № 39030606, №39030610 від 27.07.15 р.; №39202320 від 28.07.15 р.; №39229258 від 29.07.15 р.; № 39264880 від 30.07.15 р.; №39293779 від 31.07.15 р.; №39342577 від 03.08.15 р.; № 39478946 від 07.08.15 р.; № 39549443 від 10.08.15 р.; № 39613239 від 11.08.15 р.; №39687419 від 13.08.15 р.; №39717105 від 14.08.15 р.; №39770987 від 17.08.15 р.; №40007188 від 26.08.15 р.; № 40188676 від 27.08.15 р.; №40225292 від 28.08.15 р. (Т-2, а.с.4-36), а відтак місцевим господарським судом правомірно припинено провадження у цій частині на підставі п.1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, а підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин , на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін , а також інші обставини , які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що факт неналежного виконання Відповідачем умов договору №13-235-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р. Позивачем не доведено, а відтак правомірно відмовлено в позові.

У відповідності до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 31.08.2015 р. у справі №907/651/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за вих. №14/2-1120 від 07.09.2015 року - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

повний текст постанови складено 11.11.2015 р.

Головуючий суддя Давид Л.Л.

Судді Галушко Н.А.

ОСОБА_1