ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Справа № 904/3407/15

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкін В.Е. - головуючого, Чернов Є.В.,
Цвігун В.Л.
за участю представників: ПуАТ "Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів" державного підприємства "Придніпровська залізниця" розглянув касаційну скаргу Даценко К.І. Кравцов Б.В. державного підприємства "Придніпровська залізниця"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 року
у справі№ 904/3407/15 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомпублічного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів"
додержавного підприємства "Придніпровська залізниця"
простягнення заборгованості
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2015 року (суддя Загинайко Т.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з державного підприємства "Придніпровська залізниця" на користь публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів" 2 642 452 грн. 40 коп. - пені, 10 239 527 грн. 73 коп. - інфляційних нарахувань, 434 375 грн. 74 коп. - річних та 73 080 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач виконав свої зобов'язання за договором, надав послуги з ремонту пасажирських вагонів в умовах ВРЗ, що підтверджується актами здавання-приймання наданих послуг та рахунками до них, а також визнається відповідачем. Однак, оскільки відповідач порушив умови договору і своєчасно не сплатив вартість отриманих послуг, позивач застосував положення п.8.1 договору щодо порядку нарахування пені та ст.230 ГК України, ст. 625 ЦК України. Суд скористався своїм правом, визначеним в ст.83 ГК України, та зменшив розмір пені.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 р. (судді: Білецька Л.М., Верхогляд Т.А., Величко Н.Л.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2015 року залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду та рішення господарського суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, не встановлення всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, вимоги позову в частині штрафних санкцій задовольнити, зменшивши їх на 90%.

Скаржник доводить порушення ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, стверджує, що позивач не виконав в повному обсязі зобов'язань з ремонту вагонів, що зумовлює збитки від недоотриманих доходів, обставин понесення позивачем збитків не доведено.

Позивач у відзиві доводи скарги заперечує, вважає, що висновки судів щодо сум штрафних санкцій відповідають встановленим обставинам та нормам права, просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову без зміни.

Вищий господарський суд України, розглянувши доводи касаційної скарги, заслухавши представників учасників судового процесу, які взяли участь в судовому засіданні, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом оспорювання є штрафні санкції, розмір яких скаржник вважає надмірними та просить їх зменшити.

У пункті 8.1 Договору сторони передбачили, що за порушення строків оплати наданих послуг, відповідно до пункту 5.5 замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0.1% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Тобто, пеня згідно розрахунку становить 5 284 904 грн. 80 коп. (з 18.12.2014 року по 29.04.2015 року).

Частиною 3 ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

З аналізу наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Заявлені до стягнення штрафні санкції зменшено судом в частині пені на 50%.

Доводи скаржника про необхідність такого зменшення до 90% не ґрунтуються на доведенні виняткових обставин, які не були враховані судом та могли б бути підставою для такого зменшення, не доводить, що зменшення застосоване судом явно не співмірне наслідкам порушення зобов'язання, не доводить обставин, що свідчать про зловживання позивачем своїм правом; настільки суттєве зменшення про яке просить скаржник не ґрунтується на принципі юридичної рівності сторін, зводиться до намагання доведення власних оціночних критеріїв для зменшення, тому визнається касаційною інстанцією безпідставним.

Таким чином, твердження відповідача ґрунтуються на довільному трактуванні норм чинного законодавства і дійсних обставин справи, врахованих судом обставин та правильності правових висновків не спростовують.

Касаційна інстанція зазначає, що згідно зі ст.111-7 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції приходить до висновку, що доводи скаржника зводяться до заперечення висновків суду на підставі іншої оцінки доказів, що не узгоджується з ч. 2 ст. 111-7 ГПК України.

Неправильного застосування норм матеріального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи і наданим сторонами доказам, порушень норм процесуального права, які визначені як безумовні підстави для скасування судового рішення судом касаційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постанови апеляційного господарського суду не вбачається.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2015 року у справі № 904/3407/15 господарського суду Дніпропетровської області залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий, суддя В. Овечкін

судді Є. Чернов

В. Цвігун