ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р. Справа № 922/4684/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т.В., суддя Гребенюк Н.В.,

при секретарі Томіній І.В.,

за участю представників:

позивача - Калініна О.Ю. - дов. б/н від 12.07.2015р.,

відповідача - Фадєєв В.М. (особисто),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №4939 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 30.09.2015 р. у справі № 922/4684/15,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кєдр-2014", м. Харків,

до Фізичної особи - підприємця Фадєєва Віталія Михайловича, м. Харків,

про стягнення 15 858,70 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кєдр-2014", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи - підприємця Фадєєва Віталія Михайловича суми оренди за договором оренди № ДГ-0000010 від 01.02.2015р. в розмірі 10000,00 грн.; пені в розмірі 2428,36 грн.; 3% річних в розмірі 126,16 грн.; інфляційних в розмірі 3304,18 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.09.2015 р. (суддя Кухар Н.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 30.09.2015р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства. В обґрунтування апеляційних вимог, позивач посилається на те, що 12.02.2015р. та 19.02.2015р. згідно п. 5.1. договору було внесено плату за наступний місяць та залогова сума у розмірі 10000 грн., але фактично він не скористався приміщенням, про що повідомив відповідача та в усній формі запропонував розірвати договір та повернути кошти, але відповідач не погодився. Також, апелянт зазначив, що причиною розірвання договору стало те, що відповідач без згоди позивача, під час коли вже було передано ключі від приміщення, на правах власника змінив усі замки, тобто фактично позивач не мав можливості попасти у приміщення.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, вислухавши доводи позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.02.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кєдр-2014" (позивачем) та Фізичною особою - підприємцем Фадєєвим Віталієм Михайловичем (відповідачем) було укладено договір оренди № ДГ-0000010, згідно п. 1-1 якого відповідач (орендодавець) передав, а позивач (орендар) прийняв в строкове платне користування приміщення 1-го поверху (№№ 1-16 - 1-18) в літ. "А-5", розташовані в будинку № 36 по вул. Пушкінська в м. Харкові.

Відповідно до п. 3.1. договору строк орендного користування складає 12 місяців з моменту прийняття приміщення за актом приймання-передачі, та спливає 01.02.2016р.

Факт передачі вищевказаних приміщень орендарю (позивачу) підтверджується актом приймання-передачі приміщення до договору оренди № ДГ-0000010 від 01.02.2015р., який був підписаний обома сторонами 01.02.2015р.

Пунктом 5.1. договору оренди сторони визначили, що щомісяця до 5 числа поточного місяця орендар вносить орендодавцеві орендну плату в розмірі 5000,00 грн., зручним йому способом, не забороненим діючим законодавством України. Перший платіж здійснюється наступним чином: оплата за перший місяць оренди та заставна сума (в розмірі місячної орендної плати). Наступна оплата здійснюється шляхом передоплати за місяць вперед.

Як свідчать матеріали справи, 12.02.2015р та 19.02.2015р. позивачем було внесено орендну плату за місяць та залогову суму у загальному розмірі 10000,00 грн.

При цьому, позивач зазначає, що він фактично не скористався орендованим приміщенням, про що повідомив відповідача та в усній формі запропонував розірвати договір та повернути кошти, але відповідач не погодився.

Позивач зазначає, що 27.02.2015р. ним було направлено на адресу відповідача лист (вих. № 8) з проханням розірвати договір оренди № ДГ-0000010 від 01.02.2015р. з 01.03.2015р., на тій підставі, що орендар не має доступу до приміщення, у зв'язку зі зміною замків орендодателем.

Також матеріали справи містять копію листа позивача, адресованого відповідачу (вих. № 9 від 16.03.2015р.) з проханням повернути помилково перераховані грошові кошти в загальній сумі 10000,00 грн.

Крім того, позивач зазначив, що 25.03.2015р. на адресу відповідача було направлено листа з проханням щодо повернення грошових коштів та підписання Додатку до Договору про розірвання, а також передачу ключа, на підтвердження чого позивач надав суду копію опису вкладення до листа. За інформацією позивача даний лист був повернутий поштовим відділенням без вручення його адресату. До матеріалів справи копії або оригіналу даного листа позивачем надано не було.

Посилаючись на те, що відповідач не відреагував на вищевказані листи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 10000,00 грн., а також пені, 3% річних та інфляційних, нарахованих на цю суму.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами припинення дії спірного договору, у зв'язку з невикористанням орендованого приміщення, тому безпідставними та необґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення суми оренди в розмірі 10000,00 грн., що є першим орендним платежем, відповідно до умов договору. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних на вищевказану суму орендної плати.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів повністю погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається зі спірного договору оренди № ДГ-0000010 від 01.02.2015р., у пункті 8.3. сторони визначили, що орендар має право розірвати договір в одностороннєму порядку, попередивши про це орендодавця у письмовій формі не менш ніж за 90 днів.

Як вказує позивач, ним був направлений на адресу відповідача лист (вих. № 8 від 27.02.2015р.) про намір розірвати договір оренди з 01.03.2015р. (тобто через три дні після цього попередження), що є порушенням умов п. 8.3. договору. Тому, даний лист не є належним доказом розірвання договору.

Крім того, даний лист не є належним доказом, оскільки позивачем не надано суду доказів направлення даного листа відповідачеві. Факт отримання будь-яких повідомлень від позивача про намір розірвати договір оренди відповідачем заперечується.

Також, як посилається позивач, 25.03.2015р. на адресу відповідача було направлено листа з проханням щодо повернення грошових коштів та підписання додатку до договору про розірвання, а також передачу ключа, на підтвердження чого позивач надав суду копію опису вкладення до листа. За інформацією позивача даний лист був повернутий поштовим відділенням без вручення його адресату. До матеріалів справи копії або оригіналу даного листа позивачем надано не було.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції позивач посилається на те, що спірний договір оренди № ДГ-0000010 від 01.02.2015р. є розірваним в одностороннєму порядку, у зв'язку з невикористанням фактично орендарем орендованого приміщення, про що позивач повідомив відповідача та в усній формі запропонував розірвати договір та повернути кошти.

Дані посилання позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають матеріалам справи.

Так, згідно п. 2.1. договору оренди, приміщення було передано позивачу в оренду з метою використання його під офіс.

Відповідачем надано до матеріалів справи копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000009, який свідчить про те, що нежитлове приміщення перебувало в оренді у позивача в лютому 2015 року та вартість оренди за цей період склала 5000,00 грн. Даний акт був підписаний директором ТОВ "Кєдр-2014" Радуловим І.В. без будь-яких зауважень, що свідчить про користування орендованим приміщенням позивачем у лютому 2015р.

Крім того, посилання позивача на заміну відповідачем замків в орендованих приміщеннях є необґрунтованими, оскільки доказів того, що замки були замінені орендодавцем після передачі в оренду приміщень позивачем суду не надано.

Враховуючи все вищевикладене та те, що матеріали справи свідчать, що орендоване приміщення було передано відповідачем позивачу належним чином, відповідно до умов договору, будь-яких доказів на підтвердження порушення умов договору з боку відповідача (у тому числі самовільної заміни замків у приміщенні) позивачем суду не надано, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що посилання позивача на приписи ст. 651 ЦК України є недоречними.

Також, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що в матеріалах справи відсутні докази повернення приміщення орендодавцю, у зв'язку з його невикористанням, на умовах, визначених у п. 9.1. договору, згідно якого орендоване приміщення передається орендодавцю разом з майном та ключами, згідно акту приймання-передачі.

Відповідно до ст. 795 Цивільного кодексу України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. Повернення наймачем предмета договору найму також оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

При цьому, акт приймання-передачі приміщення складається за наслідком вчинених дій щодо передачі чи повернення приміщення, про що зазначається в акті (дата повернення, показники лічильників, стан приміщення, фото фіксація приміщення, повернення ключів від приміщення, перевірка обладнання, зауваження щодо недоліків приміщення тощо), після чого підписується уповноваженими сторонами.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок, що з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що договір оренди № ДГ-0000010 від 01.02.2015р. на даний час є діючим та не розірваним в установленому порядку, позивачем не доведено належними доказами припинення дії спірного договору, тому, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню є позовні вимоги в частині стягнення суми оренди в розмірі 10000,00 грн., що є першим орендним платежем, відповідно до умов договору.

Що стосується позовних вимог стосовно стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 2428,36 грн.; 3% річних в розмірі 126,16 грн.; інфляційних в розмірі 3304,18 грн., то судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2428,36 грн. пені, 126,16 грн. - 3% річних та 3304,18 грн. інфляційних, у зв'язку з чим суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову в цій частині як безпідставно заявлених. Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що оскільки позовні вимоги про стягнення основного боргу за договором оренди № ДГ-0000010 від 01.02.2015р. в розмірі 10000,00 грн. є безпідставними та необґрунтованими, то і позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 30.09.2015 р. у справі № 922/4684/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Кєдр-2014", м. Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 30.09.2015 р. у справі № 922/4684/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 30.09.2015 р. у справі № 922/4684/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 16.11.2015 р.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.