РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2015Справа №910/24597/15
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Кот Т.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "МОГИЛІВ-ПОДІЛЬСЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД", Вінницька обл.,
доПублічного акціонерного товариства "ТЕРРА БАНК", м. Київ Публічного акціонерного товариства "КРИСТАЛБАНК", м. Київ,
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Державної організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"
провизнання недійсним договору
за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;
від відповідача1:Гарвасюк В.Ю. (довіреність №58 від 07.07.2015р.);
від відповідача2:Миронюк Д.С. (довіреність №308 від 05.12.2014р.);
від третьої особи:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МОГИЛІВ-ПОДІЛЬСЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД" (надалі - ТОВ "МОГИЛІВ-ПОДІЛЬСЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ТЕРРА БАНК" (надалі - ПАТ "ТЕРРА БАНК", відповідач 1) та Публічного акціонерного товариства "КРИСТАЛБАНК" (надалі - ПАТ "КРИСТАЛБАНК", відповідач 2) про визнання договору про передачу прав за договором іпотеки та договорами застави від 22.12.2014р. недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що при укладанні договору про передачу прав за договором іпотеки та договорами застави від 22.12.2014р. відповідачами порушено порядок передачі прав кредитора/іпотекодержателя.

Ухвалою від 17.09.2015р. за вказаним позовом господарським судом міста Києва порушено провадження у справі №910/24597/15 та призначено розгляд справи на 30.09.2015р.

30.09.2015р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду представником відповідача2 подано клопотання про залучення Державної організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів, а також клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 30.09.2015р. подав документи для залучення до матеріалів справи документів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.09.2015р. залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - Державну організацію "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та відкладено розгляд справи на 21.10.2015р.

16.10.2015р. через відділ діловодства господарського суду відповідач 2 подав відзив на позовну заяву. Відповідно до якого Публічне акціонерне товариство "КРИСТАЛБАНК" зазначає, що Постановою Правління Національного банку України від 06.08.2014р.№ 463/БТ «Про віднесення ПАТ «ТЕРРА БАНК» до категорії проблемних» відповідача2 віднесено до категорії проблемних. Постановою Правління Національного банку України від 21.08.2014р. № 518 «Про віднесення ПАТ «ТЕРРА БАНК» до категорії неплатоспроможних ПАТ «ТЕРРА БАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2014р. за № 72 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації було вирішено розпочати процедуру виведення ПАТ «ТЕРРА БАНК» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 22.08.2014р. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 122 від 20.11.2014 р. та наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.11.2014р. № 232 було продовжено здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ТЕРРА БАНК» на один місяць до 22.12.2014р. включно та продовжено повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ТЕРРА БАНК» Ірклієнка Юрія Петровича на один місяць до 22.12.2014р. На підставі плану врегулювання, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було створено перехідний банк - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «КРИСТАЛБАНК», якому в порядку ст. 42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передано активи та зобов'язання неплатоспроможного банку ПАТ «ТЕРРА БАНК» та відповідно укладено договір про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави від 22.12.2014р., який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу: Ярощук В.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1908. Так, нотаріусом на виконання вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін'юсту України № 296/5 від 22.02.2012р. було встановлено-перевірено осіб, які підписали вказаний договір, їх дієздатність та правоздатність, а також повноваження представників, про що зроблено засвідчувальний напис на договорі.

20.10.2015р. через відділ діловодства господарського суду відповідач 1 подав відзив на позовну заяву. Відповідно до якого Публічне акціонерне товариство "ТЕРРА БАНК" зазначає, що підписання договору про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави від 22.12.2014р. було вчинено у відповідності з нотаріальним законодавством України та вимогами Цивільного кодексу України.

21.10.2015р. через відділ діловодства господарського суду представником позивача подано письмові доповнення до позову.

У судовому засіданні 21.10.2015р. оголошено перерву до 28.10.2015р.

28.10.2015р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшла телеграма про відкладення розгляду справи.

