КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р. Справа№ 911/2444/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Іоннікової І.А.

за участі представників:

від позивача: Орищенко Л.І. - представник;

Чижов В.А. - представник

від відповідача: Мартинів О.І. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна» на рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2015 року у справі № 911/2444/15 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Титан»

про стягнення 76 850,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.08.2015 року у справі № 911/2444/15 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна» звернулося до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2015 року у справі № 911/2444/15 та прийняти нове рішення по справі, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження розгляд справи призначено на 21.10.2015.

Представник відповідача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак у судовому засіданні проти її доводів заперечував, вважаючи її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, судова колегія встановила наступне.

23.07.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод Титан» було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна» рахунок-фактуру № СФ-0052 в сумі 109 800,00 грн. (разом з ПДВ).

Згідно даного рахунку, постачальник - ТОВ «Завод Титан» має поставити одержувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна» причіп під генератор DJ 138, причіп під генератор DJ 165, причіп під генератор DJ 190.

У відповідності до платіжних доручень № 1409 від 24.07.2014р. та № 1455 від 30.07.2014р, позивачем були перераховані грошові кошти в сумі 76850,00 грн., що також підтверджується довідкою ПАТ КБ «Євробанк» № 01-13.4/2926 від 10.07.2015 про списання коштів з рахунку позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів (ч. 2 ст. 206 Цивільного кодексу України).

Таким чином, наявність рахунку-фактури, платіжних доручень та довідки банку свідчить про укладення між сторонами правочину - договору поставки, згідно умов якого одна сторона - Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Титан» (постачальник) зобов'язується виготовити та передати у власність іншій стороні покупцю - Товариству з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна» певний товар, визначений родовими ознаками (3 причепи під генератори DJ 138, 165,190), а позивач має оплатити вартість вищезазначеного товару в розмірі 109 800,00 грн.

Як зазначають сторони, зазначена у рахунку-фактурі вартість товару була оплачена частково в розмірі 76850,00 грн., що становить 70% суми товару. Однак, за словами позивача відповідач умови договору не виконав та станом на 12.06.2015 не поставив відповідачеві товар на вказану суму та кошти не повернув.

З матеріалів справи вбачаться, що з боку відповідача за рахунок грошових коштів, що надійшли від позивача було придбано частину необхідних комплектуючих, які необхідні для виготовлення причепів (копії видаткових накладних та актів приймання-передачі надані).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Положеннями ст. 538 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

За таких обставин, відповідач по справі зупинив виконання робіт по виготовленню причепів.

Як зазначалось вище, згідно рахунку-фактури, було визначено ціну за товар (3 причепи) в розмірі 109 800,00 грн., за які позивач розрахувався частково в розмірі 76850,00 грн.

Заявляючи вимогу про стягнення (повернення) грошових коштів, позивач посилається на невиконання відповідачем усної домовленості між сторонами, при цьому наголошуючи, що п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Згідно п. 1.7-1 постанови від 17 грудня 2013 року № 14, господарському суду необхідно мати на увазі, що питання про те, чи мало місце пред'явлення кредитором боржникові вимоги про оплату, вирішується не під час прийняття судом позовної заяви, а виключно в процесі вирішення ним спору по суті. Отже, коли господарським судом буде з'ясовано, що таку вимогу пред'явлено після початку розгляду ним справи зі спору, пов'язаного зі стягненням заборгованості, то відповідний позов може бути задоволений, якщо строк виконання грошового зобов'язання настав до прийняття рішення по суті справи.

Позивач 14.07.2015 року направив вимогу повернути кошти за оплачений товар, який до цього часу не поставлений (копія поштового відправлення та повідомлення додається), а тому за словами позивача, обов'язок відповідача сплатити 76 850,00 грн. минув.

Однак, суд не погоджується з даною позицією відповідача, стосовно посилань на постанову Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 року № 14, оскільки згідно договірних відносин, що склались між сторонами, позивач мав сплатити гроші за товар, а відповідач поставити. Тобто, саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна» є покупцем за вказаним договором, а відтак, право вимагати сплати коштів у нього відсутнє. За вказаним договором лише у ТОВ «Завод Титан» існує грошова вимога до позивача щодо здійснення останнім повної оплати згідно виставлених рахунків, а не навпаки.

Відтак, посилання в даному випадку на норми ст. 530 Цивільного кодексу України та постанову Пленуму № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» є необґрунтованим.

Посилання позивача на наявність усної домовленості про сплату 70% вартості товару до поставки та 30% вартості товару після поставки колегією суддів не приймається, оскільки докази про наявність такої домовленості у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявності порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2015 року по справі № 911/2444/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/2444/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

І.А. Іоннікова