ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Справа № 920/415/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого : Полянського А.Г.,

суддів: Кравчука Г.А., Мачульського Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу будівельного кооперативу "Косівщина-2010"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 21.07.2015
у справі Господарського суду№ 920/415/15 Сумської області
за позовомбудівельного кооперативу "Косівщина-2010"
допублічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"
про визнання укладеною додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:Нечай П.В., дов. від 02.02.2015;
відповідача:не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року будівельний кооператив "Косівщина-2010" (далі - Кооператив) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, у якій просив визнати укладеною Додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії № 171350 від 23.06.2014 між публічним акціонерним товариством "Сумиобленерго" (далі - Товариство) та Кооперативом в редакції, викладеній у позовній заяві (т. 1, а.с. 6).

Позовні вимоги Кооператив, посилаючись на положення Господарського кодексу України (далі - ГК України), Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ) від 31.07.1996 № 28, Тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених постановою НКРЕ від 23.04.2012 № 497 та Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого постановою НКРЕ від 23.04.2012 № 498 обґрунтував тим, що діючим в Україні на даний час Прейскурантом № 09-01 "Тарифи на електричну та теплову енергію", затвердженим постановою Держкомцін СРСР від 28.02.1990 № 152 встановлено перелік тарифних груп. Укладеним між сторонами договором на постачання електричної енергії № 171350 від 23.06.2014 Кооператив було включено до тарифної групи 1, яка передбачає оплату за отриману електроенергію за тарифом для організацій, однак електроенергія повинна відпускатись Кооперативу за тарифом для населення (тарифна група 9). Товариство проігнорувало пропозицію підписати направлений йому Кооперативом проект Додаткової угоди, у зв'язку з чим Додаткова угода підлягає визнанню укладеною у судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.05.2015 (суддя Моїсеєнко В.М.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 (колегія суддів: Лакіза В.В., Бородіна Л.І., Гетьман Р.А.), в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові місцевий господарський суд виходив з того, що Кооперативом не доведено наявності порушення з боку Товариства умов спірного договору, або зміни істотних обставин після його укладення, що свідчить про відсутність підстав для внесення відповідних змін до укладеного між сторонами договору. При цьому, господарський суд першої інстанції зазначив, що вирішення питання про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього за відсутності певних обставин.

Залишаючи рішення місцевого господарського суду про відмову в позові, суд апеляційної інстанції додатково виходив з обставин неправомірності посилання Коперативу на Прейскурант № 09-01 "Тарифи на електричну та теплову енергію", оскільки на момент укладення договору про постачання електричної енергії від 23.06.2014 № 171350 розрахунок тарифу здійснюється на підставі нормативних актів НКРЕ якими не передбачено тарифної групи № 9. Окрім того, за висновками суду апеляційної інстанції Кооперативом не доведено наявності підстав для встановлення йому тарифу як для населення.

Кооператив звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та доповненнями до неї, у якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 і рішення Господарського суду Сумської області від 12.05.2015 та прийняти нове рішення про задоволення позову. Викладені у касаційній скарзі вимоги Кооператив обґрунтовує посиланням на обставини справи, окремі умови укладеного між сторонами договору, положення Статуту Кооперативу, приписи ст. ст. 203, 215, 217, 626, 632, 634, 651 ЦК України, ст. ст. 188, 267 ГК України, Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ) від 31.07.1996 № 28, Тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених постановою НКРЕ від 23.04.2012 № 497, Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого постановою НКРЕ від 23.04.2012 № 498 та Прейскурант № 09-01 "Тарифи на електричну та теплову енергію", затверджений постановою Держкомцін СРСР від 28.02.1990 № 152 та судову практику Вищого господарського суду України.

Товариство не скористалось правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та відзив на касаційну скаргу Кооперативу до Вищого господарського суду України не надіслало, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

У судовому засіданні 28.10.2015 оголошувалась перерва до 04.11.2015, про що учасники судового процесу були повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Кооперативу не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій на підставі матеріалів справи встановлено, що:

- між Товариством (постачальник) та Кооперативом (споживач) 23.06.2014 укладено договір про постачання електричної енергії № 171350, за яким постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовам договору та додатків до нього (далі - Договір). Договір підписано обома сторонами та скріплено їх печатками;

- згідно з п. 2.2.2 Договору постачальник зобов'язується постачати електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених у відповідності до розділу 5 Договору та з урахуванням розділу 6 Договору згідно додатку № 1 "Обсяги постачання (договірні величини споживання) електричної енергії споживачу та субспоживачу" до Договору; згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до Правил улаштування електроустановок (далу ПУЕ) та гарантованого рівня надійності електропостачання згідно фактичної категорії, визначеної додатком № 6 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" до договору; з дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами;

