РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015Справа №910/22278/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Прана Менеджмент»

Про стягнення 161 499 806,93 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Баранов О.В. представник за довіреністю № 423 від 02.11.15.;

Гавріш Н.С. представник за довіреністю № 368 від 26.08.15.

Від відповідача: Кепич І.В. представник за довіреністю № б/н від 21.09.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прана Менеджмент» (далі - відповідач) про стягнення 161 499 806,93 грн., з яких: 145 563 500,00 грн. заборгованості по кредиту, 2 633 303,52 грн. заборгованості зі сплати процентів, 381 750,26 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 8 614 186,77 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 4 307 084,38 грн. 30% річних.

Пред'явлені позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № 86844-23/13-1 від 08.10.13. про відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.15. порушено провадження у справі № 910/22278/15 та призначено її до розгляду на 22.09.15.

В судовому засіданні 22.09.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 06.10.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

06.10.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Прана Менеджмент» проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

В судовому засіданні 06.10.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України судом було оголошено перерву до 22.10.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

22.10.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 22.10.15. відповідачем було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 22.10.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України судом було оголошено перерву до 03.11.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

02.11.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

03.11.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 03.11.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 03.11.15. проти позову заперечував та просив припинити провадження у справі.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/22278/15.

В судовому засіданні 03.11.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.15. № 190 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонду) прийнято рішення від 19.03.15. № 61 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», згідно з яким з 20.03.15. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь». Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено строком на три місяці з 20.03.15. по 19.06.15. включно.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ «Банк «Київська Русь», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 116 від 15 червня 2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» до 19 липня 2015 р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова Олександра Юрійовича до 19 липня 2015 р. включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 16 липня 2015 р. № 460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17 липня 2015 р. № 138, "Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» з 17 липня 2015 року.

08.10.13. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (банк за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прана Менеджмент» (позичальник за договором) укладено кредитний договір на відкриття відновлювальної кредитної лінії № 86844-23/13-1 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобов'язується надати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених даним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, та інші платежі.

В подальшому між сторонами були укладені договори про внесення змін до кредитного договору на відкриття відновлювальної кредитної лінії № 86844-23/13-1 від 08.10.13., а саме: від 25.06.14., від 25.07.14., від 18.08.14., від 26.09.14., від 07.11.14., від 22.12.14.

Відповідно до розділу 1 кредитного договору в урахуванням договорів про внесення змін, банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування в розмірі 195 000 000,00 грн. зі строком повернення до 07.10.15. та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 4,65% річних з 01.01.15.

Нарахування банком процентів здійснюється щомісячно за період з першого числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при розрахунку процентів не включається (п. 4.5 кредитного договору).

При цьому судом враховано, що п. 1.1.5 кредитного договору було встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 4,5% річних.

Договором про внесення змін від 25.06.14. до кредитного договору сторонами було погоджено, що процентна ставка за користування кредитом з 01.01.14. по 30.06.14. встановлюється в розмірі 12,16% річних, з 01.07.14. в розмірі 4,5% річних. Проценти за користування кредитом з 01.01.14. по 30.06.14. сплачуються позичальником в строк з 25.06.14. по 30.06.14. включно.

Договором про внесення змін від 25.07.14. до кредитного договору сторонами було погоджено, що процентна ставка за користування кредитом з 01.07.14. встановлюється в розмірі 4,65% річних.

Договором про внесення змін від 18.08.14. до кредитного договору сторонами було погоджено, що процентна ставка за користування кредитом: з 01.08.14. встановлюється в розмірі 3,9% річних; з 01.09.14. встановлюється в розмірі 4,65% річних.

Договором про внесення змін від 22.12.14. до кредитного договору сторонами було погоджено, що процентна ставка за користування кредитом з 01.01.14. по 31.12.14. (включно) встановлюється в розмірі 25% річних. Процентна ставка за користування кредитом з 01.01.15. встановлюється в розмірі 4,65% річних. Проценти за користування кредитом з 01.01.14. по 31.12.14. включно сплачуються позичальником в строк з 22.12.14. по 31.12.14. включно.

Згідно з пунктом 4.1. кредитного договору повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Остаточне повернення кредиту (заборгованості за всіма отриманими відповідно до договору окремими частинами кредиту), нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій позичальник зобов'язаний здійснити не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного пунктом 1.1.2 договору.