Клопотання відповідача визнано необґрунтованим, причини неявки до суду - неповажними. Позивачем у справі являється юридична особа (Товариство з обмеженою відповідальністю МОГИЛІВ-ПОДІЛЬСЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД"), а не конкретний представник. Господарським процесуальним кодексом України передбачено можливість ведення справи через представника, що надає можливість направити на розгляд справи іншу уповноважену особу.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Представники відповідача1 та відповідача 2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні подав письмові пояснення до відзиву.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/24597/15.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За приписами ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.2.10 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.13 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Як вказано вище, обґрунтовуючи вимоги щодо визнання недійсним договору, позивач зазначає, що між відповідачем 1 та відповідачем 2 було підписано акт приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк» від 22.12.2014р., відповідно до першого абзацу сторінки 2 - передача нерухомого майна здійснюється за актом приймання-передавання нерухомого майна, підписи представників сторін на якому, посвідчуються нотаріально, однак в акті про приймання передавання прав за договорами іпотеки та договорами застави підписи сторін не посвідчено нотаріально. Окрім того, фактично за договорами іпотеки та договорами застави відбулось відступлення права вимоги шляхом укладення Договору про передачу права, а не в порядку правонаступництва.

За висновками суду, вказані твердження позивача є необґрунтованими з огляду на наступне:

За приписом ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За змістом ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За приписами частин першої і п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. З урахуванням положень ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України, ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України при заявленні вимог про визнання недійсним договору позивачем повинно бути доведено факт порушення норм закону під час його укладання.

Відповідно до п.2.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.13 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, дійсність правочину це визнання за ним властивостей юридичного факту, що породжує правовий наслідок, до якого прагнули суб'єкти правочину при його вчиненні. Таке можливе лише у випадку, коли правочин відповідає сукупності вимог, визначених законом, які йменуються умовами дійсності правочинів. Сукупність таких вимог закріплено у ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.2.10 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.13 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Як вбачається із матеріалів справи (оригінали договору, додатків до нього та актів приймання-передавння активів оглянуто в судовому засіданні в присутності представника позивача), при укладанні договору про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави від 22.12.2014р, сторонами дотримано всіх встановлених чинним законодавством України, зокрема ЦК України, умов, які є необхідні для укладення такого роду правочинів, а саме: зміст договору не суперечить законодавству України; особи, які його вчиняли, а також їх представники мали належний обсяг цивільної дієздатності та правоздатності; оспрюваний договір, вчинено у нотаріальній формі, що відповідає приписам ЦК України та Закону України «Про іпотеку»; між сторонами було досягнута згода за всіма істотними умовами; договір спрямований на реальне настання наслідків, а саме результатом вказаного договору є передання від неплатоспроможного Банку - ПАТ «Терра Банк» прав іпотекодержателя до ПАТ «КРИСТАЛБАНК» відповідно до Акту приймання-передавання активів та зобов'язань від 22.12.214р, який вчинено на виконання плану врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк», затвердженого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Щодо тверджень позивача, що за договорами іпотеки та договорами застави відбулось відступлення права вимоги шляхом укладення Договору про передачу права, а не в порядку правонаступництва, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Постановою Правління Національного банку України від 06.08.2014р. № 463/БТ «Про віднесення ПАТ «ТЕРРА БАНК» до категорії проблемних», ПАТ «ТЕРРА БАНК» віднесено до категорії проблемних. Постановою Правління Національного банку України від 21.08.2014р. № 518 «Про віднесення ПАТ «ТЕРРА БАНК» до категорії неплатоспроможних, ПАТ «ТЕРРА БАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно ч. 2 ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції чинній на час укладення договору) Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2014р. за № 72 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» розпочато процедуру виведення ПАТ «ТЕРРА БАНК» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 22.08.2014р.

Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду (ч. 4 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 122 від 20.11.2014 р. продовжено здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ТЕРРА БАНК» на один місяць до 22.12.2014р. включно та продовжено повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ТЕРРА БАНК» Ірклієнка Юрія Петровича на один місяць до 22.12.2014р.

Частиною 1 ст. 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов'язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду.

Згідно частини 2 ст. 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» план врегулювання складається відповідно до вимог, встановлених актами Фонду. У плані врегулювання на підставі оцінки фінансового і майнового стану банку визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, зокрема створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на підставі плану врегулювання приймає рішення про утворення перехідного банку із передачею всіх або частини активів і зобов'язань одного або декількох неплатоспроможних банків. Перехідний банк утворюється у формі публічного акціонерного товариства.

З метою виведення з ринку неплатоспроможного банку ПАТ «ТЕРРА БАНК», Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було створено ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «КРИСТАЛБАНК».

Частиною 10 ст. 42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», перехідному банку передаються всі або визначена відповідно до плану врегулювання частина активів і зобов'язань неплатоспроможного банку.

Частиною 12 ст. 42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що перехідний перехідний банк у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набуває обов'язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов'язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Фонд зобов'язаний повідомити боржникам і кредиторам про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку перехідному банку шляхом розміщення узагальненої інформації на офіційних веб-сайтах Фонду, неплатоспроможного та перехідного банку. Кожний боржник та/або кредитор має право отримати інформацію про себе у приміщенні неплатоспроможного та перехідного банку або за телефоном (після ідентифікації).

Судом встановлено, що у порядку ч. 10 ст. 42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» між ПАТ «ТЕРРА БАНК» та ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «КРИСТАЛБАНК» було складено та підписано Акт приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «ТЕРРА БАНК» від 22.12.2014р.

У тому числі, вищезгаданим актом передано від ПАТ «ТЕРРА БАНК» до ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «КРИСТАЛБАНК» актив, який виник із Кредитного договору №КЛ/11/02 від 25.02.2011р. та Кредитного договору № КЛ/11/7 від 26.04.2011р., який укладено між ПАТ «ТЕРРА БАНК» та ТОВ «Могилів-подільський молокозавод». Також відповідно до вказаного акту від ПАТ «ТЕРРА БАНК» до ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «КРИСТАЛБАНК» було передано права кредитора за всіма угодами про забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, у тому числі за Іпотечними договорами, які укладені між ПАТ «ТЕРРА БАНК» та Войтовичем Т.А., Войтовичем В.Т. та Білоконем С.О. (12 іпотечних договорів).

14.04.2015р. Реєстраційною службою головного управління юстиції у місті Києві було проведено державну реєстрацію змін до статуту ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «КРИСТАЛБАНК». Згідно п. 1 1.2., 1.З., статуту ПАТ «КРИСТАЛБАНК», ПАТ «КРИСТАЛБАНК» є правонаступником всього майна, прав та зобов'язань ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «КРИСТАЛБАНК», яке правонаступником визначених активів (включаючи права за договорами забезпечення) ті обов'язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов'язаннями ПАТ «ТЕРРА БАНК».

Отже, передача активів відповідача 1 до відповідача 2 відбулась у порядку визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому судом відхиляються посилання позивача на ст. 512 ЦК України, оскільки до ПАТ «КРИСТАЛБАНК» перейшла лише частина прав та зобов'язань неплатоспроможного Банку, в порядку ст. 42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в той час, як сам ПАТ «Терра Банк» перебуває в процедурі ліквідації та після її завершення буде припинений як юридична особа.

Судом також встановлено, що вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу: Ярощук В.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1908. Так, нотаріусом на виконання вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін'юсту України № 29т 22.02.2012р. було встановлено-перевірено осіб, які підписали вказаний договір, їх дієздатність та правоздатність, а також повноваження представників, про що зроблено засвідчувальний напис на договорі.

Частиною 3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" визначено, що правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 1 глави 9 ч. 1 вказаного Порядку тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком заяв у електронній формі, заяв та примірників документів, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків. що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків.

При вчиненні нотаріальних дій, що потребують прикладення власноручного підпису осіб, нотаріус перевіряє справжність підпису цих осіб шляхом здійснення ними підпису у його присутності. Встановлення їх особи здійснюється за документами, визначеними Законом України "Про нотаріат" (п. 4 глави 9 ч. 1 Порядку).

Отже, з урахуванням вищенаведеного, господарський суд приходить до висновку, що твердження позивача про необхідність посвідчення підписів на Акті приймання-передавання прав за договорами іпотеки та договорами застави нотаріально, є необгрунтованими, оскільки сам перехід прав від ПАТ «Терра Банк» до ПАТ «КРИСТАЛБАНК» відбувся за нотаріально посвідченим Договором, що узгоджується з вимогами Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про заставу».

Окрім того, виходячи із змісту ч. 12 ст. 42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», господарський суд приходить до висновку, що передача прав за договором іпотеки та договорами застави не впливає на зміст самого зобов'язання і не порушує права та інтереси боржника (позивача), а отже, останній не є особою, яка на встановлених законом підставах може оспорювати її дійсність.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків а також порушення його прав й інтересів з боку відповідачів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Позивачем доказів, які б підтверджували факт порушення відповідачами його прав і охоронюваних законом інтересів, не надано, як і не доведено наявність та обґрунтованість обставин викладених у позовній заяві та підстав для визнання недійсним договору про передачу прав за договором іпотеки та договорами застави від 22.12.2014р., за таких обставин в задоволенні позовних вимог, з викладених у позові правових підстав, необхідно відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "МОГИЛІВ-ПОДІЛЬСЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 02.11.2015р.

Суддя В.В. Князьков