ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2015р. Справа№ 914/3510/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вічунай-Україна», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Оланта», м. Львів,

про: стягнення 193 839,85 грн.

Суддя М. Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 06.11.15р.;

відповідача: не зявився.

Представнику позивача розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вічунай-Україна» доТовариства з обмеженою відповідальністю «Оланта» про стягнення 193 839,85 грн.

Ухвалою суду від 07.10.2015 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 19.10.2015р.

В судове засідання 19.10.2015 р. представник позивача не зявився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки уповноваженого представника в судове засідання не повідомив, вимог ухвали суду від 07.10.2015р. не виконав.

В судове засідання 19.10.2015 р. представник відповідача не зявився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки уповноваженого представника в судове засідання не повідомив, вимог ухвали суду від 07.10.2015р. не виконав.

Ухвалою суду від 19.10.2015р. розгляд справи відкладено на 09.11.2015.

В судове засідання 09.11.2015 р. представник позивача зявився, вимоги ухвали суду від 19.10.2015р. виконав, на долучення до матеріалів справи надав акт звірки розрахунків між сторонами по справі від 30.09.13р.

В судове засідання 09.11.2015 р. представник відповідача повторно не зявився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки уповноваженого представника в судове засідання не повідомив, вимог ухвали суду від 19.10.2015р. не виконав.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно із пунктом 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи господарський суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про місце, час та дату розгляду справи останній повідомлений належно, проте не скористався правами передбаченими діючим господарським процесуальним законодавством, а також в матеріалах справи достатньо необхідних господарському суду документів для прийняття обґрунтованого та правомірного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

01.01.2013 р. між Товариства з обмеженою відповідальністю «Вічунай-Україна» (постачальник, надалі - позивач) в особі Філії в м. Івано-Франківськ ТОВ «Вічунай України) та Товариством з обмеженою відповідальністю Оланта (покупець, надалі - відповідач) укладено договір поставки № 38/13 (надалі Договір; оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов'язується здійснити поставку партіями, а Покупець прийняти та своєчасно сплатити вартість морепродуктів, а також продуктів харчування, далі за текстом «Товар», на умовах даного договору.

Згідно п. 1.3. Договору, право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця в момент передачі Товару Покупцю, що підтверджується підписами уповноважених представників Сторін на видатковій накладній.

Відповідно до п. 3.1. Договору, платежі за поставлений товар повинні здійснюватись покупцем шляхом перерахування передплати в термін 3-х календарних днів.

Відповідачем передплати проведено не було, однак, позивач здійснив в період з 25.07.2013р. по 12.09.2013р. поставку товару на адресу відповідача на загальну суму 289 559,68 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними № ІФ-0006756 від 25.07.2013р. на суму 99 053,86 грн. з ПДВ, № ІФ-0007986 від 02.09.2013р. на суму 70 541,52 грн. з ПДВ, № ІФ-0008409 від 12.09.2013р. на суму 119 964,30 грн. з ПДВ.

Відповідач частково оплатив вартість поставленого товару 13.09.2013р. в сумі 120 000,00 грн.

Порушуючи умови Договору, відповідач не здійснив повної оплати за отриманий товар, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем станом на 30.09.2013 р. заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 203 839,85 грн. Зазначена сума заборгованості підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2013 р., який підписаний сторонами без зауважень (оригінал акту оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи).

05.02.2014р. відповідача частково погасив борг в сумі 10 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з особового рахунку позивача.

14.09.2015р. позивач на адресу відповідача надіслав вимогу про оплату заборгованості за поставлений товар в сумі 193 839,85 грн.

Однак, станом на час звернення до господарського суду Львівської області та розгляд справи № 914/3510/15, відповідач по справі заборгованість не погасив.

При винесенні рішення суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідачем передплати проведено не було, однак, позивач здійснив в період з 25.07.2013р. по 12.09.2013р. поставку товару на адресу відповідача на загальну суму 289 559,68 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними № ІФ-0006756 від 25.07.2013р. на суму 99 053,86 грн. з ПДВ, № ІФ-0007986 від 02.09.2013р. на суму 70 541,52 грн. з ПДВ, № ІФ-0008409 від 12.09.2013р. на суму 119 964,30 грн. з ПДВ.

Відповідач частково оплатив вартість поставленого товару 13.09.2013р. в сумі 120 000,00 грн.

Порушуючи умови Договору, відповідач не здійснив повної оплати за отриманий товар, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем станом на 30.09.2013 р. заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 203 839,85 грн. Зазначена сума заборгованості підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2013 р., який підписаний сторонами без зауважень (оригінал акту оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи).

05.02.2014р. відповідача частково погасив борг в сумі 10 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з особового рахунку позивача.

14.09.2015р. позивач на адресу відповідача надіслав вимогу про оплату заборгованості за поставлений товар в сумі 193 839,85 грн.

На час розгляду справи, відповідач не подав докази погашення боргу в повному обсязі, позовні вимоги не спростував.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення 193 839,85 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача відповідно до приписів ст.49 ГПК України

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Оланта (79034, м. Львів, вул. Тернопільська, буд. 42, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВІЧУНАЙ-УКРАЇНА (03058, м. Київ, вул. Гарматна, 39В, ) 193 839,85 грн. заборгованості та 2 907,60 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.11.2015 р.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Синчук М.М.