РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015Справа №910/24733/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лан-Україна"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Столиця-Торг"

про стягнення 19 428,55 грн.

Представники сторін:

від позивача: Денисюк О.І. - представник за довіреністю № б/н від 24.07.2015 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Лан-Україна" до товариства з обмеженою відповідальністю "Столиця-Торг" про стягнення 19 428,55 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.09.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Лан-Україна" та товариством з обмеженою відповідальністю "Столиця-Торг" укладений договір поставки № Л-2 з протоколом розбіжностей до договору.

П. 1.1. договору передбачено, що за умовами даного договору постачальник зобов'язується поставити передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити DDP (згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року) за адресами згідно з Додатком № 2 до даного договору продукцію торговельних марок згідно Додатку № 1 «Специфікація» до договору, надалі - товар, згідно з замовленням покупця та товарно-супровідною документацією, які складають невід'ємну частину цього договору.

Позивач поставив відповідачу товар відповідно до видаткових накладних, копії яких додані до позовної заяви.

Відповідно до п. 4.3. договору (в редакції Протоколу розбіжностей) оплата за товар здійснюється протягом 45 календарних днів від дати поставки.

Станом на 09.09.2015 року прострочена заборгованість відповідача перед позивачем становить 18 067,07 грн. Позивач також нарахував відповідачеві відповідно до п. 5.12. договору пеню (в редакції протоколу розбіжностей) у сумі 1 295,28 грн. та три проценти річних у сумі 66,20 грн.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогою до відповідача про стягнення 19 428,55 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2015 року порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 05.10.2015 року.

У судове засідання 05.10.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 21.09.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 011.

Представник позивача у судове засідання з'явився та виконав вимоги ухвали суду від 21.09.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.10.2015 року розгляд справи перенесено на 20.10.2015 року.

В судове засідання 20.10.2015 представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 21.09.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 016.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.10.2015 року розгляд справи перенесено на 03.11.2015 року.

У судове засідання 03.11.2015 представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 21.09.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, будинок 15, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 21.09.2015 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01.09.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Лан-Україна" та товариством з обмеженою відповідальністю "Столиця-Торг" укладений договір поставки № Л-2 з протоколом розбіжностей до договору. До договору поставки сторонами підписано додатком генеральну довіреність № 135 від 09.09.2014 року, № 137 від 09.09.2014 року, № 139 від 09.09.2014 року на отримання товарно-матеріальних цінностей.

П. 1.1. договору передбачено, що за умовами даного договору постачальник зобов'язується поставити передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити DDP (згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року) за адресами згідно з Додатком № 2 до даного договору продукцію торговельних марок згідно Додатку № 1 «Специфікація» до договору, надалі - товар, згідно з замовленням покупця та товарно-супровідною документацією, які складають невід'ємну частину цього договору.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач поставив відповідачу товар відповідно до видаткових накладних:

- № 80347035 від 29.05.2015 року на загальну суму 10 689,78 грн. з ПДВ (з актом невідповідності при постачанні на суму 123,12 грн.);

- № 80347038 від 29.05.2015 року на суму 4 283,89 грн. з ПДВ;

- № 80347036 від 29.05.2015 року на суму 8 502,24 грн. з ПДВ;

- № 80348926 від 10.07.2015 року на суму 964,66 грн. з ПДВ;

- № 80348925 від 10.07.2015 року на суму 1 251,58 грн. з ПДВ;

- № 80348924 від 10.07.2015 року на суму 930,35 грн. з ПДВ;

- № 80348923 від 10.07.2015 року на суму 2 730,48 грн. з ПДВ;

- № 80349309 від 17.07.2015 року на суму 245, 10 грн. з ПДВ;

- № 80349308 від 17.07.2015 року на суму 1 241,17 грн. з ПДВ;

- № 80349307 від 17.07.2015 року на суму 478,97 грн. з ПДВ;

- № 80349695 від 24.07.2015 року на суму 2 208,77 грн. з ПДВ;

- № 80349691 від 24.07.2015 року на суму 503,32 грн. з ПДВ;

- № 80349689 від 24.07.2015 року на суму 234,34 грн. з ПДВ;

- № 80349735 від 24.07.2015 року на суму 1 829,82 грн. з ПДВ.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п. 4.3. договору (в редакції Протоколу розбіжностей) оплата за товар здійснюється протягом 45 календарних днів від дати поставки товару. Обов'язковою умовою для оплати товару, поставленого за договором, є наявність у покупця належним чином оформлених відповідної накладної та інших документів, передбачених розділом 2 договору, а також відповідність цін в накладній діючій специфікації.

Матеріали справи не містять заперечень щодо неналежного оформлення документів, передбачених розділом 2 договору, а також не відповідності цін.

Відповідно до п. 4.4. договору (в редакції протоколу розбіжностей), зобов'язання покупця по сплаті товару вважається виконаним з моменту списання коштів з його банківського рахунку та за умови надходження таких коштів на банківський рахунок Постачальника, а при проведенні взаємозаліку між сторонами - з дати підписання відповідної угоди про проведення взаємозаліку (п. 4.13 договору).

Відповідач частково виконав свої зобов'язання за договором, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 3685 від 05.08.2015 року по оплаті товару згідно договору № Л-2 від 01.09.2014 року на суму 17 000,00 грн.

Таким чином, станом на 09.09.2015 року прострочена заборгованість відповідача перед позивачем становить 18 067,07 грн.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 18 067,07 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань позивачем нараховано відповідачеві відповідно до п. 5.12. договору пеню (в редакції протоколу розбіжностей) у сумі 1 295,28 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбула Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання» передбачає, що Цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п 5.12 (в редакції протоколу розбіжностей) за прострочення оплати поставлених товарів у відповідності до п. 4.3 договору з урахуванням п. 5.8. договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несплаченої в строк суми - за кожен день прострочення платежу.

При розрахунку пені позивачем враховано, що відповідачем здійснена часткова оплата за поставлений товар після 13.07.2015 року, а саме 05.08.2015 року у сумі 17 000,00 грн.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення суми пені у сумі 1 295,28 грн. за розрахунком позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань позивачем нараховано та три проценти річних у сумі 66,20 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розрахунку трьох процентів річних позивачем враховано, що відповідачем здійснена часткова оплата за поставлений товар після 13.07.2015 року, а саме 05.08.2015 року у сумі 17 000,00 грн.

З огляду на вищевикладене та наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача три проценти річних у сумі 66,20 грн. за розрахунком позивача.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Столиця-Торг" (03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, будинок 15; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Лан-Україна" (04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, будинок 5; ідентифікаційний код 30384724) заборгованість в розмірі 18 067 (вісімнадцять тисяч шістдесят сім) грн. 07 коп., пеню у сумі 1 295 (одна тисяча двісті дев'яносто п'ять) грн. 28 коп., три проценти річних у сумі 66 (шістдесят шість) грн. 20 коп. та 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 12.11.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий