ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015 року Справа № 904/10393/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді : Бахмат Р. М. (доповідача),

суддів: Кощеєва І.М., Євстигнеєв О.С.

секретар судового засідання : Ковзиков В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. № 06д від 15.01.15 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. № 91 від 06.07.15 р.); ОСОБА_3 (дов. № 109 від 21.08.15 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БДО» м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2015 р. у справі № 904/10393/14.

за позовом Українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак» м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю «БДО» м. Дніпропетровськ

про стягнення 121 190,46 грн.

В С Т А Н О В И В :

Українське державне підприємство Укрхімтрансаміак звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю БДО на свою користь 100 008, 00 грн. безпідставно отриманих коштів, 16 645, 11 грн. інфляційних втрат, 4 537, 35 грн. 3% річних та 2 423, 80 грн. понесених витрат по сплаті судового збору.

Свої позовні вимоги Українське державне підприємство "Укрхімтрансаміак" обґрунтовує тим, що у квітні 2013 р. між ним та відповідачем велись переговори щодо укладення договору про надання консультаційних послуг, і до підписання відповідного договору позивач на підставі отриманого від відповідача інвойсу №144/13 від 25.04.2013 р. перерахував на користь відповідача 100 008, 00 грн. в якості передоплати у розмірі 50% від суми майбутнього договору.

Проте, між сторонами договору про надання консультаційних послуг укладено не було у зв'язку із затягуванням з боку відповідача його підписання, на підставі чого позивач вимушений був відмовитись від укладання договору.

що в свою чергу призвело до того, що необхідність його укладати відпала у позивача.

Також у своїй позовній заяві позивач зазначив, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути перераховані кошти у розмірі 100 008, 00 грн., як безпідставно отримані, але зазначені кошти повернуто не було, а тому на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України за прострочення повернення відповідачем грошових коштів, було заявлено до стягнення 16 645, 11 грн. інфляційних втрат та 4 537, 35 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 р. у даній справі (суддя Мартинюк С.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 р. (колегія у складі суддів: головуючий суддя Орєшкіна Е.В., судді Широкобокова Л.П., Пруднікова В.В.), позовні вимоги задоволено частково: стягнуто на користь Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" 100 008, 00 грн. грошових коштів та 2 000, 16 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "БДО" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на неналежне дослідження всіх доказів в їх сукупності та встановлення всіх обставин, необхідних для правильного вирішення спору, що призвело, на думку скаржника, до невідповідності висновків судів обставинам справи та порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 12.06.2015 р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.07.2015 р.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.07.2015 р. у справі № 904/10393/14 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БДО» задоволено частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 р. у справі № 904/10393/14 та рішення господарського суду Дніпропетровської обл. від 10.03.2015 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської обл.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської обл. від 29.09.15 р. у справі № 904/10393/14 (суддя Мілєва І.В.) частково задоволено позов Українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак» м. Київ до товариства з обмеженою відповідальністю «БДО» м. Дніпропетровськ про стягнення 121 190,46 грн.

Вказаним рішенням стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" м. Дніпропетровськ на користь Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" м. Київ 100 008,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" м. Дніпропетровськ на користь Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" м. Київ витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 000,12грн.

Відповідач не погодився з вказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Розпорядженням голови суду від 08.10.2015 р. № 983, у звязку з перебуванням судді Кощеєва І.М. у відпустці, змінено склад колегії суддів.

Скаржник вважає, що рішення прийнято з порушення норм процесуального та матеріального права, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, виходячи з наступного.

Суд визнав договір про надання інформаційно-консультаційних послуг № 60/02А від 22.04.201343 р. та Додаткову угоду № 1 від 22.04.2013 р. до нього укладеними, а грошові кошти у розмірі 100 008,00 грн. перерахованими позивачем в якості авансу за надання інформаційно-консультаційних послуг за Договором, тобто за правовою підставою. І, як наслідок, суд мав відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Однак суд вирішив стягнути з відповідача суми передоплати. Оскільки відповідачем не надано доказів своєчасного та належного надання послуг за Договором. хоча означене питання не становить предмет доказування у даному судовому процесі та виходить за межі вимог позивача.

Скаржник вважає, що під час винесення рішення суд першої інстанції частково неправильно застосував норми матеріального права, які не підлягали застосуванню у даному спорі, а саме: п.1 ч.1ст. 193 ГК України, ст.. 525, 530, 599 Цивільного кодексу України.