- відповідно до п. 7.6 Договору перелік комерційних засобів обліку основного споживача та субспоживача, з необхідними даними для розрахунків, наведений відповідно у додатках № 3.1 "Перелік та дані комерційних засобів обліку, по яких проводиться розрахунок за відпущену електроенергію споживачу" та № 3.2 "Перелік та дані комерційних засобів обліку субспоживачів" до Договору;

- пунктом 9.1 Договору встановлено, що всі додатки до договору, а саме, № 1, 2, 3.1, 4, 5, 6, 7, 8, 10.1 та 12 є невід'ємними частинами договору;

- у пункті 9.3 Договору визначено, що усі зміни та доповнення до договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін;

- Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків до повного їх завершення. Цей договір вважається щорічно продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 9.6 Договору);

- додатком № 3.1 до Договору "Перелік та дані комерційних засобів обліку, по яких проводиться розрахунок за відпущену електроенергію споживачу" для будівельного майданчику шести житлових будинків с. Косівщина, пров. Незалежності, визначено тарифну групу "1";

- листом від 05.02.2015 Кооператив надіслав Товариству проект Додаткової угоди про внесення змін в укладений між ними Договір, яким запропоновано змінити тарифну групу з "тарифної групи 1" на "тарифну групу 9". Оскільки Товариство проігнорувало пропозицію підписати проект Додаткової угоди, Кооператив звернувся до суду з даним позовом.

Як вже частково зазначалось вище, відмовляючи в позові місцевий господарський суд виходив з того, що Кооперативом не доведено наявності порушення з боку Товариства умов спірного договору, або зміни істотних обставин після його укладення, що свідчить про відсутність підстав для внесення до нього відповідних змін судом шляхом визнання укладеною додаткової угоди в редакції позивача. При цьому, з посиланням на положення частини першої статті 626 ЦК України суд визнав неможливим зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього за відсутності відповідних обставин.

Погоджуючись з висновком місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції додатково виходив з обставин неправомірності посилання Кооперативу на Прейскурант № 09-01 "Тарифи на електричну та теплову енергію", оскільки на момент укладення договору про постачання електричної енергії від 23.06.2014 № 171350 розрахунок тарифу здійснюється на підставі нормативних актів НКРЕ якими не передбачено тарифної групи № 9. Окрім того, за висновками суду апеляційної інстанції Кооперативом не доведено наявності підстав для встановлення йому тарифу як для населення.

У відповідності до статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

В силу положень частини шостої та сьомої ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про електроенергетику" державне регулювання діяльності в електроенергетиці провадиться, зокрема, шляхом формування тарифної політики відповідно до законодавства. Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з п. 13 Положення про Національну комісію регулювання електроенергетики України, затвердженого Указом Президента України від 21.04.1998 № 335/98 (далі - Положення про НКРЕ), яке діяло на час укладення спірного Договору, комісія в межах своїх повноважень на основі та на виконання законодавства приймає рішення у вигляді постанов і розпоряджень. Рішення НКРЕ, прийняті в межах її повноважень, є обов'язковими для виконання підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, які здійснюють діяльність на оптовому ринку електроенергії, ринках газу, нафти та нафтопродуктів.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28. Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Відповідно до п. 1.3 названих Правил постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Договір про постачання електричної енергії на основі типового договору (додаток 3) укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом (п. 1.6 Правил).

З наведених положень законодавства вбачається, що у договорі про постачання електричної енергії тариф на електроенергію є регульованою ціною, його розмір не залежить від волі сторін, а встановлюється на законодавчому рівні державним регулятором, з огляду на що посилання місцевого господарського суду на неможливість зобов'язання однієї зі сторін Договору внести зміни до нього за відсутності порушень цією стороною його умов або відсутності зміни істотних обставин після його укладення є неправомірним. В даному випадку невідповідність встановленого у Договорі тарифу положенням чинного законодавства є підставою для внесення до нього змін.

Разом із тим, колегія суддів касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про неможливість внесення змін в Договір шляхом визнання укладеною Додаткової угоди щодо заміни тарифної групи з "тарифної групи 1" на "тарифну групу 9", на підставі Прейскуранту № 09-01 "Тарифи на електричну та теплову енергію", затвердженим постановою Держкомцін СРСР від 28.02.1990 № 152, з огляду на наступне.

