ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2015 р. Справа № 925/1358/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, оф. 613

до товариства з обмеженою відповідальністю Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад», Черкаська область, Христинівський район, смт. Верхнячка, вул. Леніна, 65

про стягнення 93605,77 грн. заборгованості, санкцій, та витребування предмету лізингу, документів та приналежностей,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: участі не брав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Квітучий Сад» 83572,12 грн. заборгованості, санкцій, та витребування предмету лізингу, документів та приналежностей за договором лізингу.

Заявою про збільшення розміру позовних вимог від 12.10.2015р. (вих. №1473, а.с. 56-57) позивач збільшив суму заявлених до стягнення коштів до 93605,77 грн. та просить стягнути з відповідача:

- 17842,02 грн. заборгованості по сплаті щомісячних лізингових платежів по жовтень 2015 року включно;

- 64284 грн. штрафу за 20 порушень відповідно до умови пункту 12.2. договору фінансового лізингу № 000119 від 24.10.2013;

- 2911,40 грн. пені;

- 316,87 грн. процентів за користування чужими коштами;

- 7934,59 грн. інфляційних втрат;

- 316,89 грн. три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання по 10.10.2015р. Заяву прийнято до розгляду відповідно до положень ст. 22 ГПК України.

Представник позивача вимоги підтримав та просив їх задовольнити з урахуванням заяви про збільшення вимог. Вказує, що відповідач ухиляється від проведення платежів та не виконує умови договору.

Представник відповідача в засідання повторно не прибув. Подано відзив на позов, у якому заперечує вимоги повністю.

У запереченні на позовну заяву від 21.10.2015 № 7/3-юр (а.с. 74-76) відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та просить відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на необґрунтованість та недоведеність позову, оскільки договором не встановлено дати сплати платежів, відповідач здійснив всі необхідні платежі для отримання в користування предмета лізингу (сплатив перший лізинговий платіж), однак позивач не подав доказів передачі відповідачу автомобіля в користування, оскільки поданий позивачем акт приймання-передачі автомобіля підписаний не відповідачем, а іншим підприємством; вимога позивача про стягнення штрафних санкцій не підлягає задоволенню у звязку з недоведеністю позивачем факту отримання відповідачем автомобіля та з огляду на те, що штраф і пеня є одними з видів неустойки - засобу забезпечення виконання зобовязання;

проценти за користування чужими коштами нараховуються та стягуються у випадку одержання відповідачем коштів від позивача, а не прострочення грошового зобовязання;

в порушення вимоги закону про позовну давність до вимог про стягнення штрафних санкцій застосовується річна позовна давність, а позивачем заявлена вимога про стягнення штрафу за вісімнадцять місяців, а не за дванадцять.

02.11.2015р. позивач надав до справи додаткові документи та Пояснення на заперечення проти позову, в яких повністю заперечив доводи відповідача у запереченні від 21.10.2015р.

Неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та незявлення представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними доказами відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач тричі без поважних причин не направив свого представника в судове засідання. Адреса відповідача в позовній заяві відповідає адресі, вказаній в реєстраційних документах підприємства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлені такі взаємовідносини сторін.

24.10.2013р. між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» (Лізингодавець за договором, позивач у справі), в особі представника ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності № 4 від 09 жовтня 2013 року, та ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» (Лізингоодержувач за договором, відповідач у справі), в особі ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту, було укладено договір фінансового лізингу №000119 (далі Договір, а.с. 23-31) з Додатками №№1, 2, 3, які є невідємною частиною даного Договору, за умовами якого Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - ОСОБА_4 Лізингу, визначений у п. 3.1 цього Договору автомобіль ВАЗ 212140 Нива, номер кузова ХТА212140Е2157911, номер двигуна НОМЕР_1, 2013р. випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_2, вартістю 107140 грн.), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти ОСОБА_4 Лізингу та сплачувати Лізингові та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Умовами Договору встановлено таке:

- Строк користування Лізингоодержувачем ОСОБА_4 Лізингу складається з періодів (місяців) згідно з Графіком сплати лізингових платежів (Додаток № 2 до Договору) та починається з дати підписання ОСОБА_5 приймання-передачі ОСОБА_4 Лізингу за формою, встановленою Лізингодавцем (пункт 1.2. Договору);

- предметом Лізингу по даному Договору є ВАЗ 2121 Нива.

- вартість ОСОБА_4 Лізингу на момент укладання даного Договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку № 1 до даного Договору;

- Лізингоодержувач зобов'язаний у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного Договору (п. 4.2.3 Договору);

- Лізингоодержувач зобов'язаний негайно повернути ОСОБА_4 Лізингу Лізингодавцю у випадках, передбачених даним Договором (п. 4.2.8 Договору);

- предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу та Комісії за передачу ОСОБА_4 Лізингу (п. 5.1.);

- Лізингоодержувач має право сплачувати Авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного Договору платежами, визначеними Лізингодавцем залежно від вартості ОСОБА_4 Лізингу в Додатку № 1 до даного Договору, який є його невідємною частиною та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2. даного Договору (п. 5.2.).

