КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2015 р. Справа№ 910/5146/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: не з'явилися

від відповідача: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства „Придніпровська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2015 року

у справі № 910/5146/15-г (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Державного підприємства „Придніпровська залізниця" (м. Дніпропетровськ)

до Державного підприємства „Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" (м. Київ)

про стягнення 34 900 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Державне підприємство „Придніпровська залізниця" з позовом до Державного підприємства „Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" про стягнення з відповідача штрафу за перевантаження вагонів понад вантажопідйомність у розмірі 34 900 грн.

Рішенням від 03.07.2015 року господарський суд міста Києва в задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ДП „Придніпровська залізниця" звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2015 року по справі № 910/5146/15-г та задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року ДП „Придніпровська залізниця" було відновлено строк на апеляційне оскарження, його апеляційна скарга була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/5146/15-г у судовому засіданні за участю представників сторін.

В судовому засіданні 13.10.2015 року оголошувалася перерва до 29.10.2015 року до 11 год. 15 хв.

В судове засідання 29.10.2015 року повноважні представники сторін не з'явилися. Позивач направив клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі його представників, яке після обговорення судова колегія задовольнила. Відповідач про причини неявки своїх представників суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважних представників сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 13.10.2015 року представник позивача підтримував вимоги апеляційної скарги. Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував, проте правом, наданим ст. 96 ГПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути скасовано повністю з прийняттям нового рішення по справі про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, на підставі залізничної накладної № 53125282 зі станції Хлібодарівка вантажовідправником Хлібодарівським кар'єроуправлінням, яке відповідно до п. 1.1 положення є відокремленим структурним підрозділом та входить до складу Державного підприємства „Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України", було направлено вантаж „щебень для балластировки железнодорожного пути" загальною вагою 1 725 000 кг на станцію призначення м. Вороніж, Російська Федерація.

З представленої до матеріалів справи накладної вбачається, що вантаж перевозився, зокрема, у вагонах № 54158464, № 66020967, № 60161528, № 64477250 та № 55397921.

У залізничній накладній № 53125282 вантажовідправником зазначено, що у кожний з наведених вище вагонів завантажено по 69 000 кг вантажу.

04.05.2014 року на станції Павлоград-1 Придніпровської залізниці України на 150-тонних вагонних вагах було проведено контрольне зважування вагонів № 54158464, № 66020967, № 60161528, № 64477250 та № 55397921, про що складено відповідний Акт загальної форми № 350 та комерційний акт від 04.05.2014 року № 049241/9.

З наведених актів вбачається, що маса вантажу, вказана в залізничній накладній у графах "маса вантажу в кг, зазначена відправником", не відповідає фактичній масі вантажу, що наявний у вказаних вагонах:

у вагоні № 54158464 маса брутто 95 550 кг, нетто 71 250 кг, (тара - 24 300 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 2 250 кг;

у вагоні № 66020967 маса брутто 95 750 кг, нетто 73 150 кг, (тара - 22 600 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 4 150 кг;

у вагоні № 60161528 маса брутто 95 550 кг, нетто 71 250 кг, (тара - 24 300 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 2 250 кг;

у вагоні № 64477250 маса брутто 96 300 кг, нетто 72 300 кг, (тара - 24 000 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 3 300 кг;

у вагоні № 55397921 маса брутто 96 400 кг, нетто 72 300 кг, (тара - 24 100 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 3 300 кг.

На виконання приписів ст. 12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення представниками залізниці про складання комерційного акту від 04.05.2014 року № 049241/9 було зроблено відповідну відмітку у залізничній накладній № 53125282 в графі „Комерційний акт".

Спір у справі виник у зв'язку із тим, що на думку позивача, при здійсненні перевезення залізничним транспортом у міжнародному сполученні відповідачем було допущено перевантаження вагону, що є підставою для відповідальності вантажовідправника.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ч. 1 ст. 202 та ч. 1 ст. 205 ЦК України унормовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, за вибором сторін, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами, тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Колегією суддів встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, які за своєю правовою природою мають ознаки договору перевезення.

Регулювання відносин, що виникають у зв'язку із наданням послуг по перевезенню вантажу здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Згідно приписів ч. 1 ст. 307, ст. 311 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Так, ст. 908 Цивільного кодексу України визначає, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Правовідносини з міжнародного залізничного вантажного сполучення регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, яке є обов'язковою для України з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні правовідносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України.

Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У відповідності до п. 2 ст. 2 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення дана угода застосовується до всіх перевезень вантажів, які здійснюються в прямому міжнародному залізничному вантажному сполученні за накладними СМГС та тільки у мережі залізниць учасниць даної Угоди.

Згідно з §1 ст. 7 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення договір перевезення оформлюється накладною єдиного зразка.

Відомості, що вносяться до накладної, повинні зазначатись розбірливо чорнилами, кульковою ручкою, на друкарській машині, комп'ютері, виконані типографським способом чи нанесені штемпелем.

Залізниця повинна скласти комерційний акт, якщо під час перевезення або видачі вантажу вона виробляє перевірку стану вантажу, його маси або кількості місць, а також наявності накладної і при цьому встановлює: 1) повну або часткову втрату вантажу, недостачу маси, її пошкодження, псування або зниження якості вантажу з інших причин; 2) невідповідність між даними, зазначеними в накладній, і вантажем в натурі про найменування, масу, кількість місць вантажу, знаки (марки) та номери місць вантажу, найменування одержувача або станції призначення; 3) відсутність накладної чи окремих її листів з даного вантажу або вантажу по даній накладній; 4) відсутність або нестачу відправних перевізних засобів, зазначених у накладній (ст. 18 СМГС).

