КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р. Справа№ 910/10527/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 16.11.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2015 (повне рішення складено 31.08.2015)

у справі №910/10527/15 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш»

до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

за участю військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України

про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі №910/10527/15 позов задоволено частково. В частині позову про зобов'язання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконати платіжні доручення ДП державної компанії «Укрспецекспорт» «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» №281 від 06.04.2015 на суму 300 000,00 грн. №287 від 06.04.2015 на суму 700 000,00 грн. у справі №910/10527/15 припинено. Зобов'язано ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконати платіжне доручення ДП державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» №290 від 24.02.2015 на суму 65 000,00 доларів США. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ДП державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» 609,00 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі №910/10527/15 в частині зобов'язання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконати платіжне доручення ДП державної компанії «Укрспецекспорт» «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» від 24.02.2015 №290 на суму 65 000,00 США та прийняти нове рішення суду, яким у позові відмовити повністю.

В своїх доводах відповідач посилається на те, що висновки, які викладені в рішенні місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи та має місце порушення норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою від 01.10.2015 Київським апеляційним господарським судом прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/10527/15 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Представник позивача та прокурор брали участь в судових засіданнях, заперечували щодо доводів апеляційної скарги, надавали пояснення та просили апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі №910/10527/15 - без змін.

Представник відповідача брав участь в судових засіданнях, надавав пояснення, підтримував доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі №910/10527/15 в частині зобов'язання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконати платіжне доручення ДП державної компанії «Укрспецекспорт» «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» від 24.02.2015 №290 на суму 65 000,00 доларів США скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у позові відмовити повністю.

Дочірнім підприємством державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі №910/10527/15 - без змін.

Згідно з ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2001 між комерційним банком «Фінанси і кредит» (нині - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», банк) та дочірнім підприємством державної компанії «Укрспецекспорт» «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш», клієнт) укладено договір №061-01/Н-46 (договір-1), відповідно до п. 1.1. якого, банк відкриває клієнту поточний рахунок в національній валюті - українських гривнях №9980 і здійснює розрахункові та касові операції за цим рахунком за дорученням клієнта.

Згідно з п. 2.1. договору-1 банк зобов'язується проводити розрахункові і касові операції за рахунком за дорученням клієнта, а у випадках, прямо вказаних у законодавстві - без доручення клієнта.

15.11.2010 між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та дочірнім підприємством державної компанії «Укрспецекспорт» «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» (клієнт) укладено договір №020-10/АНВ на розрахунково-касове обслуговування (договір-2), відповідно до п. 1.1. якого, банк відкриває клієнту поточні рахунки в іноземній валюті: №6901 в доларах США; №6902 в євро та зобов'язується здійснювати їх розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку в порядку і на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 2.1. договору-2 банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Відповідно до п. 3.1.1. договору-2 сторони погодили, що банк має право використовувати грошові кошти на рахунках, гарантуючи при цьому право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Пунктом 3.2.1. договору-2 клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунках, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Згідно з п. 3.3.2. договору-2 банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунків та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові та інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком і клієнтом.

08.04.2015 позивач надав відповідачу на виконання платіжні доручення №281 на суму 300 000,00 грн., №287 на суму 700 000,00 грн. та №252 на суму 322 764,54 грн., що підтверджується листом №27/9-3688 від 07.04.2015, копія якого міститься в матеріалах справи (а. с. 32).

24.02.2015 відповідачем отримано від позивача на виконання платіжні доручення №49 від 24.02.2015 на суму 20 000,00 євро (за рахунком №6902 в євро) та №290 від 24.02.2015 на суму 65 000,00 доларів США (за рахунком №6901 в доларах США), що підтверджується листом №27/9-2054 від 24.02.2015 (а. с. 73).

13.03.2015 позивачем було надано банку на виконання платіжне доручення №289 на суму 705 000,00 доларів США, що підтверджується листом №27/9-2673 від 12.03.2015 (а. с. 34).

Однак, згідно з твердженнями дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» зазначені платіжні доручення виконані не були, у зв'язку з чим у квітні 2015 року останній звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання виконати платіжні доручення №289 від 10.03.2015 на суму 705 000,00 доларів США, №49 від 24.02.2015 на суму 20 000,00 євро, №290 від 24.02.2015 на суму 65 000,00 доларів США, №252 на суму 322 764,54 грн. від 08.04.2015, №281 на суму 300 000,00 грн. від 08.04.2015, №287 на суму 700 000,00 грн. від 08.04.2015.

При прийнятті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068, ст. 1073 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

За платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту (ч. 1 ст. 1089 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1091 Цивільного кодексу України банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Пунктом 1.12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 встановлено, що банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунка клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини; ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності. Платник/стягувач, отримавши повідомлення банку, для забезпечення своїх прав щодо розрахунків може вжити заходів відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Судом встановлено, що платіжні доручення №281 на суму 300 000,00 грн. №287 на суму 700 000,00 грн. були виконані банком 20.05.2015 та 14.05.2015 відповідно (після звернення до суду із позовом), що підтверджується випискою банку по особовому рахунку позивача №9980.

