ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 рокуСправа № 912/3737/15
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Балика В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства "Компанія "Агро-Люкс"

до Фермерського господарства "Олена"

про стягнення 35879,46 грн

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 01.07.2015 № 3;

від відповідача участі не брали.

Приватне підприємство "Компанія "Агро-Люкс" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з Фермерського господарства "Олена" заборгованості у загальній сумі 35879,46 грн, з яких: 20000,00 грн основного боргу, 12863,66 грн штрафу, 2804,34 грн пені, 211,46 грн 3 % річних.

Ухвалою від 29.09.2015 господарським судом порушено провадження у справі за даним позовом, розгляд справи призначено на 04.11.2015 об 11:00.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач позовні вимоги не заперечив, відзив на позовну заяву та інші витребувані судом документи не подав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 06.10.2015 поштового відправлення за № 120, та мав достатньо часу для подання до суду власної позиції щодо заявлених позовних вимог.

Таким чином, відповідач з власної ініціативи не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на участь у судовому засіданні, відтак, як то передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, господарським судом встановлено наступне.

Між Приватним підприємством "Компанія "Агро-Люкс" (Постачальник) та Фермерським господарством "Олена" (Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів від 09.02.2015 № 044 (надалі за текстом Договір).

За умовами даного Договору сторонами погоджено, що Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця нафтопродукти, а Покупець зобовязався прийняти товар та повністю його ціну (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 1.3 Договору кількість товару може складати 100000 літрів. Але загальна кількість товару, що передається за Договором у власність Покупця, сторонами не обмежується і визначається на підставі фактичного обсягу поставленого (переданого у власність) товару.

Умовами п.п. 2.1-2.2 Договору сторонами визначено, що поставка товару здійснюється погодженими партіями автомобільним транспортом.

Товар передається Покупцеві окремими партіями (частинами). Кожна окрема партія товару передається в рамках Договору лише після попереднього усного узгодження сторонами її асортименту, номенклатури, кількості, якості, цін (вартості), умов та строків (термінів) її поставки (передачі у власність).

У відповідності до п. 2.3 Договору кількість товару (партії товару) зазначається сторонами у відповідній видатковій накладній або у відповідному акті приймання-передачі товару.

Факт поставки товару в рамках Договору, за узгодженням між сторонами, може підтверджуватися або актами приймання-передачі, або видатковими накладними на переданий товар, підписаними уповноваженими представниками обох сторін. Датою поставки (передачі у власність) товару вважається дата, що вказана у видатковій накладній, або в акті приймання-передачі товару.

Згідно п. 3.7 Договору рішення щодо суми та строку відстрочення платежу приймається Постачальником та узгоджується сторонами в Специфікації до Договору, яка є його невід'ємною частиною.

Як убачається з матеріалів справи, згідно із Специфікацією № 1 від 23.06.2015 до Договору, сторонами погоджено поставку Покупцеві 4338 літрів дизельного палива за ціною 17,20 грн за 1 літр, загальною вартістю 74613,60 грн.

Пунктом 4 вказаної Специфікації сторонами визначено наступний порядок оплати: оплата проводиться згідно рахунку від 22.06.2015 № 1172 не пізніше 30.06.2015.

Копія відповідного рахунку-фактури від 22.06.2015 № 1172 на суму 74613,60 грн наявна в матеріалах справи (а.с. 13).

На виконання умов Договору згідно видаткової накладної від 23.06.2015 № 68 (а.с. 15) на підставі довіреності від 24.06.2015 № 23 (а.с. 14) позивач поставив відповідачеві обумовлену Специфікацією кількість товару на загальну суму 74613,60 грн.

У відповідності до п. 2.5 Договору сторони погодились, що видаткова накладна (акт приймання-передачі) на переданий товар є документом, який засвідчує факт передачі у власність товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами назву та кількість товару. Кожна видаткова накладна (акт приймання-передачі) на переданий товар є невід'ємною його частиною Договору.

Відтак, з урахуванням умов Договору та Специфікації до нього, відповідач, отримавши товар 23.06.2015, зобов'язаний до 30.06.2015 оплатити його вартість у сумі 74613,60 грн.

Поряд з тим, як підтверджено матеріалами справи, Покупець зобов'язання щодо оплати отриманого товару виконав частково, сплативши на користь Постачальника 42000,00 грн платіжним дорученням від 15.07.2015 № 118, 1813,60 грн платіжним дорученням від 24.07.2015 № 119 та 10800,00 грн платіжним дорученням від 24.07.2015 № 120.

Всього відповідачем погашено заборгованість перед позивачем у сумі 54613,60 грн (копії відповідних банківських виписок за 15.07.2015 та 24.07.2015 наявні в матеріалах справи (а.с. 37, 38)).

Решта вартості отриманого товару у сумі 20000,00 грн відповідачем на користь позивача не сплачена, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, господарський суд виходить з наступного.

Згідно положень статті 67 Господарського кодексу України, відповідно до якої відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частина 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачає, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно визначення, наведеного у ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом спору у даній справі є невиконання відповідачем обов'язку щодо оплати поставленої позивачем продукції за договором поставки.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено ст.175 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 20000,00 грн.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, відповідач, невиконавши в повному обсязі зобов'язання з оплати поставленого йому товару, допустив порушення зобов'язання, при цьому доводи, викладені у позовній заяві не спростував, у зв'язку з чим заявлені позовні вимоги про стягнення основної заборгованості в сумі 20000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Господарський суд враховує також, що позивачем на виконання вимог ухвали господарського суду від 29.09.2015 про порушення провадження у даній справі направлено на адресу відповідача акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.10.2015 (який відповідачем отримано 27.10.2015 (а.с. 35)), поряд з тим до дня судового засідання відповідачем не повернуто вказаний акт позивачеві з погодженням чи запереченнями стосовно вказаної у ньому суми боргу.

Позивачем заявлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу у сумі 12863,66 грн та 2804,34 грн пені.

За умовами п.п. 5.4, 5.5 Договору сторонами погоджено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов Договору Покупець сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 0,5% від несвоєчасно перерахованої (простроченої) суми за кожен день прострочення.

У випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов Договору Покупець також сплачує на користь Постачальника пеню, яка обчислюється з 11 (одинадцятого) дня прострочення оплати відповідної партії продукції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Господарський суд враховує, що у відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на нарахування позивачем неустойки визначено частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Розрахунок штрафу та пені, здійснений позивачем, господарським судом перевірено та враховано, що його здійснено з урахуванням здійснення відповідачем часткових проплат.

Окрім того, судом враховується, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12.

Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу у сумі 12863,66 грн та 2804,34 грн пені є обґрунтованим та задовольняються судом у повному обсязі.

Окрім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у загальній сумі 211,46 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача господарський суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовної вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 211,46 грн.

Позовні вимоги у цій частині господарським судом задовольняються.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фермерського господарства "Олена" (26301, Кіровоградська область, м. Гайворон, вул. Шкільна, 1, ідентифікаційний код 20657357) на користь Приватного підприємства "Компанія "Агро-Люкс" (55204, Миколаївська область, м. Первомайськ, просп. Труда, 3-А/1, ідентифікаційний код 35964834) заборгованість у загальній сумі 35879,46 грн, з яких: 20000,00 грн основного боргу, 12863,66 грн штрафу, 2804,34 грн пені, 211,46 грн 3 % річних, а також 1218,00 грн судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його підписання.

Повне рішення складено 06.11.2015.

Суддя В.М. Балик