У §11 ст. 7 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення зазначено, що у залізничній накладній зазначається маса вантажу.

§ 6 ст. 9 СМГС передбачає, що вагони можуть бути завантажені до максимальної вантажопідйомності з урахуванням допустимого навантаження від осі вагону на колію у відповідності до § 3 ст. 8. Завантаження вагону понад максимальну вантажопідйомність є перевантаженням. § 7 даної статті зазначає, що визначення маси та кількості місць здійснюється у відповідності з внутрішніми правилами, що діють на залізниці відправлення.

За приписами ст. 26 Закону України „Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме з Акту загальної форми № 350 та комерційного акту від 04.05.2014 року № 049241/9, маса вантажу, вказана в залізничній накладній у графах „маса вантажу в кг, зазначена відправником", не відповідає фактичній масі вантажу, що наявний у вказаних вагонах.

Докази оскарження вказаних актів в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що комерційний акт від 04.05.2014 року № 049241/9 та акт загальної форми від 04.05.2014 року № 350 є належними та допустимими доказами невірного зазначення відповідачем (вантажовідправником) відомостей щодо маси вантажу та перевантаження вагонів поверх їх максимальної вантажопідйомності, що є підставою для відповідальності вантажовідправника.

У відповідності до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення відправник несе відповідальність за правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від того, що вони внесені в невідповідну графу накладної. Залізниця має право перевірити правильність відомостей і заяв, зазначених відправником у накладній. Якщо в результаті перевірки вантажу, виробленої на шляху прямування або на станції призначення, з'ясувалося, що відомості, зазначені у накладній відправником, не відповідають дійсності, станція, яка проводили перевірку, повинна про це скласти комерційний акт відповідно до статті 18 і зробити відмітку про акт у накладній в графі „Комерційний акт".

Вказаною статтею СМГС передбачено, що за неправильне, неповне і неточне зазначення у накладній відомостей і заяв, у результаті чого: 1) були прийняті до перевезення вантажі, які не допускаються до перевезення 2) вантажі, допускаються до перевезення тільки з дотриманням особливих умов, були прийняті до перевезення без дотримання умов, передбачених для даного вантажу; 3) при навантаженні вантажу відправником був допущений перевантаження вагона понад його максимальної вантажопідйомності, стягується штраф.

Штраф за п. 3 стягується у відповідності зі статтею 15 у п'ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу по залізниці, на якій був виявлений цей надлишок. Цей штраф не підлягає стягненню, якщо у відповідності з внутрішніми правилами, діючими на залізниці відправлення, відправник зробив у накладній в графі „Особливі заяви відправника" запис про необхідність зважування залізницею завантаженого вагона.

Ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У п. 1 §1 ст. 15 СМГС зазначено, що за перевезення по залізницях відправлення плата стягується з відправника на станції відправлення або у відповідності з діючими на залізницях відправлення внутрішніми правилами.

Ст. 13 СМГС передбачено, що провізні платежі, під якими розуміються плата за перевезення вантажу, проїзд провідника, водія автопоїзда, додаткові збори та інші витрати, що виникли за період від прийому вантажу до перевезення до моменту видачі одержувачу, обчислюються за такими тарифами, що діють в день укладення договору перевезення, зокрема, у сполученні між станціями залізниць сусідніх країн за перевезення по залізницях країни відправлення та країни призначення - за тарифами, що застосовуються залізницями цих країн для таких перевезень.

Колегією суддів встановлено, що заявлену до стягнення суму штрафу було визначено з урахуванням розміру провізної плати вантажу від станції Хлібодарівка, Донецької області до станції Павлоград-1, визначеної на підставі Тарифного керівництва № 1 „Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги", затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 року № 317.

Позивачем було надано суду розписку відповідача, де зазначається, що усі виявлені надлишки вантажу із вагонів № 54158464 (2 250 кг), № 66020967 (4 150 кг), № 60161528 (2 250 кг), № 64477250 (3 300кг) та № 55397921 (3 300кг) було відвантажено та забрано самовивозом представником Хлібодарівського кар'єроуправління за межі станції Павлоград-1.

Втім колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що факт забрання надлишків вантажу є підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення штрафу за перевантаження вагонів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 104 ГПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду переглянула спір відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України і здійснила перерахунок штрафу та вважає його розрахунок правильним, а позов таким, що підлягає задоволенню. Апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства „Придніпровська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2015 року у справі № 910/5146/15-г задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2015 року у справі № 910/5146/15-г скасувати повністю.

3. Прийняти нове рішення по справі, яким позов задовольнити. Стягнути з Державного підприємства „Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" (01038, м. Київ, вул. Федорова, 32, ідентифікаційний код 24249750) на користь Державного підприємства „Придніпровська залізниця" (49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 108, ідентифікаційний код 01073828) 34 900 (тридцять чотири тисячі дев'ятсот) грн. штрафу, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору за розгляд позовної заяви, 913 (дев'ятсот тринадцять) грн.. 50 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Видачу виконавчих документів доручити господарському суду міста Києва.

5. Справу № 910/5146/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун