ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа № 922/4490/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Оганян Л.А., за довіреністю від 30.04.2015р. №01-42юр/3208;

відповідача - Закаблуков А.С., за довіреністю від 05.01.2015р. №268.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків (вх. № 4744Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 15.09.2015р.

у справі №922/4490/15

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків

до відповідача Харківського обласного КП "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.09.2015р. у справі №922/4490/15 (суддя Інте Т.В.) в задоволенні позову Акціонерної компанії "Харківобленерго" до Харківського обласного КП "Дирекція розвитку інфраструктури території" про стягнення коштів відмовлено.

Акціонерна компанія "Харківобленерго", м. Харків з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 15.09.2015р. у справі №922/4490/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції апелянт зазначає, що договір про організацію взаєморозрахунків від 04.08.2015р. не змінює та не припиняє зобов'язання сторін за договором про постачання електричної енергії від 29.12.2006 року, а лише свідчить про те, що відповідачу погоджено бюджетне фінансування оплати спожитої електричної енергії у 2014-2015 роках.

Крім того, вважає, що при укладанні договору взаєморозрахунків сторони лише організували взаєморозрахунки із заборгованості за спожиту електричну енергію, у зв'язку з особливістю регулювання відносин у сфері постачання та реалізації енергоносіїв, яка передбачає надання субвенції з державного бюджету для погашення різниці у тарифах.

Також, зазначає, що вжиття відповідачем всіх заходів, необхідних для належного виконання зобов'язання в частині погашення заборгованості перед позивачем за спожиту електричну енергію шляхом укладання договору взаєморозрахунків стосується лише пені.

Апелянт вказує на те, що сума пені, річних та інфляційних нараховані виключно на підставі п.4.2.1 договору, а на виконання умов договору позивач здійснив відповідачу поставку електричної енергії, проте у зв'язку з порушенням відповідачем договірного зобов'язання в частині здійснення оплати отриманої електричної енергії утворилась заборгованість по основному боргу, яка була сплачена відповідачем лише після порушення провадження у справі.

Автоматизованою системою документообігу Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (справу) призначено для розгляду судді-доповідачу Терещенко О.І.

Розпорядженням секретаря судової палати №1 Харківського апеляційного господарського суду, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Ільїн О.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.10.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Ільїн О.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 20.10.2015р.

15.10.2015р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін. (вх.№14205).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.10.2015р. розгляд справи відкладено на 10.11.2015р.

Розпорядженням голови Харківського апеляційного господарського суду від 09.11.2015р., у зв'язку з відпусткою судді Ільїна О.В., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Россолов В.В.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.11.2015р. розгляд справи відкладено на 17.11.2015 року., у зв'язку зі зміною складу колегії суддів.

У судовому засіданні 17.11.2015р. представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2006 року між АК "Харківобленерго" та Харківським обласним КП "Дирекція розвитку інфраструктури території" був укладений договір про постачання електричної енергії № 53999,01, відповідно до умов якого, позивач (постачальник) продає електричну енергію відповідачу (споживачу), а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, які є його невід'ємними частинами.

Термін дії договору пролонгований на 2015 рік, на підставі п. 9.11 договору.

Пунктом 2.1.2 договору сторони погодили, що позивач зобов'язується постачати електричну енергію, як різновид товару в обсягах, визначених, відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням умов розділів 6, 7 договору, відповідно до додатку № 1 та додатку № 2.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач здійснив відпуск електричної енергії відповідачу у період з листопада 2014 року по квітень 2015 року, що підтверджується відомостями (даними) про витрату електроенергії, які були підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками (а.с. 26-31).

Відповідно до п. 1 Додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору, відповідачу встановлений розрахунковий період з 21 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

Згідно п. 5 додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору, остаточний розрахунок відповідача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого позивачем електричної енергії рахунка, відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду відповідачем та постачальником електричної енергії (позивачем) визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 20 "Акт про використану електричну енергію", який відповідач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів. Для проведення остаточного розрахунку відповідач протягом 20 днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО "Харківенергозбут" рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений протягом 5 операційних днів з дня його отримання. В разі неявки відповідача для отримання рахунку позивач направляє рахунок відповідачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим відповідачем з дня його відправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач рахунки на оплату електричної енергії в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО "Харківенергозбут" не отримував, у зв'язку з чим зазначені рахунки були направлені на адресу відповідача рекомендованими листами (а.с. 42-47).

Відповідно до п. 2.2.1 договору, відповідач зобов'язаний виконувати його умови.

Пунктом 2.2.5 договору встановлено, що відповідач зобов'язаний своєчасно оплачувати позивачу вартість електричної енергії та інших нарахування згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків".

Однак, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленої позивачем електричної енергії в обумовлений сторонами строк не виконав, в зв'язку з чим у нього перед відповідачем утворилась заборгованість в сумі 1519875,00 грн.

