РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23232/15 09.11.15 р.

За позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності

"Укрінтеренерго"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 6 862 444,24 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Шутовській І.Є.,

за участю представників сторін:

від позивача: Луцюк С.С. за довіреністю № 51 від 31.03.2015 р.;

від відповідача: Савєльєв С.І. за довіреністю № 609/22 від 09.09.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" про стягнення 6 862 444,24 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.09.5.2015 р.

25.09.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, додаткові документи по справі та заява про розстрочення виконання рішення суду.

30.09.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшли додаткові документи по справі.

У судовому засіданні 30.09.2015 р. представники відповідача подали клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 30.09.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів.

У судовому засіданні 30.09.2015 р. оголошувалась перерва до 29.10.2015 р.

28.10.2015 р. від позивача надійшли заперечення на відзив.

У судовому засіданні 29.10.2015 р. оголошувалась перерва до 09.11.2015 р.

09.11.2015 р. від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву.

У судовому засіданні 09.11.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях.

У судовому засіданні 09.11.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

16.10.2014 р. між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (надалі - позивач, Постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Центренерго" (надалі - відповідач, Покупець) укладено договір поставки № 44/1-96 (надалі - Договір), з подальшими змінами, внесеними додатковими угодами.

Згідно з п. п. 1.1., 1.2. Договору, Постачальник зобов'язується передати (поставити) у власність Покупця імпортне кам'яне вугілля, ввезене на митну територію України судновими партіями за кодами згідно УКТЗЕД 2701 11 00 00/2701 19 00 00/2701 12 90 00 (далі Вугілля) та забезпечити укладення договору перевезення Вугілля залізничним транспортом до узгодженого Сторонами місця призначення, на умовах, погоджених Сторонами у цьому Договорі і специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього Договору (далі - Специфікація/Специфікації). Покупець, на умовах, передбачених ним Договором, зобов'язується прийняти вказане Вугілля і сплатити вартість Вугілля за цим Договором.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2., 3.1. Договору, перелік вантажовідправників, вантажоодержувачів, станцій відправлення, станцій призначення, якісні характеристики, об'єм Вугілля, що підлягає поставці, розміри кусків, ціна 1 одиниці і вартість Вугілля встановлюється Сторонами у цьому Договорі і Специфікаціях до нього. Орієнтовний об'єм поставки Вугілля за цим Договором складає 416 000 тонн. Дозволяється відхилення, відповідно до п. 7.4.3. цього Договору, від погодженої кількості Вугілля, що підлягає поставці, в межах +/- 5,0 %. Строки поставки Вугілля погоджуються Сторонами у відповідних Специфікаціях до цього Договору.

Умовами п. 5.1. спірного договору сторони визначили, що приймання вугілля за якістю та кількістю здійснюється сторонами спільно на станцій відправлення, зазначеній у специфікації в певному порядку (з присутністю під час такого вивантаження своїх повноважних представників покупця).

Відповідно до п. 5.3 Договору, приймання вугілля за кількістю за визначення його фактичної ваги здійснюється шляхом зважування на тензометричних вагах на станції відправлення.

Згідно з п. 5.4. Договору, визначення фактичних якісних показників вугілля здійснюється у порту шляхом відбору проб у процесі розвантаження судна з вугіллям та виконанням хіманалізів незалежно інспекціонною компанію (SGS/Inspectorate/Incolab/Cotectna або іншою аналогічною компанією на розсуд постачальника).

Пунктом 5.5. Договору передбачено, що сторони забезпечують присутність в місцях приймання вyгілля (на станції відправлення) своїх представників, уповноважених відповідною довіреністю. Постачальник зобов'язаний не пізніше ніж за 72 години до дати приймання Вугілля письмово повідомити Покупця про необхідність направлення представників останнього для участі в прийманні Вугілля. На підставі даних Сертифікату якості Вугілля та залізничних накладних Сторони складають Акти приймання-передачі Вугілля (партії Вугілля) з розрахунком його ціни і вартості. Акт приймання-передачі Вугілля оформлюється Сторонами протягом 3 (трьох) днів від дати поставки, яка співпадає з датою оформлення залізничної накладної на відповідну партію Вугілля або її частину. У разі якщо Покупець ухилився від підписання Акту приймання-передачі Вугілля (партії Вугілля) і не надав, протягом 3 (трьох) днів від дати оформлення цього акту обґрунтованих зауважень, відповідний Акт приймання-передачі Вугілля (партії Вугілля) в редакції Постачальника і без підпису Покупця, вважається погодженим Сторонами і враховується для проведення взаєморозрахунків між ними. При цьому при оформленні Акту приймання-передачі Вугілля (партії Вугілля) допускається його направлення за допомогою факсимільного зв'язку з наступним надсиланням оригіналу.