У відповідності до пункту 4.4 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються банком з дня надання кредиту по дату кінцевого терміну повернення кредиту, зазначену в п. 1.1.2 договору. Проценти нараховуються на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році (метод факт/факт).

Положеннями пункту 4.6 кредитного договору визначено, що сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк з 25-го числа по 5-те число місяця, наступного за поточним на рахунок № в ПАТ "Банк "Київська Русь", код банку (МФО) 319092, , виходячи із фактичної заборгованості за кредитом. Проценти, нараховані за останній (неоплачений) період користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з остаточним поверненням кредиту. У випадку порушення позичальником встановлених цим пунктом договору строків сплати процентів, сума несплачених в строк процентів вважається простроченою та переноситься банком на рахунки для обліку прострочених нарахованих доходів не пізніше наступного робочого дня після встановленого строку сплати процентів.

Договором про внесення змін від 26.09.14. до кредитного договору сторонами було погоджено, що сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк з 25-го числа по 5-те число місяця, наступного за поточним на рахунок № 7 в ПАТ "Банк "Київська Русь", код банку (МФО) 319092, , виходячи із фактичної заборгованості за кредитом. Проценти, нараховані за останній (неоплачений) період користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з остаточним поверненням кредиту. У випадку порушення позичальником встановлених цим пунктом договору строків сплати процентів, сума несплачених в строк процентів вважається простроченою та переноситься банком на рахунки для обліку прострочених нарахованих доходів не пізніше наступного робочого дня після встановленого строку сплати процентів.

Договором про внесення змін від 07.11.14. до кредитного договору сторонами було погоджено, що сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк з 25-го числа по 5-те число місяця, наступного за поточним на рахунок № в ПАТ "Банк "Київська Русь", код банку (МФО) 319092, , виходячи із фактичної заборгованості за кредитом. Проценти, нараховані за останній (неоплачений) період користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з остаточним поверненням кредиту. У випадку порушення позичальником встановлених цим пунктом договору строків сплати процентів, сума несплачених в строк процентів вважається простроченою та переноситься банком на рахунки для обліку прострочених нарахованих доходів не пізніше наступного робочого дня після встановленого строку сплати процентів.

Відповідно до пункту 9.2 кредитного договору банк має право зупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, винагород, штрафних санкцій та інших платежів, що передбачені договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або поручителями (заставодавцями, іпотекодавцями, гарантами) умов договору та/або договорів забезпечення, а позичальник зобов'язаний протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги, або в інший строк, встановлений у відповідній вимозі банку, повернути суму заборгованості за кредитом, що залишилась, сплатити проценти, винагороди, інші платежі за договором та штрафні санкції, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у разі порушення позичальником строків (термінів) сплати платежів, що встановлені договором.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Як встановлено судом, позивачем на виконання умов кредитного договору за заявами відповідача було надано відповідачу кредит в розмірі 145 563 500,00 грн. на умовах, передбачених укладеним між сторонами кредитним договором (в національній валюті), з урахування змін та доповнень, що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами № 4337 від 08.10.13. та № 6638 від 29.09.14.

Судом встановлено, що позичальник в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання зі своєчасної сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.03.15. по 20.07.15., у зв'язку з чим 15.07.15. (згідно наявного в матеріалах справи фіскального чеку та відбитку поштового штемпеля на списку рекомендованих листів, що пересилаються в межах України) банк направив на адресу позичальника повідомлення № 6431/23 від 15.07.15. про відкликання кредиту, яка була отримана відповідачем 21.07.15. відповідно до наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Отже, відповідач повинен був повернути суму заборгованості за кредитом, що залишилась, та сплатити проценти за користування кредитом до 20.07.15. включно.

Проте позичальник в порушення умов кредитного договору не здійснив повернення суми заборгованості за кредитом, що залишилась, та не сплатив проценти за користування кредитом у строк, визначений банком у повідомленні про відкликання кредиту, а саме протягом п'яти календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги, у зв'язку з чим у позивальника перед банком виникла заборгованість з повернення кредиту у розмірі 145 563 500,00 грн. та заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 01.03.15. по 20.07.15. у розмірі 2 633 303,52 грн.

Відповідач проти розміру нарахованих позивачем процентів за користування кредитом та проти розміру наявної заборгованості за кредитом не заперечував, проте вказував на те, що позивачем невірно вказано розміри процентних ставок за користування кредитом.

Суд відзначає, що проценти за користування кредитом, нараховані банком за період з 01.03.15. по 20.07.15. в розмірі 4,65% річних. При цьому, як відзначалось судом, договором про внесення змін від 22.12.14. до кредитного договору сторонами було погоджено, що процентна ставка за користування кредитом з 01.01.15. встановлюється в розмірі 4,65% річних.

Таким чином, на противагу твердженням відповідача, позивачем вірно вказано розмір процентної ставки за користування кредитом при розрахунку процентів за користування кредитом з 01.03.15. по 20.07.15.

Посилання відповідача на те, що ним позивачу направлявся лист № 14-15 від 27.07.15. з проханням перенести строк погашення заборгованості на іншу дату, збільшуючи строк кредитування, не приймається судом до уваги, оскільки відповідно до п. 10.4 кредитного договору всі зміни та доповнення до нього вносяться в письмовій формі шляхом укладення договорів про внесення змін і доповнень. Проте, після 22.12.14. зміни та доповнення в кредитний договір не вносились. Крім того, зі змісту вказаного листа вбачається, що відповідач звернувся до позивача з проханням не вимагати дострокового повернення кредиту та надати можливість скористатись грошовими коштами з поточного рахунку з метою фінансування інвестиційного проекту, або провести реструктуризацію заборгованості.

Питання того, чи є вказаний лист заявою про включення в реєстр кредиторів та про задоволення вимог кредиторів не є предметом розгляду даної справи про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 86844-23/13-1 від 08.10.13. про відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач вказує на наступне.

Листом № 22-15 від 02.10.15. (направлений позивачу 05.10.15.) відповідач звернувся до позивача з проханням зарахувати на погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору грошові кошти, що знаходяться на поточному рахунку відповідача № 8001 в ПАТ «Банк «Київська Русь» за договором банківського рахунку.

На думку відповідача, погашення кредиту за рахунок списання коштів з поточного рахунку не є зарахуванням зустрічних однорідних вимог, адже у даному випадку позичальник суміщує права та обов'язки як боржника так і кредитора, тому зобов'язання за договором банківського рахунку № 75941-18-13539 від 22.11.12., укладеного між позивачем і відповідачем, та кредитним договором на відкриття відновлювальної кредитної лінії № 86844-23/13-1 від 08.10.13. вважаються припиненими згідно ст. 606 ЦК України.

Таким чином, відповідач наголошує на тому, що грошові кошти позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в даній справі повинні бути списані з поточного рахунку відповідача № 8001 за договором банківського рахунку № 75941-18-13539 від 22.11.12., укладеного між позивачем і відповідачем, а провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо припинення зобов'язання шляхом поєднання боржника та кредитора в одній особі за ст. 606 ЦК України.

Оцінюючи вказані доводи відповідача, суд звертає увагу на те, що дійсно відповідно до ст. 606 ЦК України, зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі має місце у разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі, підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може мати місце, наприклад, при спадкуванні - у разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки; при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням. В обох цих випадках зникає один із суб'єктів правовідношення, у зв'язку з чим припиняється і саме правовідношення.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Тобто, зобов'язання - це правовідношення між, як мінімум, двома сторонами, а поєднання двох сторін у одній особі є підставою для припинення зобов'язання.

Отже, щоб зобов'язання припинилось на підставі наведеної норми поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась лише одна особа.

Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі за вказаних обставин не відбулось, а відповідач намагається в дійсності вести мову про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що передбачено ст. 601 ЦК України.

Окремим способом припинення правовідношення є зарахування (ст. ст. 603, 604, 605 ЦК України).

Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 203 ГК України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Господарське зобов'язання може бути припинено зарахуванням страхового зобов'язання, якщо інше не випливає з закону або змісту основного чи страхового зобов'язання.

Таким чином, за змістом статей 203 ГК України, 601 ЦК України зарахування являє собою спосіб припинення зобов'язання і можливе за наявності умов зустрічності та однорідності вимог, настання строків виконання зобов'язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.

Зарахування є односторонньою угодою, для нього достатньо заяви однієї сторони.

Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом (п. 31 інформаційного листа ВГСУ від 07.04.2008 р. № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України»).