Надалі, 04.08.2015р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (відповідач), Акціонерною компанією "Харківобленерго" (позивач), Державним підприємством "Енергоринок" та Публічним акціонерним товариством "Центренерго" був укладений договір №375Е/56 про організацію взаєморозрахунків, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. № 375.

Пунктом 1 договору від 04.08.2015р. сторони погодили, що предметом вищевказаного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною пунктом 16 статті 14 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік " (далі - субвенція), відповідно до Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. № 375.

Згідно п. 7 договору про організацію взаєморозрахунків, відповідач після отримання коштів від Департаменту житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації в сумі 1519875,00 грн., мав перерахувати їх на рахунок відповідача для погашення заборгованості за договором №53999,01 від 29.12.2006 р.

Сторони домовились не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору (п.12 договору від 04.08.2015р.).

Відповідно до п.17 договору від 04.08.2015р., після виконання договору сторони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2015р., на виконання умов договору про організацію взаєморозрахунків, відповідачем були перераховані на рахунок позивача грошові кошти в сумі 1519875,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 20.08.2015 р.

Зазначене вище стало підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій останній просить стягнути з відповідача 146700,83 грн. пені, три відсотки річних в сумі 7489,91 грн., 177624,11 грн. індексу інфляції та судовий збір в сумі 6636,30 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за договором №53999,01 від 29.12.2006 року.

15.09.2015р. господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Предметом позову у даній справі є стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором про постачання електричної енергії від 29.12.2006 року №53999,01.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами Закону України "Про електроенергетику" від 08.06.2000 року №1812-ІІІ та "Правил користування електричною енергією", затвердженими Постановою НКРЕ України від 31.07.1996 № 28, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених пунктом 2.2.5 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2 "Порядок розрахунків", відповідач сплачує позивачу суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується відповідачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку № 2 "Порядок розрахунків", до дня ліквідації заборгованості включно та зазначається з рахунку окремим рядком.

Як вже зазначалось, позивач в обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що відповідач свої зобов'язання з оплати поставленої позивачем електричної енергії в обумовлений сторонами строк не виконав, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача 146700,83 грн. пені, три відсотки річних в сумі 7489,91 грн., 177624,11 грн. індексу інфляції.

Проте, з такими доводами колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Як вже було зазначено, сторони в пункті 12 договору №375Е/56 від 04.08.2015р. про організацію взаєморозрахунків домовились не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. Пунктом 17 договору №375Е/56 від 04.08.15 р. про організацію взаєморозрахунків передбачено, що після виконання договору сторони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору.

Таким чином, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за електричну енергію, поставленою відповідно до договору №53999,01 від 29.12.2006року.

А отже, для застосування санкцій, передбачених п. 4.2.1 договору №53999,01 від 29.12.2006р., та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який є чинним на момент розгляду справи, і відповідно до пункту 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Колегія суддів вважає, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за поставлену електричну енергію за періоди, на які були нараховані суми 3% річних, інфляційних та пені, що є предметом розгляду у даній справі.

Отже, санкції, передбачені пунктом 4.2.1 договору, підлягають застосуванню лише у разі здійснення оплати поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків.

Крім того, колегія суддів зазначає, що умовами укладеного сторонами договору про взаєморозрахунки передбачено, що після виконання договору сторони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України № 3-105гс14 від 09.09.2014 р. (господарська справа №5011-1/1043-2012-42/528-2012), № 3-102гс14 від 09.09.2014 р. (господарська справа № 5011-35/1272-2012-42/527-2012), № 3-101гс14 від 30.09.2014 р. (господарська справа №5011-35/1533-2012-19/522-2012), 3-322гс15 від 01.07.2015р.

Таким чином, посилання апелянта на те, що договір про організацію взаєморозрахунків №375Е/56 від 04.08.2015р. не змінює зобов'язання сторін за договором про постачання електричної енергії №53999,01 від 29.12.2006 р. не відповідають правовій позиції Верховного Суду України, а тому, є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки розрахунок за відпущену відповідачу електричну енергію у період з листопада 2014 року по квітень 2015 року відбувся у порядку та строки, передбачені договором про організацію взаєморозрахунків.

Твердження апелянта про те, що умовами договору про постачання електричної енергії визначено стягнення пені, річних та інфляційних не знайшли свого підтвердження, оскільки розрахунок за відпущену відповідачу електричну енергію у період з листопада 2014 року по квітень 2015 року відбувся у порядку та строки передбачені договором про організацію взаєморозрахунків.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції апелянтом не надано ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів, які б спростували висновки, викладені в рішенні господарського суду першої інстанції, та всупереч вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України не доведені ті обставини, на які апелянт посилався, як на підставу своїх вимог.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами.

Таким чином, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.09.2015р. у справі № 922/4490/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 17.11.2015р.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Россолов В.В.