Тому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження у справі в частині зобов'язання перерахувати кошти згідно з платіжними дорученнями №281 на суму 300 000,00 грн. №287 на суму 700 000,00 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Вимога позивача про зобов'язання виконати платіжне доручення №252 на суму 322 764,54 грн., позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до виписки по рахунку позивача, станом на 12.08.2015 на рахунку №9980 обліковується 4 928,59 грн., що є недостатнім для виконання зазначеного платіжного доручення.

Відповідно до виписки по рахунку №6902 (в євро) станом на 12.08.2015 на вказаному рахунку обліковується 7,70 євро, тому вимога про виконання платіжного доручення №49 від 24.02.2015 на суму 20 000,00 євро також задоволенню не підлягає у зв'язку з недостатністю грошових коштів для здійснення даної операції.

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання виконати платіжне доручення №289 на суму 705 000,00 доларів США судова колегія зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, зокрема, з виписки по рахунку №6901 (в доларах США), що станом на 12.08.2015 на вказаному рахунку обліковується 684 460,70 доларів США.

Враховуючи те, що сума платіжного доручення №289 є більшою, ніж сума коштів на рахунку позивача, то позов в цій частині задоволенню не підлягає, через недостатність коштів на рахунку.

Відповідно до п. п. 8.1., 8.4. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Статтею 30 зазначеного Закону визначено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

Крім того, судом встановлено, що 24.02.2015 відповідач отримав від позивача платіжне доручення №290 від 24.02.2015 на перерахування 65 000,00 доларів США, однак зазначене платіжне доручення банком виконано не було.

Також судом встановлено, що 26.03.2015 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою про перерахування валютних коштів згідно з платіжним дорученням №290 від 24.02.2015 і лише 27.03.2015 банком відмовлено у виконанні платіжного доручення №290 від 24.02.2015 у зв'язку із не заповненням обов'язкового реквізиту платіжного доручення, зокрема, не зазначено назву країни платника (графа 50).

Згідно з п. 3.5. Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземній валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України №216 від 28.07.2008, уповноважений банк здійснює переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунків платника в межах залишків коштів в іноземній валюті або банківських металів на цих рахунках на початок операційного дня або в межах наданого кредиту овердрафт відповідно до умов договору між банком і платником з урахуванням суми коштів, потрібної для сплати уповноваженим банком можливих комісійних винагород (витрат банкам-кореспондентам у разі переказу іноземної валюти.

Відповідно до п. 3.9. зазначеного Положення уповноважений банк зоюовязаний виконати платіжне доручення в іноземній валюті в межах строку, погодженого з платником, та з урахуванням дати валютування, що визначається уповноваженим банком згідно з його внутрішніми правилами, які ґрунтуються на укладених міжбанківських угодах (договорах) про встановлення кореспондентських відносин з банками-кореспондентами, а також з урахуванням строку, необхідного для виконання вимог ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Таким чином, відповідач не здійснив виконання платіжного доручення у визначені законодавством строки та надав відмову щодо його виконання також з порушенням строків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в частині зобов'язання виконати платіжне доручення №290 від 24.02.2015 у розмірі 65 000,00 доларів США.

В матеріалах справи міститься копія платіжного доручення №290 від 24.02.2015 (а. с. 74) на суму 65 000,00 доларів США та копії листів з якими позивач звертався до відповідача з вимогою виконати платіжне доручення №290 від 24.02.2015, тому твердження скаржника про те, що позивачем не доведено ініціювання перед банком переказу грошових коштів за вказаним платіжним дорученням є помилковим, а також посилання представника банку на те, що платіжні доручення чинні протягом 30 днів є безпідставним, оскільки саме з вини банку не було здійснено перерахування грошових коштів у відповідності до ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (протягом 3 днів).

Враховуючи те, що на рахунку позивача №6901 (в доларах США), обліковується 684 460,70 доларів США, то позовна вимога щодо зобов'язання виконати платіжне доручення №290 від 24.02.2015 підлягає задоволенню.

Твердження скаржника про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з тим, що 17.09.2015 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних, запроваджено тимчасову адміністрацію та відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» діє мораторій на задоволення вимог кредиторів колегія суддів не бере до уваги, оскільки платіжне доручення №290 від 24.02.2015 було надано банку до запровадження тимчасової адміністрації.

Отже, з огляду на вищенаведене позовна вимога про зобов'язання виконати платіжне доручення №290 від 24.02.2015 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. ст. 34, 43 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі №910/10527/15 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі №910/10527/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі №910/10527/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі №910/10527/15 залишити без змін.

3. Справу №910/10527/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук