КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р. Справа№ 910/12902/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників:

від позивача: Онуфрієнко О.І. - представник, дов. б/н від 19.05.2015;

Стафійчук В.В. - представник, дов. б/н від 19.08.2015;

від відповідача: Молдавська О.В. - представник, дов. № 02-36//548;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2015

у справі № 910/12902/15 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства закритий недиверсифікований корпоративний фонд "Синергія-4"

до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

про стягнення 128 000,00 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 05.10.2015 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги у справі № 910/12902/15 до 26.10.2015.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 128 000 грн., які становлять суму списаних 27.09.2013 відповідачем з депозитного рахунку позивача №0527 та перераховані на його поточний рахунок №0502 коштів, в подальшому перерахованих на рахунок фізичної особи (з реквізитами: НОМЕР_1, МФО 320984, отримувач: ФОП ОСОБА_5).

Обґрунтовуючи вказані позовні вимоги, позивач посилається на те, що ним ці операції не проводились, тобто платіжні доручення, як того вимагає п.п. 1.1, 2.2 укладеного між сторонами договору банківського рахунку інституту спільного інвестування № 031/29-131703 від 17.11.2009 та п.п. 3.1.2, 3.3.1, 5.1.4, 5.17.2 Правил обслуговування банківських поточних (крім карткових) рахунків клієнтів корпоративного бізнесу, відкритих в ПАТ "Укрсоцбанк", не оформлювалися і не надавалися відповідачу.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач звертався з клопотанням про припинення провадження у справі, в якому просив суд припинити провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки укладений між сторонами договір банківського рахунку інституту спільного інвестування № 031/29-131703 від 17.11.2009 містить третейське застереження.

Суд першої інстанції відмовив відповідачу у задоволенні вказаного клопотання, пославшись на те, що, як свідчить третейське застереження (п.4.1. договору), всі розбіжності щодо укладення, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції), проте предметом спору у цій справі є несанкціоноване втручання третіми особами в систему "Клієнт-банк", внаслідок чого відбулося перерахування грошових коштів на рахунок третьої особи, тобто даний спір виходить за межі третейської угоди з розгляду спорів при виконанні договору банківського рахунку, а також стосується прав та обов'язків особи, яка в кінцевому результаті одержала грошові кошти.

01.07.2015 позивачем до суду першої інстанції подано заяву про доповнення підстав позовної заяви.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2015, повний текст якого складений 31.07.2015, у справі № 910/12902/15 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належними доказами не довів відсутність своєї вини у здійсненні грошового переказу, виходячи з того, що як слідує з матеріалів справи, банком не було виявлено неналежного зберігання позивачем ключів з електронними підписами, чи передачі їх іншим особам, в той час як, виходячи з п. 3.1 укладеного між сторонами договору банківського рахунку інституту спільного інвестування № 031/29-131703 від 17.11.2009, відповідач був зобов'язаний здійснювати контроль за списанням грошових коштів з рахунку спільного інвестування, а спірна операція зі списання грошових коштів свідчить про здійснення несанкціонованого списання коштів з рахунку позивача, а отже, незабезпечення відповідачем належного збереження коштів клієнта, що має за собою наслідок поновлення списаної суми на рахунок клієнта.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2015 у справі № 910/12902/15 повністю і припинити провадження у справі, а в разі відмови у припиненні провадження, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2015 у справі № 910/12902/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив про помилковість незадоволення судом першої інстанції його клопотання про припинення провадження у справі, посилаючись на те, що у третейському застереженні, яке міститься в п. 4.1 договору, сторони погодили віднесення всіх спорів та розбіжностей, які можуть виникнути під час договору на розгляд третейського суду, отже, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що даний спір виходить за межі третейської угоди.

