РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015Справа №910/23920/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мокра справа»
доПублічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк»
простягнення 61335 грн. 45 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Кобзар С.М. - керівник;

від відповідача: Голік О.А. - представник за довіреністю б/н від 01.10.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.09.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокра справа» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення 61335 грн. 45 коп., з яких 38444 грн. 00 коп. основного боргу, 1584 грн. 02 коп. 3% річних та 21307 грн. 42 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013 (акту надання послуг від 01.04.2014 на суму 11810 грн. 00 коп., акту надання послуг від 01.05.2014 на суму 6145 грн. 00 коп., акту надання послуг від 01.05.2014 на суму 1009 грн. 00 коп., акту надання послуг від 02.05.2014 на суму 18265 грн. 00 коп., акту надання послуг від 01.06.2014 на суму 1215 грн. 00 коп.) не здійснив оплату за виконані позивачем роботи за вказаними актами, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 38444 грн. 00 коп. Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідачу 3% річних у розмірі 1584 грн. 02 коп. та інфляційні втрати у розмірі 21307 грн. 42 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2015 порушено провадження у справі № 910/23920/15 та справу призначено до розгляду на 05.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 19.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 03.11.2015.

У судовому засіданні 03.11.2015 представник позивача надав усні пояснення по справі; подав суду для огляду оригінали актів виконаних робіт (надання послуг), стягнення заборгованості за якими є предметом спору у даній справі, та оригінал акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2014 по 22.09.20144 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.11.2015 подав додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи; надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 03.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

22.01.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мокра справа» (підрядчик) та Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» (замовник) укладено Договір підряду № 22012013, відповідно до умов якого підрядчик зобов'язується за замовленням замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату комплекс з обслуговування автомобілів, а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

Відповідно до п. 1.2 Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013 детальна інформація щодо цін та переліку послуг, які може надавати за цим Договором підрядчик, міститься у Додатку № 1 до цього Договору. У разі зміни ринкових цін, підрядчик може змінити ціни на послуги, що надаються ним, шляхом надсилання пропозиції про підписання Додаткової угоди щодо зміни цін за 21 календарний день до введення таких змін.

Для підтвердження та звітування за певний період про послуги, що надані замовнику, підрядчик веде табель про надання комплексу послуг з обслуговування автомобілів за формою, встановленою Додатком № 2 до даного Договору, який заповнюється підрядчиком і подається замовнику і кінці календарного місяця разом із актом приймання-передачі в порядку, встановленому розділом 3 даного Договору (п. 1.3 Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013).

Відповідно до п. 3.2 Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013 оплата за отримані послуги здійснюється замовником на підставі наданого підрядчиком рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядчика протягом 3-х днів з моменту отримання рахунку.

Згідно з п. 3.3 Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013 фактом, що підтверджує виконання робіт вважається підпис уповноваженого представника замовника в табелі про прийняття наданих послуг та відсутність претензій щодо їх виконання.

Відповідно до п. 3.4 Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013 періодом для підписання підсумкового акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та проведення остаточних розрахунків визначається 1 календарний місяць.

Відповідно до п. 3.5 Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013 в останній робочий день місяця підрядчик здійснює підрахунок сум за наданими послугами згідно з табелем та надає підсумковий акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на підпис замовнику.

Після підписання підсумкового акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) підрядчик здійснює перерахунок сум, що підлягають оплаті замовником з врахуванням здійсненої замовником передплати, і надає замовнику рахунок-фактуру для проведення остаточних розрахунків за надані підрядчиком послуги (п. 3.6 Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013).

Згідно з п. 3.7 Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013 остаточний розрахунок здійснюється замовником протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури.

Відповідно до п. 3.9 Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013 підписання підсумкового акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) представником замовника є підтвердженням відсутності будь-яких претензій з його боку щодо загальної вартості наданих за період послуг, яка підрахована за табелем.

Згідно з п. 6.1 Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013 цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до п. 6.2 Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013 строк дії Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 цього Договору, та закінчується 31.12.2013. Якщо за двадцять днів до закінчення строку дії Договору жодна із сторін не повідомила про його припинення, строк дії Договору продовжується на кожний наступний рік на тих самих умовах.

З огляду на ненадання сторонами доказів направлення повідомлення іншій сторони про припинення Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013, суд дійшов висновку, що станом на дату виконання позивачем робіт, стягнення заборгованості з оплати яких є предметом позову у даній справі, Договір підряду № 22012013 від 22.01.2013 був чинний.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Судом встановлено, що за період з березня по травень 2014 року позивачем були виконані роботи за Договором підряду № 22012013 від 22.01.2013 на загальну суму 38444 грн. 00 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями акту надання послуг від 01.04.2014 на суму 11810 грн. 00 коп., акту надання послуг від 01.05.2014 на суму 6145 грн. 00 коп., акту надання послуг від 01.05.2014 на суму 1009 грн. 00 коп., акту надання послуг від 02.05.2014 на суму 18265 грн. 00 коп., акту надання послуг від 01.06.2014 на суму 1215 грн. 00 коп., які підписані та скріплені печатками уповноваженими представниками сторін (оригінали актів оглянуто у судовому засіданні 03.11.2015).

Після підписання підсумкового акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) підрядчик здійснює перерахунок сум, що підлягають оплаті замовником з врахуванням здійсненої замовником передплати, і надає замовнику рахунок-фактуру для проведення остаточних розрахунків за надані підрядчиком послуги (п. 3.6 Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013).

Позивачем долучено до позовної заяви копії рахунків-фактур, які були виставлені позивачем відповідачу для здійснення оплати за Договором підряду № 22012013 від 22.01.2013, а саме: рахунок-фактуру № 32 від 01.04.2015 на суму 11810 грн. 00 коп., рахунок-фактуру № 49 від 01.05.2014 на суму 6145 грн. 00 коп., рахунок-фактуру № 50 від 01.05.2014 на суму 1009 грн. 00 коп., рахунок-фактуру № 60 від 02.05.2014 на суму 18265 грн. 00 коп. та рахунок-фактуру № 67 від 01.06.2014 на суму 1215 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.7 Договору підряду № 22012013 від 22.01.2013 остаточний розрахунок здійснюється замовником протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити рахунок-фактуру № 32 від 01.04.2015 на суму 11810 грн. 00 коп. в строк до 04.04.2014 (включно), рахунок-фактуру № 49 від 01.05.2014 на суму 6145 грн. 00 коп. - в строк до 07.05.2014 (включно), рахунок-фактуру № 50 від 01.05.2014 на суму 1009 грн. 00 коп. - в строк до 07.05.2014 (включно), рахунок-фактуру № 60 від 02.05.2014 на суму 18265 грн. 00 коп. - в строк до 07.05.2014 (включно) та рахунок-фактуру № 67 від 01.06.2014 на суму 1215 грн. 00 коп. - в строк до 04.06.2014 (включно).

Судом встановлено, що відповідач не виконав свій обов'язок з оплати за виконані позивачем роботи за період з березня по травень 2014 року у розмірі 38444 грн. 00 коп. (за актом надання послуг від 01.04.2014 на суму 11810 грн. 00 коп., актом надання послуг від 01.05.2014 на суму 6145 грн. 00 коп., актом надання послуг від 01.05.2014 на суму 1009 грн. 00 коп., актом надання послуг від 02.05.2014 на суму 18265 грн. 00 коп., актом надання послуг від 01.06.2014 на суму 1215 грн. 00 коп.), що не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 38444 грн. 00 коп.

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію акту взаєморозрахунків за період з 01.01.2014 по 22.09.2014 за Договором підряду № 22012013 від 22.01.2013 (підписаний та скріплений печатками уповноваженими представниками сторін), з якого вбачається, що станом на 22.09.2014 заборгованість Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» становила 38444 грн. 00 коп. (оригінал акту оглянуто у судовому засіданні 03.11.2015).

Доказів того, що відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 38444 грн. 00 коп. після 22.09.2014 відповідачем суду не надано.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 64 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Тимошенка Костянтина Володимировича строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, позивачем були виконані роботи за Договором підряду № 22012013 від 22.01.2013 на загальну суму 38444 грн. 00 коп. (за актом надання послуг від 01.04.2014 на суму 11810 грн. 00 коп., актом надання послуг від 01.05.2014 на суму 6145 грн. 00 коп., актом надання послуг від 01.05.2014 на суму 1009 грн. 00 коп., актом надання послуг від 02.05.2014 на суму 18265 грн. 00 коп., актом надання послуг від 01.06.2014 на суму 1215 грн. 00 коп.), однак відповідач не оплатив позивачу виконані роботи за вказаними актами.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1584 грн. 02 коп. та інфляційні втрати у розмірі 21307 грн. 42 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 64 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Тимошенка Костянтина Володимировича строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Тобто, станом на дату подання позову та судового розгляду у відповідача відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Частинами 1 та 3 статті 78 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що ліквідація банку з ініціативи власників здійснюється в порядку, передбаченому законодавством про ліквідацію юридичних осіб, у разі якщо Національний банк України після отримання рішення власників про ліквідацію банку не виявив ознак, за якими цей банк може бути віднесено до категорії проблемного або неплатоспроможного. Якщо банк, який ліквідується за ініціативою власників, віднесено Національним банком України до категорії проблемних або неплатоспроможних, Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вживають щодо нього заходи, передбачені цим Законом та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється.

Відповідно до ч. 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

Частинами 1, 2 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Отже, в зв'язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому порядку, так статтею 52 Закону встановлено, порядок черговості задоволення вимог кредиторів банку, а саме: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку;10) вимоги за субординованим боргом.

Таким чином, під час ліквідаційної процедури банку встановлюється черговість задоволення вимог кредиторів банку, а тому стягнення з відповідача суми заборгованості за Договором підряду № 22012013 від 22.01.2013 є порушенням передбаченого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку задоволення вимог кредиторів банку. Зазначеним законом не передбачено можливості задоволення вимоги окремого кредитора позачергово шляхом стягнення заборгованості на підставі рішення суду.

З огляду на викладене та враховуючи те, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним у правовідносинах, що виникли між позивачем та відповідачем, передбачено, що задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку черговості, передбаченої цим законом, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокра справа» до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення 61335 грн. 45 коп. відсутні.

При цьому, суд зазначає, що задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокра справа» у судовому порядку є, по суті, порушенням передбаченого законом спеціального порядку захисту прав кредиторів банку та фактично призводить до порушення порядку, передбаченого ліквідаційною процедурою, що відповідно порушує черговість задоволення вимог кредиторів відповідача відповідно до статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 3-34гс15.

Таким чином, враховуючи те, що станом на момент подання позову та розгляду даного спору Національним банком України у Публічному акціонерному товаристві «Міський комерційний банк» запроваджено ліквідацію, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати виконаних робіт за Договором підряду № 22012013 від 22.01.2013 на загальну суму 38444 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 1584 грн. 02 коп. та інфляційних втрат у розмірі 21307 грн. 42 коп. не підлягають задоволенню у судовому порядку, так як мають бути заявлені у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач може захистити свої права в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури (ч. 4 ст 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Суд зазначає, що у випадку неакцептування Фондом кредиторських вимог позивача, останній має право захистити свої права, зокрема, шляхом звернення до адміністративного суду, так як Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а отже, спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України (п. 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів").

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1, ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 09.11.2015

Суддя І.М. Отрош