- усі поточні авансові та лізингові платежі по даному Договору сплачуються Лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-е число поточного місяця, що вказується в Додатках № 1 та № 2 (п. 8.5);

- лізингові платежі сплачуються Лізингоодержувачем незалежно від результатів його господарської діяльності і незалежно від будь-яких обставин, пов'язаних з роботою або простоєм ОСОБА_4 Лізингу та економічною ефективністю його роботи в період лізингу, крім випадків, прямо передбачених цим Договором. Лізингові та/бо інші платежі відповідно до даного Договору не зменшуються й не припиняються під час технічного обслуговування, ремонту, модифікації ОСОБА_4 Лізингу, або в іншому випадку, коли Лізингоодержувач не може використовувати ОСОБА_4 Лізингу за призначенням з будь-якої причини (п. 8.7);

- датою виконання будь-якого платежу за даним Договором вважається дата фактичного надходження грошових коштів на банківський рахунок Лізингодавця. Лізинговий платіж, перерахований несвоєчасно або не в повному обсязі, тягне за собою накладання штрафних санкцій, передбачених Договором фінансового лізингу та чинним законодавством України (п. 8.12);

- за несвоєчасне внесення лізингових платежів Лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати Лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного платежу, зазначеного в Додатку № 2 до даного Договору, до дня фактичної оплати цього платежу включно. За несвоєчасне внесення лізингових платежів Лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати Лізингодавцю проценти за користування чужими коштами в розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення сплати лізингових платежів, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного платежу, зазначеного в Додатку №2 до Договору фінансового лізингу, по день фактичної оплати цього платежу включно (п. 12.1 Договору);

- за використання ОСОБА_4 Лізингу не за призначенням, невиконання обов'язку з утримання його у відповідності до технічних умов, правил технічної експлуатації, інструкції виробника ОСОБА_4 Лізингу, неподання інформації про стан та місцезнаходження ОСОБА_4 Лізингу, порушення умов п.п. 4.2 даного Договору, Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити Лізингодавцю штраф у розмірі 3% від загальної вартості ОСОБА_4 Лізингу на момент укладення Договору за кожен окремий випадок такого порушення (п. 12.2);

- Лізингодавець має право достроково припинити дію Договору фінансового лізингу та вимагати повернення ОСОБА_4 Лізингу у випадку якщо Лізингоодержувач не сплатив або сплатив не в повному обсязі лізинговий платіж у строк, встановлений Додатком №2 до даного Договору, і прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів, а також всі належні до оплати платежі (штрафні санкції, пеню та інші відшкодування відповідно до умов даного Договору) - п. 12.4 Договору;

- у випадку, якщо Лізингоодержувач не виконав свої зобов'язання згідно Розділу 12 Договору фінансового лізингу, Лізингодавець вправі стягнути заборгованість, що утворилася на день стягнення, і вимагати повернення ОСОБА_4 Лізингу в судовому порядку згідно з положеннями чинного законодавства України (п. 12.6 Договору).

Протягом січня 2014р. серпня 2015р. відповідач перерахував на рахунок позивача передбачені Договором авансовий платіж в загальній сумі 10195,44 грн.

13.12.2013р. між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» було складено та підписано ОСОБА_5 приймання-передачі ОСОБА_4 Лізингу, в якому вказано, що на підставі договору фінансового лізингу №000119 від 24.10.2013 Лізингодавець передав, а Лізингоодержувач прийняв згідно специфікації ОСОБА_4 Лізингу: ВАЗ 212140, номер кузова ХТА212140Е2157911, номер двигуна НОМЕР_1, а також було передано приналежності до цього автомобіля. В пункті 4 ОСОБА_5 вказано, що з моменту його підписання зобовязання Лізингодавця з передачі ОСОБА_4 Лізингу в лізинг вважаються виконаними (а.с. 32).

За доводами позивача відповідач виконав лише зобовязання зі сплати першої частини лізингового платежу, виходячи із збільшеної вартості автомобіля 107140 грн., та не виконав взяті на себе за цим Договором зобовязання щодо сплати платежів другого лізингового платежу, перерахувавши лише 15.04.2014р. кошти в сумі 5097,72 грн. та 26.06.2014 кошти в сумі 5097,72 грн., що загалом складають суму, яка дорівнює сумі 8-ми лізингових платежів (по 1 274,43 грн. кожен), у звязку з чим станом на момент розгляду справи несплаченими є 14 лізингових платежів, заборгованість по яких станом на 10.10.2015р. склала 17 842,02 грн.