Також відповідач послався і на те, що при розгляді спору сторін по суті судом першої інстанції не було враховано те, що спірні платіжні доручення були підписані чинними ключами ЕЦП, які належать уповноваженим працівникам позивача, а відтак жодних правових підстав не виконувати вказані платіжні доручення у відповідача не було.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що мало місце невиконання відповідачем своїх обов'язків зберігача активів позивача, що призвело до несанкціонованого списання відповідачем коштів позивача неналежному отримувачу.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

17.11.2009 позивач (від імені та в інтересах якого на підставі чинного на той час Закону України "Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)" та договору про управління активами № 8 від 02.04.2007 діяло Відкрите акціонерне товариство "КІНТО", в подальшому Приватне акціонерне товариство "КІНТО" - примітка суду), як клієнт, та відповідач, як банк, уклали договір банківського рахунку інституту спільного інвестування №031/29-131703 (далі Договір) (а.с. 22-24), за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов'язання відкрити позивачу поточний рахунок в гривнях та надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування відповідно до умов Договору, Правил обслуговування банківських поточних (крім карткових) рахунків суб'єктів господарювання, відкритих в Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" зі змінами (далі Правила) та вимог чинного законодавства.

В п. 2.2 Договору сторони погодили, що порядок здійснення операцій визначається Правилами.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що на підставі Договору відповідач відкрив для позивача поточний рахунок №0003, депозитний рахунок №0527 та поточний рахунок №0502.

27.09.2013 відповідачем з депозитного рахунку позивача №0527 були списані грошові кошти в сумі 128 000,00 грн. та перераховані на поточний рахунок позивача №0502, а в подальшому - перераховані на рахунок фізичної особи (з реквізитами: НОМЕР_1, МФО 320984, отримувач: ФОП ОСОБА_5).

Звертаючись до суду з цим позовом позивач, послався на те, що перерахування грошових коштів в сумі 128 000,00 грн. відбувалось не за його дорученням, тобто платіжні доручення, як того вимагає п.п. 1.1, 2.2 Договору, п.п. 3.1.2, 3.3.1, 5.1.4, 5.17.2 Правил, не оформлялися і не надавалися відповідачу, а відтак останній відповідно до приписів ст. 1073 ЦК України має зарахувати вказану суму на рахунок позивача.

Відповідачем за фактом списання спірних грошових коштів проведено службове розслідування, яким встановлено наступне:

- 26.09.2013 через мережу Інтернет (ІР адреса - 195.234.69.242) в системі "Клієнт-банк" були сформовані платіжні доручення:

1) № 130 на перерахування грошових коштів в сумі 128 000,00 грн. з розрахункового рахунку позивача № 0527 на рахунок позивача № 000502 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023. Призначення платежу: "Перерахування депозитних коштів на розрахунковий рахунок зг.дог.№06.2-29/189 банківського вкладу на вимогу ("Rollover") від 21.09.2013 Без ПДВ."

2) № 131 на перерахування грошових коштів в сумі 128 000,00 грн. з розрахункового рахунку позивача № 000502 на рахунок № 9417 в АТ "Прокредит банк", МФО 320984 одержувач ФОП ОСОБА_5 Призначення платежу: "Оплата винагороду компанії за надання послуг з управління активами зг.дог.№17 від 17.08.13р.за вересень 2013р.у т.ч. ПДВ20% 21333.33 грн.";

- дані платіжні доручення були сформовані з використанням ключів електронно- цифрових підписів № НОМЕР_2 (власник - ОСОБА_6) та № НОМЕР_3 (власник - ОСОБА_7);

- платіжне доручення № 130 підписане ключем № НОМЕР_2 о 12 год. 12 хв. 07 сек. 26.09.2013, підписане ключем № НОМЕР_3 о 12 год. 10 хв. 47 сек. 26.09.2013;

- платіжне доручення № 131 підписане ключем № НОМЕР_2 о 12 гол. 19 хв. 18 сек. 26.09.2013, підписане ключем № НОМЕР_3 о 12 год. 20 хв. 33 сек. 26.09.2013. Банком платіж був проведений 26.09.2013 року о 12 год. 22 хв.;

- відповідач перевірив дешифрування та справжність вказаних електронних цифрових підписів уповноважених осіб позивача;

- в результаті проведеного відповідачем розслідування було встановлено, що остання активація ключів ЕЦП була 03.06.2013. До банку були надані сертифікати ключів ЕЦП № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 власником яких є ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відповідно. Строк перегенерації було встановлено клієнтом - 5 місяців, тобто ключі були чинними до 30.11.2013;

- отримавши повідомлення про несанкціонований переказ, відповідач направив поштою НБУ повідомлення про помилковий переказ до АТ "Прокредит банк" (лист від 27.09.2013 року №б/н), та повідомлення про необхідність блокування коштів та повернення власнику (лист від 27.09.2013 року № 15.301-250/51-1132);

- згідно із отриманою інформацією від АТ "Прокредит банк" - грошові кошти, що надійшли на рахунок ФОП ОСОБА_5, були ним особисто зняті 26.09.2013 у касі відділення АТ "Прокредит банк" за адресою: м. Біла Церква, 50-річчя Перемоги, 15.

Відповідач, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду посилався на те, що спірні платіжні доручення були підписані чинними ключами ЕЦП, які належать уповноваженим працівникам позивача, в той час як згідно з п. 2.3 Інструкції, про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, що затверджена Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 №22, відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе не банк, а особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку, проте, відповідач, отримавши спірні електронні платіжні доручення позивача, здійснив перевірку номеру рахунку платника, його код і зауважень відповідача до цих відомостей не було, в зв'язку з цим останній не мав правових підстав не виконувати вказані платіжні доручення.

Втім, колегія суддів, з огляду на права та обов'язки сторін по відношенню одна до одної, вважає вказану позицію відповідача помилковою.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 5 ст. 341 ГК України встановлює, що установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування. Договір повинен містити реквізити сторін, умови відкриття і закриття рахунків, види послуг, що надаються банком, обов'язки сторін та відповідальність за їх невиконання, а також умови припинення договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до приписів ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

В пункті 3.1 Договору сторонами погодили, що здійснення операцій щодо списання грошових коштів з рахунку може бути здійснено відповідачем лише зі згоди відповідача (як зберігача активів позивача - примітка суду), який здійснює зберігання активів позивача у цінних паперах та грошових коштах, а також надає інші послуги у відповідності до договору про обслуговування зберігачем активів корпоративного інвестиційного фонду № 28-67/КУА/09 від 29.10.2009.

Згідно з п. 3.2 Договору згода або відмова відповідача, як зберігача, стосовно проведення операції щодо списання грошових коштів з рахунку має бути надана у формі листа, направленого на адресу електронної пошти відповідача або шляхом проставляння електронного підпису зберігача на електронному розрахунковому документів, що є підставою для списання коштів з рахунку позивача.

У випадку неотримання вказаної в п. 3.2 Договору згоди зберігача або у випадку отримання мотивованої відмови останнього в день надання розрахункових документів до банку операції зі списання грошових коштів з рахунку не здійснюються, а розрахункові документи повертаються без виконання, за винятком примусового списання коштів, здійсненого на вимогу уповноважених державних органів (п. 3.3).

Зі змісту укладеного між відповідачем, як зберігачем, та позивачем, як фондом, договору про обслуговування зберігачем активів корпоративного інвестиційного фонду № 28-67/КУА/09 від 29.10.2009 зі змінами та доповненнями (далі Договір зберігання) (а.с. 61-64, 70, 72, 74, 76, 78-80, 85, 88, 89, 91) в редакції, яка діяла на дату спірних правовідносин, слідує, що за вказаним договором відповідач прийняв на себе зобов'язання прийняти і зберігати активи позивача у формі цінних паперів та грошових коштів, здійснювати облік прав власності на цінні папери позивача та контроль за діяльністю позивача відповідно до положень чинного законодавства України та внутрішніх документів позивача.

Згідно з приписами ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Відповідно до статті 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Стаття 52 Закону України "Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)" встановлює, що:

- грошові кошти корпоративного інвестиційного фонду зараховуються на його рахунок у банку відповідно до умов договору про обслуговування ІСІ;

- грошові кошти пайового інвестиційного фонду зараховуються на окремий рахунок компанії з управління активами у банку окремо від власних коштів компанії з управління активами, коштів інших пайових інвестиційних фондів та відповідно до умов договору про обслуговування ІСІ;

- банк зобов'язаний зараховувати грошові кошти, що надходять на рахунок корпоративного інвестиційного фонду або компанії з управління активами пайового інвестиційного фонду, зберігати їх та перераховувати (видавати) згідно з вимогами законодавства України та договором про обслуговування ІСІ. Банк, який виконує функцію зберігача, може здійснювати операції з поточного обслуговування рахунків фонду та збереження активів фонду у грошовій формі.

- зберігач повинен надавати компанії з управління активами згоду (або мотивовану письмову відмову) на списання коштів з грошових рахунків корпоративного інвестиційного фонду або компанії з управління активами пайового інвестиційного фонду не пізніше наступного робочого дня з дати надання зберігачу відповідних платіжних документів.

Згідно з пунктами 2.1.13 - 2.1.14 Договору зберігання відповідач зобов'язаний при отриманні від КУА ПрАТ "КІНТО" (вказана особа є компанією з управління активами позивача - примітка суду) розрахункового документа на списання коштів з рахунку для обслуговування активів позивача у грошовій формі, здійснювати перевірку відповідності такого списання вимогам чинного законодавства України, а за результатами перевірки не пізніше наступного робочого дня з дати надання йому відповідних розрахункових документів надати згоду на списання коштів з рахунку, відкритого для обслуговування активів позивача в грошових коштах або, в той же строк надати КУА ПрАТ "КІНТО" мотивовану письмову відмову від такого списання. Згода або відмова відповідача, як зберігача, стосовно проведення операції щодо списання грошових коштів з рахунку надається у формі листа, направленого засобами електронної пошти або шляхом проставляння електронного підпису зберігача на електронному розрахунковому документі, що є підставою для списання коштів з рахунку позивача.

Згідно з пунктом 2.3.5 Договору зберігання відповідач не має права здійснювати обслуговування позивача всупереч вимогам регламенту, проспекту емісії цінних паперів позивача та нормативно-правових актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо депозитарної діяльності.

Відповідно до Положення про діяльність депозитарних установ щодо зберігання активів інституційних інвесторів, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 20.06.2013 № 1106:

депозитарна установа - юридична особа, яка в установленому порядку отримала ліцензію на провадження депозитарної діяльності депозитарної установи;

зберігач активів ІСІ:

- для ІСІ з публічним розміщенням - депозитарна установа - банк, що має ліцензію на провадження діяльності із зберігання активів ІСІ, видану Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку (далі - Комісія), та з якою в установленому законодавством порядку укладений договір про обслуговування зберігачем активів ІСІ;

- для ІСІ з приватним розміщенням - депозитарна установа, що має ліцензію на провадження діяльності із зберігання активів ІСІ, видану Комісією, та з якою в установленому законодавством порядку укладений договір про обслуговування зберігачем активів ІСІ;

- зберігач активів ІСІ не має права використовувати активи ІСІ для здійснення власних операцій (п. 2 р. ІІ).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)" компанія з управління активами інституційних інвесторів (далі - компанія з управління активами) - господарське товариство, яке здійснює професійну діяльність з управління активами інституційних інвесторів на підставі ліцензії, що видається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку (далі - Комісія).

Як було встановлено вище, в призначенні платежу платіжного доручення № 131 зазначено: "Оплата винагороду компанії за надання послуг з управління активами зг.дог. №17 від 17.08.13р. за вересень 2013р. у т.ч. ПДВ20% 21333.33 грн.", а кошти переховувались ФОП ОСОБА_5, тобто фізичні особі - підприємцю, в той час як згідно з приписами ст. 3 Закону України "Про інститути спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)" компанією з управління активами інституційних інвесторів може бути господарське товариство, тобто юридична особа, і, відповідно, винагорода за управління активами компанії з управління активами повинна була бути перерахована на рахунок, відкритий в установі банку для юридичної особи - компанії з управління активами.

