ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2015р. Справа№ 914/2864/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Подільський цемент», с. Гуменці,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми «Орус», м. Львів,

про: стягнення 735 044,25 грн.

Суддя М. Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: не зявився.

відповідача: ОСОБА_1 довіреність від 11.02.2015 р.

Представнику відповідача розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства «Подільський цемент» до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми «Орус» про стягнення 735 044,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору №22/14-20 від 10.06.2011 р. не здійснив оплати за поставлений товар, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 463 855,60 грн. Крім того, відповідачу нараховано 257 959,23 грн. інфляційних втрат, 13 229,42 грн. 3% річних та судові витрати.

Ухвалою суду від 21.08.2015р. провадження у справі порушено позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 31.08.2015 р.

В судових засіданнях оголошувались перерви для надання можливості сторонам врегулювати спір в добровільному порядку.

В судове засідання 06.11.2015 р. представник позивача не зявився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, причин неприбуття в судове засідання не повідомив.

В судове засідання 06.11.2015 р. представник відповідача зявився, подав заяву, згідно якої визнав основну суму заборгованості в розмірі 463 855,60 грн. та 3% річних в розмірі 13 229,42 грн. Просить суд позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат задовольнити частково та стягнути 250 945,88 грн., в задоволенні решти позовних вимог просить суд відмовити.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини.

Вислухавши представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між сторонами по справі укладено договір №22/14-20 від 10.06.2011 р. (надалі Договір). За умовами цього Договору продавець (позивач у справі) зобовязується здійснити поставку брухту та відходів чорних металів, в подальшому товар, а покупцю згідно ДСТУ 4121-2002, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його на умовах Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору покупець оплачує поставлений продавцем товар за ціною, вказаною в Додатку №1, який є невідємною частиною цього Договору.

Згідно п. 6.1. Договору оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем на протязі 25 банківських днів з моменту відвантаження, та рахунків виставлених продавцем, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

На виконання умов Договору позивачем поставлено товар на суму 611 725,00 грн., що підтверджується накладними-рахунками та довіреностями на отримання товару долученими до матеріалів справи. (а/с 10-25). Проте відповідачем частково проведено оплату отриманого товару, що підтверджується банківською випискою. (а/с 26-28)

Станом на день розгляду справи судом, відповідач допустив заборгованість за отриманий товар в сумі 463 855,60 грн.

В судовому засіданні 06.11.2015 р. представник відповідача подав заяву, згідно якої визнав основну суму заборгованості в розмірі 463 855,60 грн. та 3% річних в розмірі 13 229,42 грн., в частині стягнення інфляційних втрат просить суд задовольнити частково та стягнути 250 945,88 грн., в задоволенні решти позовних вимог просить суд відмовити.

На день розгляду справи відповідач заборгованість у сумі 463 855,60 грн. не погасив, доказів зворотнього суду не представлено.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовується загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 6.1. Договору оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем на протязі 25 банківських днів з моменту відвантаження, та рахунків виставлених продавцем, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачем поставлено товар на суму 611 725,00 грн., що підтверджується накладними-рахунками та довіреностями на отримання товару долученими до матеріалів справи. (а/с 10-25). Проте відповідачем частково проведено оплату отриманого товару, що підтверджується банківською випискою. (а/с 26-28)

Станом на день розгляду справи судом, відповідач допустив заборгованість за отриманий товар в сумі 463 855,60 грн.

В судовому засіданні 06.11.2015 р. представник відповідача подав заяву, згідно якої визнав основну суму заборгованості в розмірі 463 855,60 грн. та 3% річних в розмірі 13 229,42 грн., в частині стягнення інфляційних втрат просить суд задовольнити частково та стягнути 250 945,88 грн., в задоволенні решти позовних вимог просить суд відмовити.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 463 855,60 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача про стягнення 13 229,42 грн. 3% річних, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення суми інфляційних втрат судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат є частково обґрунтованими та підлягають до задоволення в розмірі 250 741,08 грн. В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат слід відмовити.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Орус» (адреса: 79069, м. Львів, вул. Шевченка, б. 317 Б; ідентифікаційний код 19339942) на користь Публічного акціонерного товариства «Подільський цемент» (адреса: 32325, Хмельницька область, Камянка-Подільський район, с. Гуменці, вул. Хмельницьке шосе, б. 1-А; ідентифікаційний код 00293091) 463 855,60 грн. заборгованості, 13 229,42 грн. 3% річних, 250 741,08 грн. інфляційних втрат, 14 556,53 грн. судового збору.

3.Накази видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

4.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.11.2015 р.

Суддя Синчук М.М.