КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р. Справа№ 910/15758/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Руденко М.А.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача не з'явився,

від відповідача Клименко О.А., дов. від 25.12.2014 б/н,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 (підписане 14.08.2015)

у справі №910/15758/15 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Компас»

до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»

про стягнення 176 830,66 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Компас» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - відповідач) 3% річних в сумі 8 724,18 грн та інфляційних втрат в сумі 168 106,48 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 8 724,18 грн, інфляційні втрати у сумі 168 106,48 грн та судовий збір у сумі 3 536,61 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що нарахування позивачем, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) інфляційних втрат та 3% річних у зв'язку з невиконання боржником мирової угоди, затвердженої в межах справи №50/254-43/124-46/304-2012 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства «Трест Міськбуд-4» є безпідставним, оскільки мирова угода не є договором у цивільно-правовому розумінні.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 28.10.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

22.10.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач подав відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 28.10.2015 оголошено перерву до 09.11.2015.

04.11.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач подав доповнення до відзиву на апеляційну скаргу.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 змінено склад колегії суддів у зв'язку з перебуванням судді Ропій Л.М. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 колегією суддів у складі: головуючий суддя Рябуха В.І., судді Калатай Н.Ф., Руденко М.А. прийнято апеляційну скаргу до провадження.

У судовому засіданні 09.11.2015 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача на судове засідання 09.11.2015 не з'явився.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання (3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18).

Враховуючи, що представник позивача був присутнім в судовому засіданні 28.10.2015, що підтверджується протоколом судового засідання, а тому позивач вважається належним чином повідомленим про дату та час проведення наступного засідання, а саме 09.11.2015.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах справи про банкрутство Відкритого акціонерного товариства «Трест Міськбуд-4» 24.01.2014 Господарським судом міста Києва №50/254-43/124-46/304-2012 затверджено мирову угоду, за змістом якої вимоги кредиторів четвертої черги, серед яких є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Компас» на суму 295 666,12 грн, погашаються кредитором - Публічним акціонерним товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд»; виплата здійснюється протягом 60 днів з моменту набрання законної сили ухвалою Господарського суду міста Києва про затвердження умов мирової угоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 у справі №910/7549/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» виконати умови мирової угоди, укладеної 16.01.2014, що затверджена ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2014 у справі № 50/254-43/124-46/304-2012, укладеної між кредиторами Відкритого акціонерного товариства «Трест Міськбуд-4» та Відкритим акціонерним товариством «Трест Міськбуд-4», шляхом стягнення з Публічного акціонерного товариства «Ходингова компанія «Київміськбуд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Компас» грошових коштів у сумі 295 666,12 грн та судового збору у сумі 5 913,32 грн.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання зі сплати на користь позивача грошових коштів у сумі 295 666,12 грн, позивачем заявлено вимоги про стягнення 3% річних у сумі 8 724,18 грн та інфляційних у сумі 168 106,48 грн, які нараховані за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 24.06.2014 по 17.06.2015.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що мирова угода за своєю правовою угодою є правочином у розумінні змісту ст.ст. 202, 203 ЦК України і є підставою для виникнення прав та обов'язків сторін, що її уклали. Оскільки відповідачем доказів повного або часткового виконання грошового зобов'язання по сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Компас» грошових коштів у сумі 295 666,12 грн не надано, суд першої інстанції, виходячи з положень ч. 2 ст. 193 ГК України, ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст.ст. 611, 625 ЦК України, застосував до відповідача правові наслідки, у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, у вигляді нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Наявність грошового зобов'язання відповідача по сплаті позивачу заборгованості у сумі 295 666,12 грн підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 у справі № 910/7549/15-г.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 у справі №910/7549/15-г має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

За змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом 1 частини 2 вказаної статті визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, мирова угода за своєю правовою угодою є правочином у розумінні змісту ст.ст. 202, 203 ЦК України і є підставою для виникнення прав та обов'язків сторін, що її уклали.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 28.10.2010 у справі №28/130 та від 27.01.2014 у справі № 922/3651/13.

За приписами статей 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язань, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Згідно умов мирової угоди, відповідач брав на себе зобов'язання по сплаті грошових коштів.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання (п.п.1.1, 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14).

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тобто метою такого майнового захисту є компенсація втрат за увесь період користування чужими грошовими коштами, оскільки саме такий період прямо передбачений нормами ст. 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 у справі №910/7549/15-г встановлено, що останнім днем строку для розрахунків відповідача перед позивачем є 23.06.2014, а відтак з 24.06.2014 відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання зі сплати на користь позивача коштів у сумі 295 666,12 грн.

Доказів належного виконання грошового зобов'язання по сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма «Компас» грошових коштів у сумі 295 666,12 грн матеріали справи не містять.

Колегія суддів, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат з 24.06.2014 по 17.06.2015 вважає його вірним, а отже, суд першої інстанції правомірно задовольнив вимогу позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 8 724,18 грн та інфляційних втрат в сумі 168 106,48 грн.

Стосовно доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів їх відхиляє, з огляду на наступне.

Як вбачається з автоматизованої системи документообігу «Діловодство спеціалізованого суду», у березні 2009 Державна податкова інспекція у Голосіївському районі м. Києва звернулась до суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство Відкритого акціонерного товариства «Трест Міськбуд-4».

Провадження за вказаною заявою порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2009 у справі № 50/254.

До вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992, в редакції Закону від 30.06.1999 зі змінами та доповненнями.

Як зазначалось вище, 24.01.2014 Господарським судом міста Києва затверджено мирову угоду у справі№50/254-43/124-46/304-2012, за змістом якої вимоги кредиторів четвертої черги, серед яких є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Компас» на суму 295 666,12 грн погашаються кредитором Публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд».

Статтею 1 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013, передбачено, що мирова угода - домовленість між боржником та кредитором (групою кредиторів) про відстрочку та (або) розстрочку платежів або припинення зобов'язання за угодою сторін.

Згідно з частиною 1 статті 35 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013, під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється угодою сторін.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 37 та частин 5, 6 статті 38 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013, мирова угода укладається у письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що зазначається в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов'язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг. Одностороння відмова від мирової угоди не допускається. З дня затвердження мирової угоди боржник приступає до погашення вимог кредиторів згідно з умовами мирової угоди. Затвердження господарським судом мирової угоди є підставою для припинення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 8 ст.39 вказаного вище Закону передбачено, що у разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред'явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою. У разі порушення провадження у справі про банкрутство цього ж боржника обсяг вимог кредиторів, щодо яких було укладено мирову угоду, визначається в межах, передбачених зазначеною мировою угодою.

Тобто, законодавець визначає мирову угоду у справі про банкрутство в першу чергу як новацію зобов'язань боржника перед кредиторами та відповідну процедуру в ході провадження у справі про банкрутство, передбачає право кредиторів захистити свої інтереси в обсязі, передбаченому цією мировою угодою в загальному порядку, регламентує можливість розірвання мирової угоди у випадку невиконання не менше третини вимог кредиторів та не передбачає можливості звернення кредиторів про виконання мирової угоди в порядку виконання судових рішень, визначеного розділом XIV ГПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 04.11.2014 у справі №44/285-б.

Відтак, вимоги до боржника правомірно заявлено позивачем в порядку окремого позовного провадження.

Відповідач в апеляційній скарзі не навів доводів, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі №910/15758/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/15758/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

М.А. Руденко