Прейскурантом № 09-01 "Тарифи на електричну та теплову енергію", затвердженим постановою Держкомцін СРСР від 28.02.1990 № 152 було врегульовано відносини, які виникали в сфері постачання електричної та теплової енергії, зокрема встановлювалися та диференціювалися тарифи на електричну енергію, у тому числі, в залежності від груп її споживачів.

Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 № N 1545-XII "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Між тим, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, відносини у сфері енергопостачання, у тому числі тарифи, на момент укладення між сторонами Договору вже було врегульовано законодавством України, відтак Прейскурант № 09-01 "Тарифи на електричну та теплову енергію", затверджений постановою Держкомцін СРСР від 28.02.1990 № 152, не регулює спірні відносини.

За приписами розділу 2 "Розрахунок роздрібного тарифу на електроенергію" Тимчасової методики розрахунку роздрібного тарифу на спожиту електроенергію, тарифу на передачу електроенергії місцевими (локальними) електромережами та тарифу на постачання електроенергії, затвердженої постановою НКРЕ від 06.05.1998 № 564, визначення роздрібного тарифу за спожиту електроенергію здійснюється в залежності від групи споживачів (споживачі електричної енергії об'єднані у дві групи: 1 група - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи - підприємці, 2 група - міське та сільське населення).

Тарифи на електроенергію, що відпускається населенню, затверджені постановою НКРЕ від 23.04.2012 № 497, якою тарифи на електроенергію для населення встановлено залежно від категорій споживачів.

Згідно з п. 3 Порядку визначення класів споживачів, затвердженого постановою НКРЕ від 13.08.1998 № 1052, споживачі електричної енергії до того ж розподіляються на два класи.

До 1 класу відносяться споживачі, які:

1) отримують електричну енергію від постачальника електричної енергії в точці продажу електричної енергії із ступенем напруги 27,5 кВ та вище;

2) приєднані до шин електростанцій (за винятком ГЕС, які виробляють електроенергію періодично), а також до шин підстанцій електричної мережі напругою 220 кВ і вище, незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживачу;

3) є промисловими підприємствами із середньомісячним обсягом споживання електричної енергії 150 млн. кВт.год. та більше на технологічні потреби виробництва, незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживачу;

4) є промисловими підприємствами, що збільшили обсяг річного споживання більш ніж утричі порівняно з 2008 роком або ввели нові виробничі потужності після 2008 року та місячне споживання яких складає понад 20 млн кВт·год на технологічні потреби виробництва, незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживачу.

До 2 класу відносяться споживачі, які отримують електричну енергію від постачальника електричної енергії в точці продажу електричної енергії із ступенем напруги нижче 27,5 кВ, крім випадків, передбачених підпунктом 3.1 цього Порядку.

Згідно з підпунктом 21 п. 4 Положення про НКРЕ на Національну комісію, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики, покладені завдання щодо роз'яснень з питань застосування нормативно-правових актів НКРЕ.

Листом НКРЕ від 22.03.2004 № 05-34-11/1176 "Щодо надання роз'яснень" роз'яснено, що здійснювати розподіл споживачів за Прейскурантом 09-01 неправомірно, оскільки відповідно до діючої методології розрахунку роздрібного тарифу на спожиту електроенергію, тарифу на передачу електроенергії місцевими (локальними) електромережами та тарифу на постачання електроенергії, затвердженої постановою НКРЕ від 06.05.1998 N 564, споживачі об'єднанні у 2 групи і розподіляються за 2 класами напруги. До 1 групи належать споживачі промислові та прирівняні до них, комерційні, сільськогосподарські споживачі-виробники, непромислові; до 2 групи - міське та сільське населення.

Таким чином, чинним законодавством України встановлено іншу методологію обрахування тарифу на електроенергію від тої, що передбачалась Прейскурантом № 09-01 "Тарифи на електричну та теплову енергію" і у ній взагалі відсутнє таке поняття як "тарифна група", зокрема, тарифна група № 9, що, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, виключає можливість внесення змін до спірного Договору в редакції Додаткової угоди, запропонованої Кооперативом.

Доводи касаційної скарги Кооперативу наведених висновків не спростовують та не впливають на них. За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірною відмову судів попередніх інстанцій у задоволенні позовних вимог Кооперативу.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Харківського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги Кооперативу не спростовують висновків господарського суду апеляційної інстанцій, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу будівельного кооперативу "Косівщина-2010" залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 у справі № 920/415/15 Господарського суду Сумської області - без змін.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Суддя Г.А. Кравчук

Суддя Г.М. Мачульський