КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р. Справа№ 01/5026/333/2011

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Остапенка О.М.

Сотнікова С.В.

представники сторін:

від ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління": не з'явився;

від Боримської Н.І.: Крупа Р.А., за довіреністю № 1512 від 09.11.2015;

від Міністерства оборони України: Пасічник К.Ю., за довіреністю № 220/315/9 від 18.05.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства "Черкаське будівельно-монтажне управління" на ухвалу господарського суду Черкаської області від 22.06.2015 у справі № 01/5026/333/2011 (суддя Хабазня Ю.А.)

за заявою управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м.Черкаси, м.Черкаси

до державного підприємства "Черкаське будівельно-монтажне управління", м.Черкаси

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Черкаської області перебуває справа № 01/5026/333/2011 за заявою управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м.Черкаси, до державного підприємства "Черкаське будівельно-монтажне управління" про визнання банкрутом.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 21.02.2011 порушено провадження у справі про банкрутство державного підприємства «Черкаське будівельно-монтажне управління».

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 05.04.2011 введено процедуру розпорядження майном.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 09.11.2011 затверджено мирову угоду, провадження у справі припинено.

Ухвалою від 18.03.2014 розірвано мирову угоду, укладену між державним підприємством «Черкаське будівельно-монтажне управління» та головою комітету кредиторів. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Ноговського Ігоря Леонідовича.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 22.06.2015 по справі № 01/5026/333/2011 заяву Боримської Н.І. від 18.09.2014 з уточненнями від 30.03.2015 і від 12.05.2015 та скаргу від 29.05.2015 задоволено частково, визнано не сплаченими Боримській Н.І. відповідно до ухвали суду від 02.09.2011 кошти у сумі 7212,62 грн., та підтверджено право Боримської Н.І. на отримання цієї суми від боржника, з яких надалі підлягають виплаті 3 760,36 грн. - у другу чергу, 3 452,26 грн. - у четверту чергу, в решті вимог за заявами від 18.09.2014 із уточненнями від 30.03.2015 та від 12.05.2015 провадження у справі припинено відповідно до п.4 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, розгляд вимоги у скарзі від 29.05.2015 про зобов'язання розпорядника майна боржника скликати збори кредиторів, відкласти та здійснити разом зі скаргою Боримської Н.І від 19.05.2015, у решті вимог у скарзі від 29.05.2015 відмовлено, у задоволенні заяв розпорядника майна боржника від 12.06.2015 № 12/06-01 та від 12.06.2015 № 12/06 відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції керувався ст. 86 ГПК України, ст. 15, ч. 4 ст. 24 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Частково не погоджуючись з прийнятою ухвалою, державне підприємство "Черкаське будівельно-монтажне управління" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить суд частково скасувати оскаржувану ухвалу і прийняти нове рішення, яким у задоволені вимог громадянки Боримської Н.І. відмовити.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 32, 35 ГПК України. Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що місцевим господарським судом безпідставно не враховано, того що боржником частково погашено конкурсні кредиторські вимоги громадянці Бормській Н.І. до моменту прийняття ухвали суду від 02.09.2011.

10.11.2015 через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником Боримської Н.І. подано заперечення на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Міністерства оборони України підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Боримської Н.І. та особисто Боримська Н.І. заперечували вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених в запереченнях на апеляційну скаргу.

В судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися представники інших сторін та учасників провадження у справі, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи є докази (поштові повідомлення) належного повідомлення сторін про час та місце розгляду апеляційної скарги, а також враховуючи обмеження процесуального строку розгляду скарг на ухвали місцевих господарських судів колегія суддів, порадившись, ухвалила розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників інших сторін та учасників провадження у справі, що не з'явилися.

Дослідивши копії матеріалі оскарження, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» застосовуються норми цього Закону в редакції, що діяла до 19.01.2013 (далі по тексту - Закон).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи до господарського суду першої інстанції звернулася Боримська Н.І. з заявою від 18.09.2014 (вх.суду № 20652/14 від 18.09.2014) про визнання її кредитором боржника та внесення до реєстру вимог кредиторів її вимоги у сумі 160 096,89 грн., з яких: 17 797,18 грн. заборгованість по заробітній платі, 3452,26 грн. повернення підзвітних сум, 138 847,45 грн. середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України за період з 01.01.2011 по 18.09.2014.

