РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015Справа №910/25372/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТ-2"

до Приватного акціонерного товариства "Будінженермережа -2"

про стягнення 147163,47 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Телещак Н.М. (довіреність № 10/06/2014/1 від 02.09.2015)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТ-2" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Будінженермережа-2" про стягнення 196964,07 грн. заборгованості за договором підряду № 9 від 26.04.2012 з яких: 107945, 60 грн. - заборгованість, 9590, 89 грн. - 3 % річних, 79427,58 грн. - інфляційне збільшення суми боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором підряду № 9 від 26.04.2012 в частині оплати за виконані роботи, у зв'язку із чим, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 107945,60 грн. У зв'язку із прострочення грошового зобов'язання, позивачем нараховані інфляційні витрати у розмірі 79427,58 грн. та 3 % річних у розмірі 9590,89 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі №910/25372/15, розгляд справи призначено на 15.10.2015.

13.09.2015 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 15.10.2015 з'явився представник позивача, надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. Згідно вказаної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 167164,07 грн., з яких: 78145,60 грн. - заборгованість, 9590,89 грн. - 3 % річних, 79427,58 грн. - інфляційне збільшення суми боргу.

Заява про зменшення розміру позовних вимог була прийнята судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 розгляд справи №910/25372/15, на підставі ст. 77 ГПК України, відкладено на 10.11.2015.

09.11.2015 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 10.11.2015 з'явився представник позивача, надав суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 58145,00 грн., 3 % річних у розмірі 9590,89 грн. та інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 79427,58 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що заява позивача про зменшення позовних вимог відповідає приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, остання прийнята господарським судом до розгляду, у зв'язку з чим, позовні вимоги розглядаються в її редакції, відповідно має місце нова ціна позову.

Представник позивача в судовому засіданні 10.11.2015 підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в редакції заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 10.11.2015 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав, проте, від відповідача про відкладення розгляду справи.

Розглянувши заяву відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні, з огляду на наступне.

В своїй заяві відповідач просить суд відкласти розгляд справи, у зв'язку із необхідністю направлення на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Проте, матеріали позовної заяви містять, у відповідності до положень ст. 56, ст. 57 ГПК України, докази відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, а тому доводи відповідача про необхідність направлення позивачем на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів визнаються необґрунтованими.

Також, суд зазначає, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та не допускати зловживання такими правами. Натомість, відповідач, під час розгляду справи двічі заявляв клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із необхідністю відправлення йому копії позовної заяви і доданих до неї документів, при цьому, відповідач, наданими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України процесуальними правами, зокрема, правами знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в судових засіданнях, не скористався. Також, відповідач, не реалізував свого права на захист шляхом подання відзиву на позов по суті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про відкладення розгляду справи.

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 10.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.04.2012 між Приватним акціонерним товариством "Будінженермережа-2" (генпідрядник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТ-2" (підрядник, відповідач) укладено договір підряду № 9 (надалі - договір), відповідно до умов якого підрядник зобов'язується виконати за завданням генпідрядника з використанням своїх матеріалів або матеріалів генпідрядника, а генпідрядник зобов'язується прийняти і оплатити наступну роботу на об'єкті: Будівництво житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземного автостоянкою по вул. Васильківській 31-17, влаштування приямків №1 і №2.

Згідно із п. 2.1. договору, ціна договору визначається по узгодженню сторін є динамічною і складає 205859,39 грн., в тому числі ПДВ - 34309,90 грн.

Пунктом 3.1. договору визначено, що перед початком робіт генпідрядник перераховує аванс в розмірі 150000,00 грн.

Генпідрядник здійснює платежі за цим договором на підставі актів приймання передачі фактично виконаних робіт за формою №КБ-2В і довідки про вартість виконаних робіт і витрат за формою №КБ-3 (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору, генпідрядник зобов'язаний підписати подані підрядником документи, що підтверджують виконання робіт, або письмово обґрунтувати причини відмови від їх підписання протягом 3 (трьох) днів з дня одержання, а при відсутності обґрунтування робота рахується прийнятою і підлягає оплаті.

Пунктом 3.5. договору визначено, що розрахунок за виконанні роботи здійснюється після підписання акту виконаних робіт за формою КБ-2В і довідки КБ-3 на протязі 5 (п'яти) банківських днів при умові одержання коштів від замовника.

Згідно із п. 5.2.2. договору генпідрядник зобов'язаний оплатити підряднику роботу, передбачену п. 1 договору у розмірах і в строки, встановлені договором.

Кінцевий розрахунок за договором проводиться генпідрядником не пізніше 10 днів після повного завершення робіт, включаючи усунення виявлених під час приймання недоліків (п. 4.2. договору).

Строком дії договору є час, протягом якого сторони будуть виконувати свої права та виконувати свої зобов'язання відповідно до договору та чинного законодавства. Початок: 26.04.2012. Закінчення: 30.08.2012 (п. 4.3. договору).

02.07.2012 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою збільшено договірну ціну договору та погоджено, що загальна вартість договору складає 443459,39 грн.

03.09.2012 між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору, згідно із якої сторони збільшили вартість робіт та погодили, що договірна ціна складає 459719,99 грн.

Позивач у позові зазначає, що загальна сума виконаних позивачем робіт за договором складає 377945,60 грн. На підтвердження факту виконання умов договору підряду № 9 від 26.04.2012 позивачем надано довідку про вартість виконаних будівельних робіт за травень 2012 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за травень 2012 року на суму 103452,22 грн., довідку про вартість виконаних будівельних робіт за червень 2012 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за червень 2012 року на суму 20632,18 грн., довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2012 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2012 року на суму 237600,00 грн., довідку про вартість виконаних будівельних робіт за вересень 2012 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2012 року на суму 16 260,60 грн.

Відповідач, оплату виконаних позивачем робіт, здійснив частково на суму 270000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

11.09.2015 позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості за договором підряду № 9 від 26.04.2012 у розмірі 107945,60 грн. Відповідач відповіді на претензію позивача не надав, вимог позивача не задовольнив.

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача перед позивачем за договором підряду № 9 від 26.04.2012 на час звернення до суду з позовом складає 107945,60 грн. Також, у зв'язку із прострочення грошового зобов'язання, позивачем нараховані інфляційні витрати у розмірі 79427,58 грн. та 3 % річних у розмірі 9590,89 грн.

Судом встановлено, що відповідно до наявних в матеріалах справи довідок про вартість виконаних будівельних робіт та актів приймання виконаних будівельних робіт, загальна вартість виконаних позивачем робіт за договором підряду № 9 від 26.04.2012 за травень, червень, липень, вересень 2012 року складає 377945,00 грн. таким чином, заборгованість відповідача за договором підряду № 9 від 26.04.2012 на час звернення до суду з позовом складала 107945,00 грн.

Під час розгляду справи відповідачем здійснено часткові оплати за договором підряду № 9 від 26.04.2012 на суму 49800,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №948 від 06.10.2015, №986 від 28.10.2015, а отже залишок боргу складає 58145,00 грн.

Позивачем згідно із останньою заявою про зменшення позовних вимог, зменшено розмір заявлених вимог та заявлено до стягнення 58145,00 грн. заборгованості, а також, 3 % річних у розмірі 9590,89 грн. та інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 79427,58 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 838 Цивільного кодексу України передбачено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (ст. 854 ЦК України).

Частиною четвертою статті 879 ЦК України встановлено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до наявних в матеріалах довідки про вартість виконаних будівельних робіт за травень 2012 року, акту приймання виконаних будівельних робіт за травень 2012 року на суму 103452,22 грн., довідки про вартість виконаних будівельних робіт за червень 2012 року, акту приймання виконаних будівельних робіт за червень 2012 року на суму 20632,18 грн., довідки про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2012 року, акту приймання виконаних будівельних робіт за липень 2012 року на суму 237600,00 грн., довідки про вартість виконаних будівельних робіт за вересень 2012 року, акту приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2012 року на суму 16 260,60 грн. позивачем виконано та відповідачем прийнято роботи на загальну суму 377945,00 грн. Вищевказані акти приймання виконаних будівельних робіт підписані відповідачем без заперечень та зауважень.

Пунктом 3.5. договору сторони погодили, що розрахунок за виконанні роботи здійснюється після підписання акту виконаних робіт за формою КБ-2В і довідки КБ-3 на протязі 5(п'яти) банківських днів при умові одержання коштів від замовника.

Водночас, суд зазначає, що обов'язок замовника (генпідрядника у даному спорі) прийняти та оплатити виконану роботу виникає із закону та договору і не може ставитися в залежність від виконання певних дій третьою особою.

Сторонами договору обумовлено те, що укладений сторонами договір є оплатним, тобто обов'язок відповідача оплатити виконані роботи виникає згідно з положеннями закону (стаття 854 та частина 1 статті 837 Цивільного кодексу України) та укладеного сторонами договору.

Згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відтак, факт отримання/неотримання коштів від замовника не впливає на виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань зобов'язань щодо оплати виконаних позивачем робіт, оскільки, така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання.

Наявними в матеріалах справи доказами, зокрема банківськими виписками з рахунку позивача та актами надання послуг підтверджено, що відповідачем порушено взяті на себе зобов'язання за договором підряду № 9 від 26.04.2012 в частині своєчасної та повної оплати виконаних позивачем робіт, у зв'язку із чим, розмір заборгованості відповідача за договором складає 58145,00 грн.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по договору договором підряду № 9 від 26.04.2012 у сумі 58145,00 грн. належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, невиконане зобов'язання за договором у розмірі 58145,00 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення основного боргу.

Позивачем, також, заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 9590,89 грн. (нараховані за загальний період з 06.10.2012 по 21.09.2015) та інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 79427,58 грн. (нараховані за загальний період з 06.10.2012 по 21.09.2015).

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

З наявного в матеріалах справи розрахунку позивача вбачається, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснюється на суму 107945,60 грн.

Оскільки, як встановлено судом вище, сума заборгованості відповідача за договором підряду № 9 від 26.04.2012 на час визначеного позивачем періоду нарахування інфляційних втрат та 3% річних складала 107945,00 грн., та нарахування інфляційних втрат та 3% річних має здійснюватись на суму 107945,00 грн.

Також, оскільки, початок періоду нарахування 3% річних визначений позивачем у відповідності до останнього дня виконання грошового зобов'язання з оплати виконаних робіт за вересень 2012, а прострочення мало місце з 06.10.2012 (вихідний день), то нарахування 3% річних слід здійснювати з 08.10.2015 (наступний робочий день).

Здійснивши перерахунок 3% річних судом встановлено, що розмір 3% річних складає 9573,09 грн., а тому вимоги у частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково.

Пунктом 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на вищенаведене, розрахунок інфляційних втрат має здійснюватись з листопада 2012 року по вересень 2015 року.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат на суму заборгованості у розмірі 107945,00 грн. суд встановив, що розмір інфляційних втрат (в межах визначеного позивачем періоду з листопада 2012 року по 21.09.2015) становить 83736,70 грн.

Однак, враховуючи те, що позивачем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України не заявлялось клопотань про можливість суду виходити за межі позовних вимог, то з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат в розмірі 79427,58 грн., що заявлені позивачем до стягнення, а тому дана позовна вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТ-2" частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається у разі зменшення розміру позовних вимог.

Позивачем відповідно до останньої зави про зменшення розміру позовних вимог заявлено до стягнення 147163,47 грн., а тому сума судового збору мала складати 2207,45 грн. Згідно із платіжним дорученням №1025 від 21.09.2015 за подання позову позивач сплатив 2954,46 грн. судового збору, а відтак, розмір судового збору, що підлягає поверненню складає 747,01 грн.

Однак, суд звертає увагу позивача, що положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено повернення сплаченої суми судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. Враховуючи те, що відповідне клопотання позивачем не заявлено, то повернення судового збору у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог, наразі, не здійснюється. Суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись з відповідним клопотанням у відповідності до положень ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Будінженермережа-2" (03126, м. Київ, проспект Відрадний, будинок 107, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТ-2" (02095, м. Київ, вул. Княжий затон, будинок 4, нежиле приміщення №319, ) борг у розмірі 58145,00 грн., 3 % річних у розмірі 9573,09 грн. та інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 79427,58 грн., судові витрати у розмірі 2207,19 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 16.11.2015 р.

Суддя С.О. Турчин