Умовою, за наявності якої можливе припинення зобов'язання зарахуванням, є прозорість вимог, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання. Якщо ж одна зі сторін звернулась із заявою про зарахування, а інша сторона зобов'язання звернулась до суду з позовом про стягнення тієї суми, на яку проводиться зарахування зустрічної вимоги, тобто фактично наявним є протиставлення цій вимозі заперечення відносно характеру, терміну, розміру виконання тощо, то в такому випадку спір підлягає судовому розгляду (вказана правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 14.03.06. у справі № 8/600).

Позивач вимогу відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог не визнає, в зв'язку з чим між сторонами існує спір щодо заборгованості за кредитним договором № 86844-23/13-1 від 08.10.13. про відкриття відновлювальної кредитної лінії, а направлення 05.10.15. відповідачем листа № 22-15 від 02.10.15. не припиняє відповідно до закону його обов'язку щодо своєчасного перерахування грошових коштів за кредитним договором.

Отже, безпідставним є посилання відповідача на положення ст. 606 ЦК України так і на зарахування зустрічних однорідних вимог.

Додатково щодо доводів позивача і відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів фактичного списання позивачем пред'явлених до стягнення в даній справі сум з поточного рахунку відповідача за договором банківського рахунку № 75941-18-13539 від 22.11.12., як не містять доказів наявності коштів та їх обсягу на такому поточному рахунку відповідача. Суд зазначає, таке списання відповідно положень закону є правом, а не обов'язком банку, отже зобов'язання відповідача по кредитному договору залишаються невиконаними.

Крім того, позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Зважаючи на наведене, клопотання відповідача про припинення провадження у справі задоволенню не підлягає, а суд розглядає заявлені до відповідача позовні вимоги по суті.

Відповідно до норм статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, вимоги позивача про стягнення з відповідача 145 563 500,00 грн. заборгованості по кредиту, 2 633 303,52 грн. заборгованості зі сплати процентів, підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за кредитним договором, позивачем нараховано позичальнику пеню за прострочення повернення кредиту у розмірі 8 614 186,77 грн. та пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 381 750,26 грн.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору, у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород банку позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. Пеня сплачується у національній валюті України за офіційним курсом гривні до валюти кредиту, встановленим НБУ на дату сплати.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно пунктом 8.1 кредитного договору у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород банку позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. Пеня сплачується у національній валюті за офіційним курсом гривні до валюти кредиту, встановленим НБУ на дату сплати.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 8.1 кредитного договору.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за кредитним договором на відкриття відновлювальної кредитної лінії № 86844-23/13-1 від 08.10.13., здійснивши перерахунок пред'явленої до стягнення суми пені, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 381 750,26 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 8 614 186,77 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Щодо вимог позивача про стягнення 4 307 084,38 грн. 30% річних на підставі ст. 625 ЦК України та п. 8.2 кредитного договору, суд відзначає наступне.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Приписами п. 8.2 кредитного договору сторони передбачили, що у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту або позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованим процентам та іншим платежам згідно кредитного договору з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення.

За перерахунком суду, розмір 30% річних становить 4 307 084,38 грн., що відповідає розрахунку позивача, внаслідок чого вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання ним зобов'язань за Договором.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов'язки за кредитним договором, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з урахуванням наведеного.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції станом на день звернення позивача з даним позовом до суду в серпні 2015 року) визначені пільгові категорії щодо сплати судового збору, в т.ч. уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку (п. 22 ч. 1 ст. 5). Фактично з даним позовом до суду звернулось Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», від імені якого діє Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь».

Враховуючи наведені норми, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в доход Державного бюджету України в розмірі 73 080,00 грн.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прана Менеджмент» (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, б. 4-А, офіс 139; ідентифікаційний код 35254493) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 11-А, ідентифікаційний код 24214088) 145 563 500 (сто сорок п'ять мільйонів п'ятсот шістдесят три тисячі п'ятсот) грн. 00 коп. заборгованості по кредиту, 2 633 303 (два мільйони шістсот тридцять три тисячі триста три) грн. 52 коп. заборгованості зі сплати процентів, 381 750 (триста вісімдесят одну тисячу сімсот п'ятдесят) грн. 26 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів, 8 614 186 (вісім мільйонів шістсот чотирнадцять тисяч сто вісімдесят шість) грн. 77 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 4 307 084 (чотири мільйони триста сім тисяч вісімдесят чотири) грн. 38 коп. 30% річних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прана Менеджмент» (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, б. 4-А, офіс 139; ідентифікаційний код 35254493) в доход Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір у розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.11.15.

Суддя Т.М. Ващенко