Крім того в матеріалах справи наявні уточнення вищезазначеної заяви, оформлені заявами від 30.03.2015 (вх.суду № 7869/15 від 31.03.2015) та від 12.05.2015 (вх.суду № 11127/15).

Також, 02.06.2015 Боримською Н.І. подано до господарського місцевого суду клопотання від 02.06.2015 (вх.суду №13140/15) про залишення без розгляду її заяви від 18.09.2014 про визнання кредитором із заявами-уточненнями від 30.03.2015 та від 12.05.2015.

У зазначеному клопотанні Боримська Н.І. не погоджується з клопотанням арбітражного керуючого Ноговського І.Л. від 18.08.2014 №18/08 (вх.суду №18252/14 від 18.08.2014), в якому останній вважає відсутньою станом на 18.08.2014 заборгованість по заробітній платі перед заявницею та просить врахувати під час розгляду клопотання розпорядника майна боржника про виключення її вимог з реєстру вимог кредиторів раніше подані заявницею розрахунки розміру її вимог у заяві від 05.05.2015.

Також в матеріалах справи наявна скарга від 29.05.2015 (вх. № 13173/15 від 02.06.2015) на дії та бездіяльність арбітражного керуючого Ноговського І.Л. Доводи цієї скарги зводяться до того, що заявниця не погоджується з доводами розпорядника майна боржника та представника боржника про повне погашення її вимог і вважає, що із тих вимог, які визнані ухвалою суду від 02.09.2011 на суму 134240,52 грн. (з яких: 130788,26 грн. заборгованість з заробітної плати, 3452,26 грн. підзвітні суми), непогашеними є вимоги на суму 20650,21 грн. (з яких: 17197,95 грн. заборгованість із заробітної плати та 3452,26 грн. підзвітні суми).

До суду також звернувся арбітражний керуючий Ноговський І.Л. з заявами:

- від 12.06.2015 № 12/06-01 про необхідність визнання отриманих Боримською Н.І. до затвердження реєстру вимог кредиторів боржника коштів в сумі 21 850,07 грн., такими, що увійшли до загальної суми виплат із заборгованості перед нею;

- від 12.06.2015 № 12/06 про внесення змін до реєстру вимог кредиторів в частині вимог кредитора Боримської Н.І. у зв'язку із погашенням заборгованості перед нею на суму 108 938,19 грн.

Доводи вищезазначених та попередніх заяв розпорядника майна боржника зводяться до того, що сплачені Боримській Н.І. кошти до моменту винесення ухвали від 02.09.2011 (якою затверджено реєстр вимог кредиторів, зокрема затверджено вимоги Боримської Н.І. в розмірі 134 240,52 грн.) мають бути зараховані у погашення боргу, визнаного ухвалою суду від 02.09.2011.

Вищезазначені обставини свідчать про наявність спору між Боримською Н.І. та розпорядником майна боржника Ноговським І.Л. і боржником щодо права кредитора на отримання коштів від боржника та стосовно суми цих коштів, на підставі чого правомірно судом першої інстанції було прийнято рішення про неприйняття клопотання від 02.06.2015 (вх.суду № 13140/15) в частині фактичної відмови від визнання права на отримання несплаченої відповідно до ухвали суду від 02.09.2011 частини коштів, оскільки ці дії порушують права та охоронювані законом інтереси Боримської Н.І.

Також колегією суддів встановлено, що вимоги Боримської Н.І. (про визнання її кредитором боржника та внесення до реєстру вимог кредиторів її вимог на суми, нараховані за період з 01.01.2011 по 18.09.2014), які заявниця визначила такими, що виникли під час провадження у справі про банкрутство, а тому не підлягають розгляду саме у процедурі розпорядження майном на підставі абз. 8 ч. 1 ст. 23 Закону-1992, якою встановлено одним із наслідків визнання боржника банкрутом виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, у випадках і порядку, передбаченому ІІ розділом.

Враховуючи вище зазначене судом першої інстанції правомірно зроблено висновок про те що клопотання про залишення без розгляду її заяви від 18.09.2014 із уточненнями від 30.03.2015 та від 12.05.2015 в цій частині є відмовою від розгляду вимог у процедурі розпорядження майном, яку прийнято судом у зв'язку з чим провадження у справі в частині розгляду цих вимог обґрунтовано припинено відповідно до п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, як вбачається з матеріалів справи ухвалою господарського суду Черкаської області від 02.09.2011 затверджено реєстр вимог кредиторів, якою заявника Боримську Н.І. визнано кредитором боржника на суму 134 240,52 грн., з яких: 130 788,26 грн. заборгованість з заробітної плати у другу чергу та 3 452,26 грн. підзвітні суми - у четверту чергу.