Відповідно до п. п. 6.4. - 6.5.4. Договору, загальна вартість фактично поставленого за цим Договором Вугілля буде розрахована за фактом поставки Вугілля з урахуванням положень цього Договору. Умови оплати вартості Вугілля: Покупець здійснює часткову оплату в розмірі 90% вартості Вугілля, визначеної в Специфікації до Договору, га скоригованої відповідно до пункту 6.2. Договору, не пізніше ніж за 15 календарних днів до підходу судна з Вугіллям в порт вивантаження, про що Постачальник письмово повідомляє Покупця, на підставі рахунку Постачальника. Постачальник разом з рахунком надає Покупцю копію коносаменту на суднову партію Вугілля, що є предметом Специфікації. Рахунок Постачальника повинен бути оплачений Покупцем протягом двох банківських днів з дати його отримання. Остаточний розрахунок за фактично поставлене за відповідною Специфікацією Вугілля, здійснюється Покупцем протягом 5 банківських днів з дати підписання останнього Акту приймання-передачі вугілля за відповідною Специфікацією на підставі рахунку-фактури Постачальника, виходячи із фактично поставленою обсягу Вугілля, ціни Вугілля, визначеної з урахуванням вимог п. 6.2., 6.3., та з урахуванням часткових оплат, проведених відповідно до п. 6.5.1 Договору. Датою платежу вважаються дата зарахування коштів на рахунок Постачальника. Розрахунки здійснюються Покупцем в безготівковій формі, у національній валюті України, на підставі рахунку-фактури Постачальника, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи та визнається відповідачем, позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу товар, проте відповідач вартість поставленого товару у повному обсязі та у встановлені Договором строки не сплатив та допустив прострочення платежів на користь позивача.

Факт поставки позивачем вугілля за Договором підтверджується відповідними Актами приймання-передачі, підписаними також відповідачем, копії яких наявні у матеріалах справи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підписання зі сторони ПАТ "Центренерго" акту приймання передачі вугілля без зауважень, які б стосувалися якості та кількості, а також ненаправлення в подальшому жодної рекламації щодо якісних показників вугілля, яке було поставлене, свідчить про повне виконання ДПЗД "Укрінтеренерго" своїх зобов'язань за договором поставки №44/1-96 від 16.10.2014 р.

Пунктом 8.5. Договору сторони домовились, що за порушення строків виконання зобов'язань з оплати, Покупець сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день порушення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості.

Позивач у даній позовній заяві просить стягнути з відповідача нараховану пеню у розмірі 1 858 190,86 грн.

Суд погоджується з правильністю та арифметичною вірністю наданого позивачем розрахунку пені, та зазначає наступне.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи обставини справи та те, що ступінь виконання відповідачем зобов'язань за Договором, суд вважає пеню в розмірі 1 858 190,86 грн. завищеною та вважає за можливе зменшити її розмір до 1 000 000,00 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним судом та не спростованим у встановленому законом порядку відповідачем, останній за порушення зобов'язань за Договором має сплатити 4 893 405,85 грн. інфляційних втрат та 110 847,52 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях до відзиву щодо неможливості нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв'язку з наявністю справи про банкрутство відповідача, до уваги судом не приймаються, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 09.02.2004 по справі № 15/76-б порушено справу про банкрутство ПАТ «Центренерго» (справа № 15/76-б-43624-б), якою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника до закінчення провадження по справі.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, яка була чинною станом на день порушення провадження у справі № 15/76-б) мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до подання заяви про порушення справи про банкрутство. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що сума пені нарахована позивачем за прострочення зобов'язань, які виникли вже після подання заяви про порушення справи про банкрутство.

Більш того, даний Договір укладено сторонами 16.10.2014 р. (через більш як 10 років з дати винесення ухвали суду від 09.02.2004 по справі № 15/76-б), тобто, відповідач погодився на сплату зазначених у Договорі штрафних санкцій.

При цьому, пункт 8.5. Договору, що передбачає сплату відповідачем пені та її розмір, у судовому порядку недійсним не визнавався, являється чинним та підлягає виконанню.

Щодо заперечень щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, суд вказує таке.

Відповідно до п. п. 3.1., 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, зазначені заперечення відповідача відхиляються судом з підстав їх необґрунтованості.

Крім того, у матеріалах справи наявна заява відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців рівними частинами.

Як на підставу для розстрочки виконання рішення суду боржник посилається на те, що він на даний час перебуває у скрутному фінансовому становищі.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи (роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 12.09.96 р. N 02-5/333).

Оскільки суд при розгляді заяви про відстрочку виконання рішення суду має враховувати інтереси як боржника, так і стягувача, який являється державним підприємством, посилання боржника на скрутне фінансове становище не можуть братися до уваги.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином і у встановленому порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Суму пені суд зменшує до 1 000 000,00 грн.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 4; ) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 85; ) 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп. пені, 4 893 405 (чотири мільйони вісімсот дев'яносто три тисячі чотириста п'ять і) грн. 86 коп. інфляційних втрат, 110 847 (сто десять тисяч вісімсот сорок сім) грн. 52 коп. 3 % річних та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 16.11.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна