Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

12 листопада 2015 року Справа № 927/1217/15

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1,

АДРЕСА_1, 49000

Відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Дружба-Нова",

вул. Комарова, 59, смт. Варва, Варвинський район, Чернігівська область, 17600

Предмет спору: про стягнення 20188,94 грн

Суддя В.В. Шморгун

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, довіреність №1278 від 09.09.2015;

відповідач: не з'явився.

У судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано позов до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба-Нова" про стягнення інфляційних витрат у розмірі 17461,81 грн, 2727,13 грн 3% річних, а також витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві позивач посилається на те, що у порушення умов укладеного між сторонами Договору №04/13 від 17.09.2012 на виконання консультаційних послуг та рішення Господарського суду Чернігівської області по справі №927/1603/13 від 03.03.2014 відповідачем не виконані належним чином зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості виконаних за договором послуг, в зв'язку з чим позивачем нараховано інфляційних втрат у період з 21.12.2012 по 04.08.2014 із суми основного боргу 80000,00 грн у розмірі 10055,21 грн, у період з 26.01.2013 по 04.08.2014 із суми основного боргу 60000,00 грн у розмірі 7406,60 грн та 3%річних у період з 11.12.2013 по 01.06.2015 на суму 2727,13 грн.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 16.09.2015 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 13.10.2015.

Ухвалами господарського суду Чернігівської області від 13.10.2015 та 22.10.2015 розгляд справи відкладався на 22.10.2015 та 12.11.2015 відповідно.

У судове засідання з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судові засідання 13.10.2015, 22.10.2015 та 12.11.2015 не з'явився.

Про час і місце проведення судових засідань відповідача повідомлено належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № № 610, 629, 840, 106, 960.

За приписами ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження вручена їм належним чином.

Пунктом 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) передбачено, що за змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п.3.9.1 Постанови № 18 суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник позивача вважав за можливе розглянути справу за відсутності уповноваженого представника відповідача.

Від представника позивача клопотання про фіксацію судового засідання технічними засобами не надійшло.

У судовому засіданні представником позивача подано письмові пояснення від 12.11.2015 стосовно підтвердження періоду нарахування 3% річних саме з 11.12.2013, а також докази направлення позовної заяви з доданими до неї документами на адресу відповідача, зазначену у витягу з ЄДР.

Письмові пояснення судом прийнято, залучено до матеріалів справи.

Від відповідача відзиву або будь-яких інших заперечень на час проведення судових засідань до суду не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до п. 2.3 Постанови № 18, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення у засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка сторін у судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь у судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань відповідача на час розгляду справи, а також те, що представник позивача проти розгляду справи без участі уповноваженого представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 12.11.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити повністю.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши надані представником позивача докази та оглянувши у судовому засіданні їх оригінали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановив суд, 03.03.2014, господарським судом Чернігівської області прийнято рішення у справі №927/1603/13 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба-Нова" про стягнення 156056,98 грн., з яких 140000,00 грн основного боргу з оплати консультаційних послуг за договором №04/12 від 17.09.2012, 11 815,89 грн пені та 4241,09 грн 3% річних. Відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України рішення оформлено та підписано 07.03.2014.

Зазначеним рішенням встановлено факт укладення між сторонами 17.09.2012 договору № 04/12 про надання консультаційних послуг (далі - Договір), відповідно до умов якого замовник (відповідач) поручає, а виконавець (позивач) приймає на себе зобов'язання по наданню наступних інформаційно-консультативних послуг:

- аналіз і актуалізація існуючої моделі бюджетування компанії і формалізація методології процесу бюджетування із врахуванням нової фінансової структури по ЦФО (див. Додаток №1);

- постановка та запровадження системи факторного аналізу виконання планових показників діяльності групи компанії "Дружба-Нова" з використанням MS Exel (див. Додаток №2).

Відповідно до п.3.1 Договору сторонами погоджено, зокрема, що загальна вартість робіт, виконаних виконавцем відповідно даного договору становить 350000,00 грн, без ПДВ. Пунктом 3.3. Договору передбачено, що оплата робіт проводиться наступним шляхом:

- авансовий платіж у розмірі 80000,00 грн перераховується на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше трьох днів з моменту підписання даного договору;

- два авансових платежі у розмірі 80000,00 грн кожний перераховуються на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше 01 листопада 2012 року та 20 грудня 2012 року, відповідно;

- четвертий платіж у розмірі 60000,00 грн перераховується на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше 25 січня 2013 року;

- остання частина вартості договору у розмірі 50000,00 грн перераховується на розрахунковий рахунок виконавця після підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, позивачем виставлялись відповідачу рахунки на сплату авансових платежів за консультаційні послуги, а саме: рахунок №17/09 від 17.09.2012 на суму 80000,00 грн, рахунок №31/10 від 31.10.2012 на суму 80000,00 грн, рахунок №12/12 від 12.12.2012 на суму 80000,00 грн та рахунок №16/01 від 16.01.2013 на суму 60000,00 грн.