15.01.2015р. позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості, зокрема і по договору фінансового лізингу №000119 від 24.10.2013р. станом на 14.01.2015р. (а.с. 35), яка була отримана відповідачем 21.01.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 36).

Доказів надання позивачу відповідачі на цей лист суду не подано.

Невиконання Лізингоодержувачем взятих на себе зобовязань стало підставою для звернення Лізингодавця до суду для захисту порушеного права та примусового виконання зобовязання.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Позивач та відповідач є самостійними юридичними особами згідно даних ЄДРПОУ та субєктами господарювання на ринку надання послуг та торгівлі.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір фінансового лізингу від 24.10.2013р. №000119 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірвано в установленому порядку.

Проте, порушуючи умови Договору фінансового лізингу, Відповідач не провів повного та належного розрахунку в установлений та погоджений сторонами строк, в звязку з чим на 14.08.2015р. утворилась заборгованість по лізингових платежах перед позивачем в сумі 17 842,02 грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно частини 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

В ст. 292 Господарського кодексу України зазначено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

В пункті 3 частини 2 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» вказано, що лізингоодержувач зобовязаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

За приписом частини 1 статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобовязань, які згідно зі статтями 193, 202 ГК України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 ГК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи із умов Договору та враховуючи подані позивачем докази, суд вважає обґрунтованими доводи позивача та вважає вірними його розрахунки заборгованості відповідача зі сплати лізингових платежів, яка станом на день розгляду справи складала 17842,02 грн. (1274,43 грн./міс. х 14 міс.), оскільки сума місячного платежу відповідно до Додатку №2/1 складає 1274,43 грн. та відповідач із належних до сплати 22-х платежів (по жовтень 2015р. включно) сплатив лише 8 платежів.

Доводи відповідача у Запереченні на позовну заяву суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, з огляду на таке. Відповідач підтвердив, що він повністю перерахував суму першої частини лізингового платежу.

Проставлення на акті приймання-передачі предмета лізингу від 13.12.2013р. печатки іншої юридичної особи не змінює змісту цього акту та не спростовує факту його підписання директором відповідача, при цьому суд враховує пояснення представника позивача про те, що ОСОБА_3 є також директором ТОВ «Торговий дім «Екотехнології». Оскільки предмет лізингу був переданий 13.12.2013р., а умовами Договору чітко визначено дати сплати кожного із платежів другого лізингового платежу, тому перша сума другого лізингового платежу повинна бути сплачена не пізніше 10 січня 2014р. і надалі платежі повинні були сплачуватися щомісячно не пізніше 10-го числа.

Суд приймає до уваги та вважає обґрунтованими пояснення представника позивача про те, що такий порядок визначення початку другого лізингового платежу встановлений умовами Договору та викликаний тим, що сторони домовилися про можливість сплати відповідачем першого лізингового платежу протягом 12 місяців і на цей період позивач впливу не мав. Щодо додатку № 5 до Договору №000119, то відповідач не подав такого додатку суду, а позивач його наявність заперечив.

Таким чином, судом встановлено і відповідачем не спростовано факт допущення ним прострочення сплати лізингових платежів та наявність простроченої заборгованості за Договором в сумі 17842,02 грн.

Згідно статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача на підставі умови пункту 12.1 Договору пені в сумі 2911,40 грн. за прострочення сплати відповідачем лізингових платежів по 10.10.2015р., оскільки прострочення сплати підтверджено матеріалами справи, розмір пені встановлений Договором, пеня нарахована з кожного платежу за 6 місяців, як це вимагається частиною 6 статті 232 ГК України.

Вимога позивача про стягнення штрафу підлягає до часткового задоволення в сумі 3214,20 грн. з огляду на безпідставність нарахування позивачем штрафу за 20 випадків порушення зобовязання, оскільки пунктом 12.2. Договору передбачено сплату Лізингодавцю штрафу у розмірі 3% від загальної вартості ОСОБА_4 Лізингу за кожен окремий випадок порушення у разі порушення умов п.п. 4.2 даного Договору. Пункт 4.2. Договору наводить перелік зобовязань Лізингоодержувача, а в пп. 4.2.3. (на який посилається позивач) вказано, що він зобов'язаний у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного Договору. Із змісту вказаних пунктів Договору в їх сукупності вбачається, що Договором чітко не встановлено обовязок сплати штрафу у разі несплати окремо кожного із лізингових платежів. Штраф є разовим стягненням за порушення умов договору. За викладених обставин позовна давність щодо вимоги про стягнення штрафу не пропущена. В решті вимог належить відмовити за необґрунтованістю.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних.

Суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції на прострочену суму боргу є обґрунтованою та законною, виходячи із прострочення сплати лізингових платежів, однак розрахунок індексу інфляції виконаний невірно, оскільки індекс інфляції за кожний місяць прострочення сплати нарахований на кожну місячну суму платежу двічі: спочатку за 20 (21) день прострочення за попередній місяць і потім за 10 (9) днів наступного місяця. При цьому позивач не врахував, що розяснення Верхового суду України в листі №62-97 від 03.04.1997р. необхідно розуміти так, що у разі прострочення сплати коштів в конкретному місяці на 15 днів і більше індекс інфляції за цей же місяць необхідно нараховувати, але у разі прострочення менше 15 днів, індекс за цей місяць нараховуватися не повинен (тобто, при розрахунку повинні враховуватися не дати місяця, а кількість днів прострочення з урахування повного місяця прострочення). Тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 3943,07 грн. індексу інфляції за період з січня 2014р. по вересень 2015р. Розрахунок трьох процентів річних виконаний вірно, тому з відповідача належить стягнути 3% річних в сумі 316,89 грн. за прострочення сплати лізингових платежів з 11.01.2014р. по 10.10.2015р.

Вимога позивача про стягнення з відповідача процентів за користуваннями чужими коштами не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Пунктом 12.2 Договору встановлено, що за несвоєчасне внесення лізингових платежів Лізингоодержувач зобовязаний сплачувати Лізингодавцю проценти за користування чужими коштами в розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення сплати лізингових платежів, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного платежу, зазначеного в Додатку № 2 до Договору фінансового лізингу, по день фактичної оплати цього платежу включно.

По тексту позовної заяви позивач послався на статтю 536 ЦК України, якою передбачено обовязок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами. Стаття 536 ЦК України знаходиться в главі 48 цього Кодексу «Виконання зобовязання».

У розумінні зазначеної статті проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником. Зі змісту вказаної статті випливає, що договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення чи підстава нарахування.

Однак, як вбачається із тексту п. 12.1 Договору, в ньому вказано сплату процентів за несвоєчасне внесення лізингових платежів за кожний день прострочення сплати лізингових платежів, тобто передбачені умовою цього пункту Договору проценти за користування чужими грошовими коштами за кожний день прострочення сплати лізингових платежів за своєю природою підпадають під визначення неустойки, а саме пені відповідно до статті 549 ЦК України, частина 3 якої встановлює, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Такого висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24.12.2013р. за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України у справі №8/5025/1402/12.

Пунктом 12.6 Договору передбачено, що у випадку, якщо Лізингоодержувач не виконав свої зобов'язання згідно Розділу 12 Договору фінансового лізингу, Лізингодавець вправі стягнути заборгованість, що утворилася на день стягнення, і вимагати повернення ОСОБА_4 Лізингу в судовому порядку згідно з положеннями чинного законодавства України.

Згідно частини 2 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Відповідно до пунктів 1, 7 частини 2 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингоодержувач зобов'язаний:

прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору;

у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Враховуючи викладені обставини справи, умови Договору та норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про вилучення у Відповідача ОСОБА_4 Лізингу із зобов'язанням останнього передати Позивачу приналежності автомобіля: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, державний реєстраційний номер, комплект ключів, сервісну книжку, інструкцію по експлуатації транспортного засобу.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог та стягнути на користь позивача 3969,80 грн. судового збору. Стягнути з позивача в доход Державного бюджету України судовий збір в сумі 200,68 грн., яка була недоплачена до Державного бюджету при збільшенні розміру позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад», Черкаська область, Христинівський район, смт. Верхнячка, вул. Леніна, 65, , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, оф. 613, , номер рахунку в банку невідомий

17 842,02 грн. лізингових платежів;

3214,20 грн. штрафу за порушення терміну сплати лізингових платежів;

2911,40 грн. пені;

3943,07 грн. інфляційних;

316,89 грн. 3 % річних;

3969,80 грн. судового збору.

Вилучити у товариства з обмеженою відповідальністю Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад», Черкаська область, Христинівський район, смт. Верхнячка, вул. Леніна, 65, , номер рахунку в банку невідомий

предмет лізингу - автомобіль ВАЗ 212140 (номер кузова ХТА212140Е2157911, номер двигуна НОМЕР_1, 2013р. випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_2)

та приналежності свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САТ 499569, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 2 шт., комплект ключів, сервісну книжку, інструкцію по експлуатації транспортного засобу

та передати лізингодавцю товариству з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, оф. 613, , номер рахунку в банку невідомий.

В решіт вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, оф. 613, , номер рахунку в банку невідомий.

в доход державного бюджету через відповідний орган державної податкової служби на користь УДКС України у м. Черкаси, МФО 854018, код 38031150, рахунок №3002, код бюджетної класифікації 22030001

200,68 грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 09.11.2015р.

Суддя Г.М. Скиба