Вказаною ухвалою склад вимог заявниці, віднесених до другої черги погашення як "заборгованість із заробітної плати" на суму 130 788,26 грн., не конкретизовано, однак враховуючи, що ці вимоги визнані судом у розмірі, заявленому заявницею (але без моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.), то згідно з цією заявою (а.с.76 т.5) та первісною заявою від 17.05.2011 (а.с.62 т.3) складаються з:

- 99 947,49 грн. заробітної плати (які в свою чергу складаються із заборгованості із виплати заробітної плати за період з серпня 2008 року по грудень 2010 року на суму 85 159,93 грн., компенсації втрати доходу з невиплаченої заробітної плати на суму 11 198,17 грн. за період з 01.07.2008 по 01.05.2011, та 3% річних на суму 3 589,39 грн.;

- 30 840,77 грн. середнього заробітку, нарахованого відповідно до ст.117 КЗпП України за невиплату заробітної плати при звільненні за період з 01.01.2011 по 29.08.2011.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 27.10.2011 позовну заяву Боримської Н.І до державного підприємства "Черкаське будівельно-монтажне управління" задоволено повністю, стягнуто на користь позивача 123 125,75 грн., з яких:

- 83 317,91 грн. заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період з грудня 2008 року по грудень 2010 року;

- 34 807,84 грн. середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку, (нарахованого відповідно до ст.117 КЗпП України за невиплату заробітної плати при звільненні) за період з 01.01.2011 по 29.09.2011;

- 5 000 моральної шкоди.

В абз.2 резолютивної частини вказаного рішення допущено описку: замість загальної суми задоволених вимог 123125,75 грн. помилково вказано суму 123123,75 грн.

Таким чином різниця між сумами, затвердженими ухвалою господарського суду Черкаської області у даній справі від 02.09.2011 і рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 27.10.2011, становить:

16 629,58 грн. - заробітної плати (99 947,49 - 83 317,91; з них: 1 842,02 грн. - заборгованість із заробітної плати; 11 198,17 грн. - компенсація втрати доходу з невиплаченої заробітної плати; 3 589,39 грн. - 3% річних);

- 3 967,07 грн. - середнього заробітку, нарахованого відповідно до ст.117 КЗпП за невиплату заробітної плати при звільненні (30 840,77 - 34 807,84) за період з 30.08.2011 по 29.09.2011;

3 452,26 грн. - підзвітних сум;

- 5000 грн. - моральної шкоди.

Отже, вимоги заявниці відповідно до рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 27.10.211 на суму 8 967,07 грн. (3 967,07 + 5 000) виникли після порушення провадження у справі під час проведення процедур банкрутства і є поточними, в зв'язку з чим заявниця мала звернутися із заявою про визнання її поточним кредитором боржника на вказану суму, однак така заява в матеріалах справи відсутня, підстав для її розгляду і визнання немає.

Листом від 04.07.2013 № 19077 Соснівський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (далі - відділ ДВС) повідомив боржника, що отримав від стягувача Боримської Н.І. заяву про часткове погашення боржником заборгованості перед нею, у зв'язку з чим її залишок складає 61 958,15 грн.; що вказана сума була погашена наступним чином: 30.03.2012 на суму 21,28 грн. (платіжне доручення від 27.03.2012 № 1476); 27.04.2012 на суму 2 024,91 грн. (платіжне доручення від 25.04.2012 № 2042); 21.08.2012 на суму 16 888,59 грн. (платіжне доручення від 23.08.2012 № 4673); 29.08.2012 на суму 43 023,37 грн. (платіжне доручення від 30.08.2012 № 4790); що 17.10.2012 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м.Черкаси № 2-5090 від 27.02.2012 завершено на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з повним фактичним виконанням. Ухвала ж суду про затвердження реєстру вимог кредиторів винесена 02.09.2011, тобто відділ ДВС погашав вимоги Боримської Н.І. після її винесення.

Однак, зазначений лист відділу ДВС не містить інформації про те, які саме суми із визначених рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 27.10.2011 (123 125,75 грн.) були погашені, тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що погашеними є ті вимоги, які могли бути погашені на законних підставах під час дії мораторію, а саме вимоги по заробітній платі.

Відповідно до ч. 4 і 6 ст. 12 Закону-1992 мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду; протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

З огляду на вкладене суму 61958,15 грн., сплачену Боримській Н.І. відділом ДВС, правомірно визнана судом першої інстанції сумою, яка сплачена на погашення виключно заробітної плати, яка присутня як в рішенні Соснівського суду, так і в ухвалі господарського суду у більших сумах (відповідно 83 317,91 грн. та 85 159,93 грн.).

Решта сплачених Боримській Н.І. безпосередньо боржником після затвердження реєстру вимог кредиторів сум складає: 3000 грн. - платіжна відомість № 35 від 22.09.2011; 2000 грн. та 69,75 грн. - платіжна відомість № 88 від 24.10.2011; 60000 грн. - платіжна відомість № 50 від 23.12.2011 - разом 65069,75 грн.

Оскільки 61958,15 грн. сплачено в межах виконавчого провадження відділом ДВС, то всього Боримській Н.І після винесення ухвали суду від 02.09.2011 сплачено загальну суму 127027,90 грн. (65069,75 + 61958,15).

Проаналізувавши наведене колегія суддів вважає, що сума сплачена до моменту винесення ухвали суду від 02.09.2011 була врахована судом при затвердженні реєстру вимог кредиторів, оскільки в іншому випадку боржник зобов'язаний був подати документи про оплату до моменту винесення цієї ухвали від 02.09.2011 та вимагати врахування їх при визнанні вимог Боримської Н.І. в реєстрі вимог кредиторів.

Матеріали не містять доказів скасування або перегляду з нововиявленими обставинами ухвали суду від 02.09.2011 в частині вимог Боримської Н.І., а тому судом першої інстанції правомірно встановлено відсутність належних доказів сплати коштів Боримській Н.І. у погашення вимог, визнаних ухвалою суду від 02.09.2011.

Отже, вимоги Боримської Н.І., які є непогашеними відповідно до ухвали суду від 02.09.2011 складають 7212,62 грн. (134240,52 - 127027,90), з них 3760,36 грн. - у другу чергу, 3452,26 грн. - у четверту чергу (яка не могла бути погашена в силу мораторію), тому скарга в частині невизнання розпорядником майна боржника і боржником наявності вимог Боримської Н.І, які надалі підлягають погашенню у справі про банкрутство, підлягає задоволенню.

Також правомірною, на думку колегії суддів, є відмова суду першої інстанції в решті вимог заяви Боримської Н.І, оскільки визнання у справі про банкрутство будь-яких додаткових вимог до боржника має здійснюватись відповідно вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" шляхом подання відповідної заяви до суду, надіслання її усім учасникам провадження у справі про банкрутство боржника, сплати судового збору, а не шляхом направлення листів до розпорядника майна боржника та пред'явлення до суду вимог зобов'язати розпорядника майна боржника отримати на пошті листи, розглянути листи, дати оцінку викладеному у листах тощо.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів не приймає до уваги, викладені в апеляційній скарзі твердження стосовно порушення судом першої інстанції ст.ст. 32, 35 ГПК України стосовно неприйняття доказів сплати коштів (без зазначення яких саме) боржником Боримській Н.І. до винесення ухвали суду від 02.09.2011.

Необґрунтованим є твердження скаржника з приводу винесення судом першої інстанції непередбаченого Законом судового рішення про визнання боргу несплаченим, оскільки ст.ст. 1, 4-5, 14 Закону передбачено обов'язок суду розглядати скарги на дії або бездіяльність арбітражних керуючих та здійснювати процесуальні повноваження з контролю законності судового провадження з дотримання прав учасників провадження, а тому за результатами розгляду скарги на дії розпорядника майна судом першої інстанції було прийнято ухвалу, якою вирішено спір, наявний між кредитором з одного боку та розпорядником майна і боржником з іншого.

У відповідності до ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Інших додаткових пояснень або доказів, окрім тих, які наявні в матеріалах справи, суду надано не було.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи правильності висновку місцевого господарського суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 ГПК України підстав для скасування чи зміни ухвали місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Черкаської області від 22.06.2015 у справі № 01/5026/333/2011 залишити без змін, а апеляційну скаргу державного підприємства "Черкаське будівельно-монтажне управління" залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді О.М. Остапенко

С.В. Сотніков