Розпорядженням голови суду від 02.11.2015 р. № 1067, у звязку з перебуванням судді Науменко І.М. у відрядженні, закінченням відпустки судді Кощеєва І.М., змінено склад колегії суддів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає доводи, викладені у апеляційній скарзі, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи., виходячи з наступного.

30.04.2013 р. УДП «Укрхімтрансаміак», на підставі отриманого від відповідача інвойсу № 144/13 від 25.04.2013 р., здійснило передоплату у розмірі 100 008 грн., в т.ч. ПДВ 16 668 грн. Факт перерахування вказаної суми підтверджується банківською виписку.

У звязку з недосягненням сторонами істотних умов у майбутньому Договорі, переддоговірний процес між сторонами було припинено без досягнення мети укладання вказаного правочину.

Таким чином, перерахована позивачем передоплата у розмірі 100 008 грн. являється безпідставно отриманими коштами і підлягає поверненню, зокрема, в судовому порядку.

Позивач вважає твердження відповідача, що Договір вважається укладеним відповідно до правил ч.2 ст.180 ГК України «…сторонами досягнута згода на укладання договору шляхом обміну листами…» надуманим, оскільки будь-яких листів чи будь яких інших конклюдентних дій, якими б позивач підтверджував свої наміри на укладання правочину, останнім не вживалось, і всі перемовини з ТОВ «БДО» велися на переддоговірній стадії. Посилання відповідача на факти переписки через мережу Інтернет позивач вважає не належним доказом, оскільки така переписка носить суто приватний характер.

Відповідач своїми діями самостійно підтверджує факт відсутності між сторонами договірних відносин, оскільки за результатами відкритого виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення господарського суду Дніпропетровської обл. від 10.03.15 р. по справі № 904/10393/14, ТОВ «БДО» перерахувало на рахунок УДП «Укрхімтрансаміак» заборгованість у сумі 102 008,16 грн.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила, що Постановою Вищого господарського суду України від 01.07.2015 р. у справі № 904/10393/14 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БДО» задоволено частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 р. у справі № 904/10393/14 та рішення господарського суду Дніпропетровської обл. від 10.03.2015 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської обл.

Скасовуючи рішення господарського суду Дніпропетровської обл. від 10.03.2015 р. і постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 р. у справі № 904/10393/14 колегія суддів касаційної інстанції вважала висновки судів попередніх інстанцій передчасними, у звязку з недостатнім дослідженням дійсних обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення справи та надання цим обставинам належної правової оцінки, а саме:

Суди попередніх інстанцій при вирішення даного спору не надали належної правової оцінки тому факту, що договір надання інформаційно-консультаційних послуг № 60/02А від 22.04.2013 р. та додаткова угода №1 до нього були підписані з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" - директором ОСОБА_4, а з боку Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак"-заступником директора з розвитку та правових питань ОСОБА_5.

Крім того, суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили, як зазначено в позовній заяві, ОСОБА_5, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, має повноваження представляти позивача та вчиняти будь-які дії (право підпису) від його імені без довіреності.

Також, суди попередніх інстанцій не врахували, що після отримання сканованої копії згаданого договору надання інформаційно-консультаційних послуг №60/02А від 22.04.2013 р. та додаткової угода №1 до нього, Товариством з обмеженою відповідальністю "БДО" 25.04.2013 р. було виставлено інвойс №144/13 на сплату 50% попередньої оплати за додатковою угодою №1 від 22.04.2013 р. до договору №60/02А від 22.04.2013 р. у розмірі 100 008,00 грн.

При цьому, суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки тому, що вартість послуг на суму попередньої оплати було узгоджено у додатковій угоді №1 від 22.04.2013 р., а 30.04.2013 р. позивачем було перераховано вказану суму попередньої оплати на поточний рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням в якому в якості призначення платежу зазначені дані інвойсу: "за консультаційні послуги згідно дог. №144/13 від 25.04.2013 р. ", що фактично підтверджує укладення договору на надання інформаційно-консультаційних послуг.

Разом з тим, колегія суддів касаційної інстанції зазначила, що судами попередніх інстанцій не було надано правової оцінки актам звірки взаєморозрахунків за 2013-2014 р., які були складені відповідачем з посиланням на бухгалтерську документацію позивача.

Відповідно до вимог статті 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Матеріалами справи встановлено, що між Українським державним підприємством "Укрхімтрансаміак" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БДО" (виконавець) було укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг № 60/02А від 22.04.2013р.

Згідно п.1.1. договору виконавець зобов'язався надавати замовнику інформаційно-консультаційні послуги (далі - послуги), а замовник зобов'язується приймати і оплачувати надані послуги.

Види, перелік послуг, обсяг, форма надання, терміни надання, вартість, порядок оплати та інші умови надання послуг встановлюються сторонами в додатковій угоді, яка після підписання є невід'ємною частиною договору (п. 1.2 договору).

Відповідно п.3.1 договір набирає чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2013 року, а в частині зобов'язань, що виникли протягом терміну дії договору - до їх повного виконання.

Терміни надання послуг встановлюються додатковими угодами до цього договору (п. 3.2 договору).

Згідно п.4.1 договору по закінченню надання послуг, передбачених кожною окремою додатковою угодою до договору, виконавець зобовязаний направити замовнику акт приймання-здачі наданих послуг (виконаних робіт) (далі - акт). датою складання акту є дата його двостороннього підписання сторонами договору.

Вартість послуг та порядок оплати встановлено сторонами в додаткових угодах до договору (п. 5.1 договору).

Відповідно п.5.4 договору розрахунки за цим договором здійснюються в гривнях в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. Замовник самостійно несе витрати пов'язані зі списанням грошових коштів зі свого рахунку, виконавець самостійно несе витрати пов'язані із зарахуванням зазначених коштів на свій поточний рахунок.

Сторони за договором пунктом 8.1 договору встановили, що при наданні послуг виконавець буде керуватись інформацією, документацією, наданою замовником і не несе відповідальність за ненадання або неналежне надання послуг, якщо воно спричинене не наданням замовником необхідної інформації, документації, її неповнотою або неправдивістю.

З матеріалів справи (т.1, а.с. 27-33) вбачається, що 22.04.2013р. сторони уклали додаткову угоду №1 до договору.

Під інформаційно-консультаційними послугами розуміється перевірка податкового обліку УДП "Укрхімтрансаміак" за такими податками і звітам по них:

податок на прибуток - квартальні декларації за період з 1 квітня 2011р. по 31 грудня 2012р.,

ПДВ - місячні декларації за період з 1 квітня 2011р. по 31 березня 2013р.,

рентна плата за транспортування аміаку територією України - місячні декларації за період з 1 квітня 2011р. по 31 березня 2013р. (п. 1 додаткової угоди №1).

В якості результатів послуг виконавець надасть свої висновки по податковій перевірці у вигляді письмового звіту з податкового аудиту (далі - звіт) російською мовою, в якому будуть описані виявлення виконавцем помилки податкового обліку замовника і вказані короткі рекомендації по виявленим помилкам. Виконавець надає остаточний звіт протягом п'яти робочих днів після обговорення проекту звіту із замовником та усунення оговорених замовником зауважень (п. 4 додаткової угоди №1).

Термін початку податкової перевірки - 25 квітня 2013р., передача проекту звіту замовнику - 31 травня 2013р. (п. 5 додаткової угоди №1).

Вартість послуг становить 200 016,00 грн., в т.ч. ПДВ 33 336,00 грн. (п. 8 додаткової угоди №1)

Оплата послуг здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця в наступному порядку:

передоплата в розмірі 50% вартості послуг - після підписання договору;

решта 50% вартості послуг - протягом трьох робочих днів з моменту підписання акту приймання-здачі послуг (виконаних робіт) або з моменту, коли послуги вважаються виконаними належним чином відповідно до п. 4.2. договору (залежно від більш ранньої дати) (п. 9 додаткової угоди №1).

Відповідач виставив позивачу інвойс № 144/13 від 25.04.2013р., із зазначенням: 50% передплати згідно додаткової угоди № 1 від 22.04.2013р. до договору № 60/02А від 22.04.2013р., на суму 100 008,00 грн. (а.с. 10).

Позивач відповідно до платіжного доручення № 662 від 30.04.2013р. сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 100 008,00 грн., з призначенням платежу "за консультаційні послуги згідно №144/13 від 25.04.13 р.".

Як зазначає позивач, між сторонами велись перемовини щодо укладення вищевказаного договору про надання інформаційно-консультаційних послуг. За результатами попередніх домовленостей позивач здійснив передплату у розмірі 50% від суми майбутнього договору. В подальшому необхідність укладання договору відпала, у звязку із затягуванням з боку відповідача підписання договору, на підставі чого позивач просив відповідача повернути грошові кошти у розмірі 100 008,00 грн., як безпідставно отримані.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, посилається на те, що договір та додаткову угоду № 1, з його сторони, було підписано та надано оригінали для підписання позивачу. Електронною поштою відповідач отримав скановану копію договору та додаткової угоди № 1, підписаних заступником директора з розвитку та правових питань ОСОБА_5 без печатки позивача. Оригіналів підписаного договору та додаткової угоди відповідач не отримав. Вказані договір та додаткова угода підписані директором Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" ОСОБА_4, посвідченого печаткою відповідача, та заступником директора з розвитку та правовим питанням Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" ОСОБА_5.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 13) ОСОБА_5 має повноваження представляти позивача у правовідносинах з третіми особами без довіреності. В тому числі підписувати договори.

Як зазначено вище, відповідно до п. 9 додаткової угоди №1, оплата послуг здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця в наступному порядку: передоплата в розмірі 50% вартості послуг - після підписання договору.

Отже той факт, що позивач, відповідно до інвойсу № 144/13 від 25.04.2013р. перерахував на рахунок відповідача 50% передплати, згідно додаткової угоди № 1 від 22.04.2013р. до договору № 60/02А від 22.04.2013р., у розмірі 100 008,00 грн., свідчить про те, що позивач прийняв умови договору.

Позивач 02.02.2015р. подав до суду клопотання про залучення до матеріалів справи підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт звірки розрахунків між УДП Укрхімтрансаміак та ТОВ БДО за договором № 60/02А від 22.04.2013р., відповідно до якого заборгованість на користь позивача станом на 31.10.2013р. становить 100 008,00 грн.(т.1, а.с. 82, 83).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку (ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України).

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Постановою ВГСУ від 01.07.2015 р. у справі № 904/10393/14 встановлено, що договір 60/02А від 22.04.2013р. та додаткову угоду №1 від 22.04.2013р. укладено між сторонами у спрощений порядок.

Грошові кошти у розмірі 100 008,00 грн. позивачем перераховано відповідачу в якості авансу за надання інформаційно-консультаційних послуг, згідно вище вказаного договору і Додаткової угоди, а не безпідставно, як зазначає позивач в позовній заяві, а тому колегія суддів вважає, що слід відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Позивач звернувся з позовом, крім стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів в розмірі 100 008 грн., ще на підставі статті 625 ЦК України, 16 645 грн. 11 коп. індекс інфляції і 4 537 грн. 35 коп. три відсотки річних за період з 03.05.2013 по 05.11.2014 р.

Стаття 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення стороною саме грошового зобовязання, а оскільки у відповідача перед позивачем відсутнє грошове зобовязання, в розумінні зазначеної статті, оскільки відповідач не зобовязувався сплатити позивачу кошти в сумі 100 008 грн., тому підстави для застосування ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача 16 645 грн.11 коп. інфляційних втрат і 4 537 грн. 35 коп. 3 % річних відсутні.

Також, зазначена правова позиція викладена у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», а саме у п.5.2 постанови зазначено, що обовязок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобовязання за договором.

(Стаття 612 ЦК України) повернення сум авансу та завдатку повернення коштів у разі припинення зобовязання ( в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (ст.. 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав.

Як вже вище було зазначено позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача 100 008 грн. безпідставно отриманих коштів відповідачем.

Судом першої інстанції визнано договір про надання інформаційно-консультативних послуг № 60/02 А від 22.04.2013 р. та Додаткову угоду № 1 від 22.04.2013 р. до нього укладеними, а грошові кошти у розмірі 100 008 грн. перераховані позивачем відповідачу в якості авансу за надання інформаційно-консультативних послуг, а тому колегія суддів вважає, що слід було відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Однак, судом першої інстанції безпідставно було стягнуто з відповідача на користь позивача суму передплати, так як відповідачем не надано доказів своєчасного та належного надання послуг за договором.

У даному спорі підлягало доказуванню факт укладання договору, а не факт дослідження доказів своєчасного та належного надання послуг за договором.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, так як судом першої інстанції при винесенні рішення неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, суд вийшов за межі позовних вимог.

Згідно п.2 ст. 83 ГПК України господарський суд має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Позивач не звертався до суду з клопотанням про вихід за межі позовних вимог.

Як вже зазначалося вище, предметом позову було стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів. Задовольнивши позов з підстав відсутності підтвердження завершення відповідачем надання послуг, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі зазначеного вище, колегія суддів вважає доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, безпідставними.

Керуючись статями 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БДО» м.Дніпропетровськ задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2015 р. у справі № 904/10393/14 скасувати.

В позові відмовити повністю.

Стягнути з Українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БДО» 2 666 грн. 18 коп. судовий збір за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Дніпропетровської обл., відповідно до вимог статей 116-117 ГПК України, видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили, до Вищого Господарського Суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови виготовлено 03.11.2015 р.

Головуючий Р.М. Бахмат

Судді О.С. Євстигнеєв

ОСОБА_6