РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2015Справа №910/24180/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»
доПублічного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2»
простягнення 5125 грн. 19 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Лазор А.І. - представник за довіреністю № 0115-167 від 02.11.2015;

від відповідача: Полонська Н.М. - представник за довіреністю № 357-1 від 17.11.2014.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.09.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» про стягнення 5125 грн. 19 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ВС/9825000, укладеного між позивачем та відповідачем, внаслідок настання 26.08.2010 страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася з вини водія застрахованого транспортного засобу (причіп трактора ПТУ-20 д/н НОМЕР_2) ОСОБА_1., було виплачено страхове відшкодування у заявленій до стягнення сумі Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АХА Страхування» (яка, в свою чергу, виплатила страхове відшкодування за Договором добровільного страхування ИБ2206611 від 22.09.2009 потерпілій особі). При цьому, як зазначив позивач, у постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2010 у справі № 3-4192/1/10 встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок того, що ОСОБА_1. перед в'їздом не перевірив і не забезпечив технічно-спроможного стану причепа трактора ПТУ-20 д/н НОМЕР_2, що призвело до відриву заднього колесу (правого) та пошкодження автомобіля Опель, державний номер НОМЕР_1. За таких обставин, враховуючи положення п. г ч. 38.1.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач отримав право регресної вимоги до свого страхувальника - відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 порушено провадження у справі № 910/24180/15 та справу призначено до розгляду на 05.10.2015.

05.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому відповідач, зокрема, зазначив, що заперечує проти задоволення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладено розгляд справи на 19.10.2015.

07.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив суд витребувати у Дніпровського районного суду м. Києва належним чином засвідчену копію постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2010 у справі № 3-4192/1/10.

19.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позивачем не надано суду доказів, що постанова Дніпровського районного суду від 13.09.2010 (справа № 3-4192/1/10), якою ОСОБА_1. визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталась 26.08.2010, набрала законної сили. Крім того, відповідач зазначив, що в матеріалах справи відсутній висновок аварійного комісара чи експерта про розмір завданих збитків власнику автомобіля Опель, державний номер НОМЕР_1, у зв'язку з чим визначити розмір завданих збитків неможливо. При цьому, відповідач зазначив, що в матеріалах справи відсутні документи, які б містили інформацію про те, які документи, що визначають розмір збитків повинен був надати потерпілий Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АХА Страхування» для виплати страхового відшкодування.

У судовому засіданні 19.10.2015, розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, суд задовольнив вказане клопотання та ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із запитом про надання копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1. у справі № 3-4192/1/10 від 13.09.2010 та надання відомостей про набрання вказаною постановою законної сили.

У судовому засіданні 19.10.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 09.11.2015.

06.11.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі, які суд долучив до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 09.11.2015 надав усні пояснення по справі; позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.11.2015 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 09.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду (вих. № б/н від 02.09.2010), виданої Управлінням державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в місті Києві, та постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2010 у справі № 3-4192/1/10 (станом на 28.09.2010 набрала законної сили) встановлено, що 26.08.2010 ОСОБА_1., керуючи трактором полісним Т-150К, державний номер НОМЕР_3, з причепом трактора ПТУ-20 д/н НОМЕР_2, порушив п. 2.3 Правил дорожнього руху України та перед в'їздом не перевірив і не забезпечив технічно-спроможного стану причепа, що призвело до відриву заднього колесу (правого) та пошкодження автомобіля Опель, державний номер НОМЕР_1.

Вищевказаною постановою ОСОБА_1. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, суд зазначає, що позивачем було долучено через канцелярію суду 06.11.2015 належним чином засвідчену якісну копію постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2010 у справі № 3-4192/1/10 з відміткою про набрання законної сили станом на 28.09.2010.

22.09.2009 між Закритим акціонерним товариством «АХА Україна» (страховик) та ОСОБА_2. (страхувальник) укладено Договір страхування ИБ2206611 від 22.09.2009, яким передбачено страхування майнових інтересів вигодонабувача, пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Opel, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до п. 10 Договору строк його дії встановлено з 23.09.2009 по 22.09.2010.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до рахунку № 12075/10 від 12.10.2010, виставленого Приватним підприємцем ОСОБА_4 та складеного на підставі висновку/калькуляції № У12075/10 від 07.10.2010 (за допомогою ліцензійного програмного забезпечення системи Audatex), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Опель, державний номер НОМЕР_1, становить 7142 грн. 44 коп. (без ПДВ).

Згідно з актом виконаних робіт № 1-10 від 25.10.2010, складеним Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3., фактична вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Опель, державний номер НОМЕР_1, становить 8210 грн. 00 коп. (без ПДВ).

Судом встановлено, що наведені в акті виконаних робіт № 1-10 від 25.10.2010 роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із тими пошкодженнями автомобіля Опель, державний номер НОМЕР_1, що зазначені у довідці учасника дорожньо-транспортної пригоди, виданої Відділом ДАІ з обслуговування Дніпровського району при УДАІ ГУ МВС України в м. Києві та акті огляду транспортного засобу від 27.08.2010.

Згідно зі страховим актом № 12075/10/05/11 від 20.10.2010, складеним Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування», загальний розмір страхового відшкодування за Договором страхування ИБ2206611 від 22.09.2009 від 22.09.2009 становить 5635 грн. 19 коп., на підставі якого та заяви ОСОБА_2. про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу від 27.08.2010 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» 21.10.2010 виплачено страхове відшкодування у розмірі 5635 грн. 19 коп. на рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3. (СТО), що підтверджується платіжним дорученням № 22677 від 21.10.2010, належним чином засвідчена копія якого долучена позивачем до матеріалів справи 06.11.2015.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» набуло право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13.

Як встановлено судом, на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника причепу трактора ПТУ-20 д/н НОМЕР_2 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ВС/9825000 із встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 25000 грн. 00 коп., франшизи - 510 грн. 00 коп. (відповідно до Полісу ВС/9825000, копія якого долучена позивачем до матеріалів справи 06.11.2015).

Судом встановлено, що Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ВС/9825000 є договором обов'язкового страхування типу 1.

Відповідно до ч. 15.1 ст. 15 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності можуть укладатися на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах (договір I типу).

Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» із претензією про відшкодування шкоди у порядку регресу, заподіяної в результаті ДТП, вих. № 3069/18/ЦВ/У від 02.06.2011, у розмірі 5635 грн. 19 коп., яка була отримана позивачем 07.06.2011 (відповідно до вхідного реєстраційного штампу).

Судом встановлено, що згідно зі страховим актом № ДКЦВ-2318 від 14.10.2013, складеним позивачем, загальний розмір страхового відшкодування за Полісом ВС/9825000 становить 5125 грн. 19 коп. (за вирахуванням франшизи у розмірі 510 грн. 00 коп. за Полісом ВС/9825000), на підставі якого та розпорядження про виплату страхового відшкодування від 15.10.2013 позивачем 15.10.2013 виплачено страхове відшкодування за Полісом ВС/9825000 у розмірі 5125 грн. 19 коп. на рахунок Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», що підтверджується платіжним дорученням № 18306 від 15.10.2013, належним чином засвідчена копія якого долучена позивачем до матеріалів справи 06.11.2015.

Відповідно до п. г ч. ч. 38.1.1. ст.. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Так, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2010 у справі № 3-4192/1/10 встановлено, що 26.08.2010 ОСОБА_1., керуючи трактором полісним Т-150К, державний номер НОМЕР_3, з причепом трактора ПТУ-20 д/н НОМЕР_2, порушив п. 2.3 Правил дорожнього руху України та перед в'їздом не перевірив і не забезпечив технічно-спроможного стану причепа, що призвело до відриву заднього колесу (правого) та пошкодження автомобіля Опель, державний номер НОМЕР_1.

Частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 р. № 8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Таким чином, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2010 у справі № 3-4192/1/10 встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 26.08.2010 за участю водія трактора полісного Т-150К, державний номер НОМЕР_3, з причепом трактора ПТУ-20 д/н НОМЕР_2, та водія Опеля, державний номер НОМЕР_1, є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання причепу трактора ПТУ-20 д/н НОМЕР_2, зокрема, у вказаній постанові зазначено, що 26.08.2010 ОСОБА_1., керуючи трактором полісним Т-150К, державний номер НОМЕР_3, з причепом трактора ПТУ-20 д/н НОМЕР_2, порушив п. 2.3 Правил дорожнього руху України та перед в'їздом не перевірив і не забезпечив технічно-спроможного стану причепа, що призвело до відриву заднього колесу (правого) та пошкодження автомобіля Опель, державний номер НОМЕР_1.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та враховуючи положення п. г ч. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд дійшов висновку, що позивач має право після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до свого страхувальника про відшкодування шкоди в порядку регресу, у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Публічного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» про стягнення 5125 грн. 19 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, поданому 19.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва, в якому відповідач зазначив, що позивачем не надано суду доказів, що постанова Дніпровського районного суду від 13.09.2010 (справа № 3-4192/1/10), якою ОСОБА_1. визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталась 26.08.2010, набрала законної сили, оскільки належним чином засвідчена копія вказаної постанови із відомостями про набрання нею законної сили долучена позивачем через канцелярію суду 06.11.2015.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що в матеріалах справи відсутній висновок аварійного комісара чи експерта про розмір завданих збитків власнику автомобіля Опель, державний номер НОМЕР_1, у зв'язку з чим визначити розмір завданих збитків неможливо.

Суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов'язку щодо проведення такої оцінки саме суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку-фактури або акту виконаних робіт.

Суд дійшов висновку, що проведення оцінки завданої шкоди суб'єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля Опель, державний номер НОМЕР_1, (копія якого долучена позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 06.11.2015), вбачається, що рік випуску автомобіля - 2007, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував семи років.

Судом також враховано, що у пункті 7.39 вищезазначеної Методики наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, однак доказів щодо існування вказаних обставин відповідачем суду надано не було.

Водночас, звіт про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, тоді як рахунок № 12075/10 від 12.10.2010, виставлений Приватним підприємцем ОСОБА_4 та складений на підставі висновку/калькуляції № У12075/10 від 07.10.2010 (за допомогою ліцензійного програмного забезпечення системи Audatex), та акт виконаних робіт № 1-10 від 25.10.2010, складений Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3., встановлюють фактичну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Опель, державний номер НОМЕР_1.

Таким чином, рахунок № 12075/10 від 12.10.2010, виставлений Приватним підприємцем ОСОБА_4 та складений на підставі висновку/калькуляції № У12075/10 від 07.10.2010 (за допомогою ліцензійного програмного забезпечення системи Audatex), та акт виконаних робіт № 1-10 від 25.10.2010, складений Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3., є належним доказом фактичної вартості відновлювального ремонту автомобіля Опель, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням встановлення судом причинного зв'язку між тими роботами, що зазначені в них та довідці учасника дорожньо-транспортної пригоди, виданої Відділом ДАІ з обслуговування Дніпровського району при УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, та акті огляду транспортного засобу від 27.08.2010.

Крім того, відповідач у відзиві зазначив, що в матеріалах справи відсутні документи, які б містили інформацію про те, які документи, що визначають розмір збитків повинен був надати потерпілий Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АХА Страхування» для виплати страхового відшкодування.

Однак, суд вважає такі твердження відповідача необґрунтованими, оскільки 06.11.2015 позивачем долучено до матеріалів справи копію Договору страхування ИБ2206611 від 22.09.2009 від 22.09.2009, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_2., відповідно до розділу 19 якого вбачається, що для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру збитків страхувальник зобов'язаний надати страховику заяву на виплату страхового відшкодування, договір страхування, копію посвідчення водія, що керував транспортним засобом, довідку ДАІ про ДТП, встановленої форми.

Вказані документи долучені позивачем до матеріалів справи, про що також зазначає позивач у письмових поясненнях, поданих через канцелярію суду 06.11.2015.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1827 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 7599 від 30.06.2015.

Водночас, відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції Закону станом на дату подання позову) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, при зверненні позивача з даним позовом до суду, він повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1218 грн. 00 коп., тобто, позивачем переплачено судовий збір у розмірі 609 грн. 00 коп. (1827 грн. 00 коп. - 1218 грн. 00 коп.).

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, враховуючи, що позивачем у судовому засіданні 09.11.2015 подано клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору, суд дійшов висновку повернути Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 609 грн. 00 коп., сплачений за платіжним дорученням № 7599 від 30.06.2015.

Водночас, судовий збір в частині задоволених позовних вимог покладається на позивача відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» (02105, м. Київ, вул. Тампере, буд. 13-Б; ідентифікаційний код: 04012721) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, буд. 32, літ. А; ідентифікаційний код: 30859524) грошові кошти у розмірі 5125 (п'ять тисяч сто двадцять п'ять) грн. 19 коп. та судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

3. Повернути Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, буд. 32, літ. А; ідентифікаційний код: 30859524) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп., сплачений за платіжним дорученням № 7599 від 30.06.2015.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 16.11.2015

Суддя І.М. Отрош