Відповідачем перераховано на рахунок позивача 28.09.2012 аванс у розмірі 80000,00 грн по строку платежу до 20.09.2012 за рахунком №17/09 від 17.09.2012 а також перераховано 13.12.2012 аванс у розмірі 80000,00 грн по строку платежу 01.11.2012 за рахунком №31/10 від 31.10.2012.

Таким чином, Рішенням господарського суду Чернігівської області від 03.03.2014 у справі №927/1603/13 встановлено факт порушення відповідачем, як замовником за Договором №04/12 від 17.09.2012, зобов'язань у частині своєчасної оплати у розмірі 80000,00 грн по строку платежу 20.12.2012 та у розмірі 60000,00 грн по строку платежу 25.01.2013 на загальну суму 140000,00 грн.

Зазначеним рішенням позовні вимоги задоволені частково та стягнуто з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Дружба-Нова" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 140000,00 грн боргу, 4241,09 грн 3% річних, а саме: за період з 20.09.2012 по 28.09.2012 на суму боргу 80000,00 грн у розмірі 52,60 грн, за період з 20.12.2012 по 10.12.2013 на суму боргу 80000,00 грн у розмірі 2334,25 грн, за період з 01.11.2012 по 13.12.2012 на суму боргу 80000,00 грн у розмірі 276,16 грн та за період з 25.01.2013 по 10.12.2013 на суму боргу 60000,00 грн у розмірі 1578,08 грн, а також 2884,82 грн судового збору.

У частині стягнення 11 815,89 грн пені судом відмовлено, оскільки Договір не містить чітко визначеної відповідальності платника грошових коштів - відповідача у вигляді пені за прострочку виконання грошового зобов'язання.

Постановою Київського апеляційного господарського суду апеляційна скарга СТОВ "Дружба-Нова" залишена без задоволення, а рішення господарського суду Чернігівської області від 03.03.2014 у справі №927/1603/13 залишено без змін.

Як вбачається із бази даних "Діловодство спеціалізованого суду" станом на день винесення даного рішення, рішення господарського суду Чернігівської області від 03.03.2014 у справі №927/1603/13 набрало законної сили. У силу ст. 115 Господарського процесуального кодексу України вказане рішення є обов'язковим на всій території України і виконується у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, покладено на сторони та інших учасників судового процесу. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Разом з тим, статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники судового процесу звільняються від обов'язку доказування. Зокрема, відповідно до частини 3 вищеназваної статті обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.2.6 Постанови №18 не потребують доказування преюдиційні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи, що у справі №927/1603/13 та у даній справі беруть участь ті самі особи, факти, які встановлені рішенням господарського суду Чернігівської області у справі №927/1603/13, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову у межах даної справи.

Таким чином, факт порушення строку оплати та наявності на день винесення рішення у справі №927/1603/13 боргу у розмірі 140000,00 грн на підставі договору №04/12 від 17.09.2012 не підлягає доведенню при розгляді даної справи.

Як встановив суд, рішення №927/1603/13 від 03.03.2014 повністю виконано лише 05.08.2015, що підтверджується наявною у матеріалах справи випискою банку за 05.08.2014.

Таким чином, заборгованість відповідача станом на 05.08.2014 повністю погашена, а тому позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 21.12.2012 по 04.08.2014 у розмірі 10055,12 грн, за період з 26.01.2013 по 04.08.2014 у розмірі 7406,60 грн та 3% річних за період з 11.12.2013 по 01.06.2015 у розмірі 2727,13 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. При цьому, за загальним правилом, належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Аналіз статей 202-205 Господарського кодексу України та статей 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, якими визначені підстави припинення зобов'язання, свідчить про відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судового рішення щодо вимог кредитора.

Як вбачається зі змісту договору №04/12 від 17.09.2012р., в ньому відсутня така умова про припинення зобов'язань, як винесення судового рішення про стягнення боргу за цим договором або розгляд справи у суді.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12.09.2011 у справі №3-73гс11 (№6/433-42/1830) та від 23.01.2012 у справі №3-142гс11 (№37/64). Окрім того, із змісту вказаних судових рішеннях вбачається, що предметом позову може бути стягнення позивачем з відповідача коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за період з наступного дня, за який з відповідача було стягнуто 3% річних та інфляційних втрат згідно попереднього рішення господарського суду. Верховний Суд України у прийнятих постановах зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Слід зазначити, що право кредитора на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, та період, за який проводиться їх стягнення, безпосередньо не пов'язані із датою набрання рішенням про стягнення заборгованості законної сили.

Відповідно до ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки відповідач в порушення статей 525, 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов'язання не виконав, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Дослідивши подані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 22, 32-35, 43, 49, 75, 82-85, 111-28 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба-Нова" (, вул. Комарова, 59, смт. Варва, Варвинський р-н, Чернігівська область, 175600) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 49000) 17461,81 грн інфляційних втрат, 2727,13 грн 3% річних та 1218,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.11.2015.

Суддя В.В. Шморгун