З викладеного вище слідує, що за умовами Договору відповідач прийняв на себе обов'язок здійснювати операції щодо списання грошових коштів з рахунку лише зі згоди зберігача активів, яким в свою чергу також є відповідач, який, як зберігач, активів позивача за Договором зберігання, мав здійснювати перевірку відповідності списання коштів з рахунку позивача вимогам чинного законодавства України, в той час як спірне перерахування коштів вимогам чинного законодавства не відповідало, тобто грошові кошти в сумі 128 000,00 грн. з рахунку позивача відповідачем були списані безпідставно.

Відповідач доказів відсутність своєї вини у здійсненні спірного грошового переказу суду не надав, а всі його заперечення фактично зводяться до відсутності в нього обов'язку здійснювати перевірку відповідності списання коштів з рахунку позивача вимогам чинного законодавства України, що спростовується змістом укладених між сторонами договорів.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів в сумі в сумі 128 000,00 грн., які становлять суму списаних 27.09.2013 відповідачем з депозитного рахунку позивача №0527 та перераховані на його поточний рахунок №0502 коштів, які в подальшому була перераховані на рахунок фізичної особи (з реквізитами: НОМЕР_1, МФО 320984, отримувач: ФОП ОСОБА_5).

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Як вбачається з матеріалів справи, під час вирішення спору в суді першої інстанції відповідач звертався з клопотанням про припинення провадження у справі, в якому просив суд припинити провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки укладений між сторонами Договір містить третейське застереження.

Суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу у задоволенні вказаного клопотання, однак колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно з п. 4.1 Договору всі розбіжності щодо укладення, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного Договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції). Розгляд здійснюється одноособово суддею постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Ярошовцем Василем Михайловичем, згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомились.

Пункт 4.2 Договору встановлює, що у випадку неможливості розгляду справи вказаним третейським суддею, спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною, а в разі її відсутності - одноособово третейським суддею Білоконем Юрієм Миколайовичем. При неможливості розгляду спору вказаними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Водночас при системному тлумаченні правових норм, закріплених у ч. 1 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 3 ст. 1 ГПК України, згідно з якими юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною, вбачається, що укладення третейської угоди у вигляді третейського застереження у договорі або у вигляді окремої письмової угоди до виникнення спірних правовідносин, зумовлює виникнення у заінтересованої сторони права, у випадку виникнення спору, з метою захисту своїх прав і законних інтересів, на звернення до третейського суду, в той час як обмеження права звернення до господарського суду не допускається, а відтак, звернення до третейського суду на підставі третейської угоди, укладеної до виникнення спірних правовідносин, у даному випадку - третейського застереження, є не обов'язком особи, а її правом, яким вона може користуватися на власний розсуд.

При цьому, в ч. 2 п. 4.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Отже, право на звернення до суду за захистом своїх прав передбачене Конституцією України і не може бути заперечене, а розгляд спору в третейському суді є правом сторін та реалізується шляхом взаємного погодження вказаного питання між сторонами.

Зазначена правова позиція відповідає судовій практиці (постанови Вищого господарського суду України від 09.04.2013 у справі № 5023/6007/12, від 12.02.2014 у справі № 914/3638/13).

Таким чином, для звернення до третейського суду необхідна наявність волі обох сторін (тобто наявність угоди про передачу даного (саме цього) спору на розгляд третейського суду), і лише за наявність волі обох сторін про розгляд спору третейським судом, оформленої відповідним зверненням до суду, господарський суд зобов'язаний припинити провадження у справі, проте таке клопотання заявив лише відповідач.

За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для припинення провадження у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2015 у справі № 910/12902/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк".

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2015 у справі № 910/12902/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" залишити без задоволення.

2. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/12902/15.

Повний текст постанови складено 06.11.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай