РІШЕННЯ

03 листопада 2015 року Справа № 913/932/15

Провадження №15/913/932/15

За позовом Приватного підприємства Гидростандарт, м.Мелітополь Запорізької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит, м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 265572 грн 09 коп.

Суддя Смола С.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача представник не прибув;

від відповідача ОСОБА_1 представник за довіреністю, довіреність №ББУ/СА288/ББ/14 від 10.12.2014.

С У Т Ь С П О Р У:

Приватне підприємства Гидростандарт звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит про стягнення заборгованості за договором поставки №79/15-3 РА від 14.05.2015 в сумі 224049 грн 43 коп., 3% річних у сумі 1286 грн 35 коп., пені в сумі 16671 грн 82 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 15.10.2015 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 03.11.2015.

Клопотанням б/н від 26.10.2015 позивач просив суд розглянути справу без участі представника та стягнути з відповідача заборгованість в сумі 224049 грн 43 коп., пеню в сумі 39366 грн 21 коп., 3% річних у сумі 2156 грн 45 коп.

Підпунктом 3.11 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції передбачено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про доповнення або уточнення позовних вимог, або заявлення додаткових позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- обєднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

З огляду на викладене суд прийшов до висновку про те, що клопотання позивача б/н від 26.10.2015 по суті є заявою про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені (з 16671 грн 82 коп. до 39366 грн 21 коп.) та 3% річних (з 1286 грн 35 коп. до 2156 грн 45 коп.), яка відповідно до приписів ст.22 Господарського процесуального кодексу України приймається господарським судом до розгляду.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не подав, але в судовому засіданні усно заперечив проти заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 03.11.2015 представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з необхідністю надання часу для підготування до розгляду справи та подання додаткових документів.

У судовому засіданні 03.11.2015 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Між Приватним підприємством Гидростандарт (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит (покупець, відповідач) 14.05.2015 був укладений договір поставки №79/15-3РА з протоколом розбіжностей №1, які в подальшому узгоджені в протоколі узгодження розбіжностей №1 від 14.05.2015, за умовами якого в порядку та на умовах, передбачених цим договором, постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію і/або обладнання виробничо-технічного призначення (продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі і специфікаціях, що є невідємними частинами до цього договору (п.1.1 договору).

Згідно з п.1.2 договору покупець зобовязався прийняти і оплатити продукцію, що поставляється в його власність, відповідно до умов договору.

Відповідно до п.4.1 договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до цього договору. Під партією продукції сторони розуміють любу кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість і/або одним товаросупровідним документом.

Умови поставки продукції DDP-Павлоград (Україна), згідно Інкотермс-2010, з урахуванням умов і застережень, що містяться в цьому договорі і/або відповідних специфікаціях до нього (п.4.2 договору).

В п.5.1 договору сторони передбачили, що загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, що є невідємною частиною цього договору. В будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати суму 1000000 грн 00 коп. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п.5.3 договору розрахунки за продукцію, що поставляється постачальником за цим договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки відповідної продукції, якщо іншій строк і порядок оплати не обумовлений сторонами в специфікаціях до цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

В п.6.8 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей №1 від 14.05.2015) сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі 0,5% від своєчасно невиконаного зобовязання за кожний день прострочення. Нарахування пені не обмежується 6 місяцями з дня невиконання зобовязання.

Згідно з п.8.1 договору цей договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобовязань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2015 включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами усіх взятих на себе зобовязань.

14.05.2015 між сторонами підписана специфікація №1/3, в якій сторони узгодили найменування продукції, номенклатурний номер, одиницю виміру, кількість, ціну, строк поставки та інші дані (п.1 специфікації).

Відповідно до п.2 специфікації загальна вартість продукції, що поставляється складає 239403 грн 00 коп., крім того ПДВ 47880 грн 60 коп.

В п.3 специфікації сторони зазначили умови поставки продукції: DDP (згідно Інкотермс-2010), місце поставки Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Терновська, 17.

Згідно з п.4 специфікації розрахунки за продукцію, що поставляється за цією специфікацією, здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 30 (тридцятий) календарний день з моменту приймання відповідної партії продукції на склад покупця. У випадку, якщо строк оплати припадає на вихідний і/або неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

На виконання вказаних умов договору поставки №79/15-3РА від 14.05.2015 та специфікації №1/3 від 14.05.2015 позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними №РН-0000447 від 04.06.2015 на суму 55937 грн 10 коп., №РН-0000380 від 18.05.2015 на суму 11196 грн 00 коп., №РН-0000420 від 25.05.2015 на суму 156916 грн 33 коп. Між сторонами були підписані акти приймання продукції №1 від 18.05.2015, №4 від 25.05.2015, №5 від 04.06.2015.

Відповідач поставлений товар вчасно не оплатив, внаслідок чого за ним виникла заборгованість в сумі 224049 грн 43 коп., за стягненням якої позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір №79/15-3РА від 14.05.2015 є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В п.4 специфікації №1/3 від 14.05.2015, за якою позивачем здійснювалась поставка продукції, сторони передбачили, що розрахунки за продукцію, що поставляється за цією специфікацією, здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 30 (тридцятий) календарний день з моменту приймання відповідної партії продукції на склад покупця. У випадку, якщо строк оплати припадає на вихідний і/або неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки позивачем продукції відповідачу за специфікацією №1/3 від 14.05.2015 до договору поставки №79/15-3РА від 14.05.2015 підтверджений матеріалами справи, в т.ч. видатковими накладними №РН-0000447 від 04.06.2015, №РН-0000380 від 18.05.2015, №РН-0000420 від 25.05.2015, актами приймання продукції №1 від 18.05.2015, №4 від 25.05.2015, №5 від 04.06.2015, товарно-транспортними накладними, довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в обумовлений специфікацією 1/3 від 14.05.2015 до договору поставки №79/15-3РА від 14.05.2015 строк оплату не здійснив, внаслідок чого має місце неналежного виконання своїх зобовязань за зазначеним договором відповідачем.

Крім того, позивач 29.07.2015 звертався до відповідача з листом, в якому вимагав погасити існуючу заборгованість, відповіддю на який відповідач зазначив, що планує погасити існуючу заборгованість в вересні-жовтні 2015 року, але не зробив цього.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за специфікацією №1/3 від 14.05.2015 до договору поставки №79/15-3РА від 14.05.2015 в сумі 224049 грн 43 коп.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 39366 грн 21 коп. (з урахуванням клопотання позивача б/н від 26.10.2015) суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

В п.6.8 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей №1 від 14.05.2015) сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі 0,5% від своєчасно невиконаного зобовязання за кожний день прострочення. Нарахування пені не обмежується 6 місяцями з дня невиконання зобовязання.

Згідно з ч.1 ст.223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Таким чином, в п.6.8 договору поставки №79/15-3РА від 14.05.2015 сторони передбачили, що нарахування пені не обмежується 6 місяцями.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Частиною 5 ст.254 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Господарський суд відзначає, що за поставлену продукцію за видатковою накладною РН-0000447 від 04.06.2015 позивачем невірно визначено початок періоду прострочення, оскільки 04.07.2015 був вихідним днем, тому початок для нарахування пені є 07.07.2015, а за видатковою накладною №РН-0000420 від 25.05.2015 невірно визначена загальна кількість днів прстрочення.

Суд вважає належним наступний розрахунок пені:

№ і дата видаткової накладноїСума заборгованості в грн.Строк оплатиПеріод простроченняоблікова ставка НБУКількість днів простроченняСума пені
РН-0000447 від 04.06.201555937,10до 07.07.201507.07.2015-27.08.81,47
28.08.2015-24.09.17,18
25.09.2015-22.10.88,07
Разом: 8986,72
РН-0000380 від 18.05.201511196до 18.06.201518.06.2015-27.08.06,71
28.08.2015-24.09.3,79
25.09.2015-22.10.7,90
Разом: 2148,40
РН-0000420 від 25.05.,33до 25.06.201525.06.2015-27.08.508,46
28.08.2015-24.09.00,21
25.09.2015-22.10.96,46
Разом: 28305,13
Всього: 39440,25

Оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню є пеня за видатковою накладною РН-0000447 від 04.06.2015 в сумі 8986 грн 72 коп., за видатковою накладною РН-0000380 від 18.05.2015 в сумі 2148 грн 40 коп., за видатковою накладною РН-0000420 від 25.05.2015 в сумі 28047 грн 18 коп., всього в сумі 39182 грн 30 коп. (з урахуванням клопотання позивача б/н від 26.10.2015).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2156 грн 45 коп. підлягає задоволенню частково в сумі 2147 грн 26 коп., оскільки позивачем невірно визначений період прострочення. Суд вважає за необхідне навести власний розрахунок 3% річних:

№ і дата видаткової накладноїСума заборгованості в грн.Строк оплатиПеріод простроченняРозмір %Кількість днів простроченняСума 3% річних
РН-0000447 від 04.06.201555937,10до 07.07.201507.07.2015-22.10.6,54
РН-0000380 від 18.05.201511196до 18.06.201518.06.2015-22.10.6,87
РН-0000420 від 25.05.,33до 25.06.201525.06.2015-22.10.47,67
Всього: 2161,08

Оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є 3% річних за видатковою накладною РН-0000447 від 04.06.2015 в сумі 496 грн 54 коп., за видатковою накладною РН-0000380 від 18.05.2015 в сумі 115 грн 95 коп., за видатковою накладною РН-0000420 від 25.05.2015 в сумі 1534 грн 77 коп., всього в сумі 2147 грн 26 коп. (з урахуванням клопотання позивача б/н від 26.10.2015).

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню частково (з урахуванням клопотання позивача б/н від 26.10.2015).

Відносно усно заявленого представником відповідача в судовому засіданні 03.11.2015 клопотання про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 15.10.2015 було порушено провадження у справі і зазначена ухвала направлена на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією 16.10.2015, що підтверджується списком №10485 згрупованих поштових відправлень.

Відповідно до інформації, отриманої господарським судом на сайті Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта: ukrposhta.ua, поштове відправлення за №607 (направлення господарським судом ухвали від 15.10.2015) було вручено адресату, тобто Товариству з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит, 20.10.2012.

Позовна заява та додані до неї документи були отримані відповідачем 13.10.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у відповідача було достатньо часу для підготовки до розгляду справи та подання необхідних на його думку доказів. Відповідач мав право ознайомитися з матеріалами справи.

Також господаський суд вважає, що матеріали справи містять всі необхідні докази для прийняття рішення по суті спору.

Враховуючи викладене, суд вважає клопотання відповідача необґрунтованим та відхиляє його.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивачем клопотанням б/н від 26.10.2015 було збільшено розмір позовних вимог в частині стягнення пені (з 16671 грн 82 коп. до 39366 грн 21 коп.) 3% річних (з 1286 грн 35 коп. до 2156 грн 45 коп.), тобто на 23564 грн 49 коп. та сплачено судовий збір за платіжним дорученням №36 від 23.10.2015 в сумі 353 грн 50 коп., в той час як потрібно було сплатити 353 грн 47 коп. (23564,49Х1,5/100=353,47).

Таким чином наразі існує необхідність повернення судового збору в сумі 00 грн. 03 коп., який у відповідності до приписів Закону України Про судовий збір може бути повернутий ухвалою господарського суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Судовий збір в сумі 3983 грн 58 коп. покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного підприємства Гидростандарт до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит, проспект Гвардійський, б.30/1, м.Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 37713861, на користь Приватного підприємства Гидростандарт, вул.Свердлова, б.231/8, м.Мелітополь Запорізької області, ідентифікаційний код 33470962, заборгованість за поставлену продукцію в сумі 224049 грн 43 коп., пеню в сумі 39182 грн 30 коп., 3% річних в сумі 2147 грн 26 коп., судовий збір у сумі 3980 грн 68 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.11.2015.

Суддя С.В. Смола