РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23106/15 09.11.15 р.

За позовом Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРМЕТ"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ісма Київ"

про стягнення 111 990 196,48 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Шутовській І.Є.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Ковтун Е.О. за довіреністю № б/н від 19.05.2015 р.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Міський комерційний банк" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРМЕТ", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісма Київ" про стягнення 111 990 196,48 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.09.2015 р.

18.09.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 30.09.2015 р. розгляд справи відкладено на 29.10.2015 р.

28.10.2015 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли пояснення по справі з урахуванням відзиву.

У судовому засіданні 29.10.2015 р. представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів та відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 29.10.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 09.11.2015 р.

06.11.2015 р. від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 09.11.2015 р. вкотре не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26.02.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» (надалі - позивач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ісма Київ» (надалі - третя особа, позичальник), укладено кредитний договір № 929/980-ЮО (надалі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 30 000 000 грн. 00 коп., починаючи з 26 лютого 2013 року на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 8.8. Кредитного договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного повернення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій і до повного виконання усіх умов даного договору.

У відповідності до п. 1.2. Кредитного договору строк дії кредитної лінії встановлено з 26 лютого 2013 року до 25 лютого 2014 року.

Дата повернення кредиту - 25 лютого 2014 року включно (п. 1.3. Кредитного договору).

Пунктом 1.5. Кредитного договору процентну ставку за користування кредитними коштами визначено у розмірі 33,4 %.

В подальшому між сторонами укладалися договори про внесення змін до кредитного договору № 929/980-ЮО від 26.02.2013 р., відповідно до яких змінювались умови кредитного договору, а саме:

- договором про внесення змін № 1 від 28.02.2013 р. збільшено суму відновлювальної відкличної кредитної лінії до 70 000 000 грн. 00 коп. та змінено дату початку видачі кредитних коштів на 28.02.2013 року;

- договором про внесення змін № 2 від 20.09.2013 р. збільшено суму відновлювальної відкличної кредитної лінії до 75 000 000 грн. 00 коп. та змінено дату початку видачі кредитних коштів на 26.02.2013 року;

- договором про внесення змін № 4 від 25.02.2014 р. змінено строк дії кредитної лінії на період з 26.02.2013 до 25.05.2015 та дату повернення кредиту на 24.05.2014 року;

- договором про внесення змін № 7 від 26.05.2014 р. змінено строк дії кредитної лінії на період з 26.02.2013 до 21.11.2015 та дату повернення кредиту на 21.11.2014 року.

Відповідно до п. 3.5. Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту, щоденно за фактичну кількість днів у періоді. При розрахунку процентів за користування кредитом використовується метод «факт/факт». У випадку прострочення погашення кредиту, проценти нараховуються на суму заборгованості за кредитом і за період прострочення до моменту погашення кредиту.

Згідно з п. 3.6. Кредитного договору проценти сплачуються в такому порядку: щомісяця до 25 числа включно, місяця, наступного за місяцем користування коштами, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту та своєчасно з остаточним поверненням кредиту, шляхом безготівкового перерахування на рахунок.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, третя особа допустила прострочення сплати кредитних коштів та процентів, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з відповідними вимогами.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.05.2015 р. у справі № 910/5772/15-г позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісма Київ» на користь Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» заборгованість по кредиту у розмірі 75 000 000 грн. 00 коп., поточну заборгованість за процентами у розмірі 1 784 383 грн. 56 коп., прострочену заборгованість за процентами у розмірі 25 050 000 грн. 07 коп. та пеню у розмірі 5 940 410 грн. 95 коп.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт наявності порушення третьою особою зобов'язань за кредитним договором та факт наявності заборгованості встановлений рішенням господарського суду міста Києва від 12.05.2015 р. у справі №910/5772/15-г, а тому не потребують доказування у даній справі.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу України, визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем укладено договір застави рухомого майна № 929/980-ЮО/3РМ-1 від 31.01.2014 р., відповідно до якого предметом застави є рухоме майно, а саме: породний відвал №1 шахти №19 лш "Лєсная", який знаходиться за адресою: Донецька область, м. Торез, вул. Шепетовська та належить заставодавцю на праві власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу", застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель, набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 19 Закону України "Про заставу" передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про заставу", заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

За умовами п. 3.1.4. договору застави, заставодержатель має право звернути стягнення на майно та реалізувати його та/або вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань, що випливають із кредитного договору, у разі, зокрема, невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та/або заставодавцем зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 5.1. договору застави, заставодержатель набуває право звернення стягнення на майно та його реалізацію у випадку, зокрема: якщо у момент настання строку виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані повністю, а саме: при повному або частково повністю, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до кредитного договору строки суми кредиту: та/або при несплаті або частковій несплаті у передбачені кредитним договором строки сум відсотків за користування кредитом (у тому числі відсотків за неправомірне користування кредитом); та/або при несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу), що передбачені кредитним договором; незалежно від настання строку виконання позичальником будь-яких зобов'язань за кредитним договором - при настанні випадків, указаних у п. 3.1.4. цього договору.

Пунктом 5.2. договору застави передбачено, що звернення стягнення на майно може відбуватися відповідно до чинного законодавства будь-яким із наступних, обраних на власний розсуд заставодержателя, способів:

- в позасудовому порядку: передача заставодержателю права власності на майно; продаж заставодержателем майна третій особі (п. 5.2.1);

- звернення стягнення на майно на підставі рішення суду (п. 5.2.2).

Таким чином, позивач, у зв'язку з порушенням зобов'язання за кредитним договором, має право вимагати сплати заборгованості за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Водночас, суд зазначає, що наявність рішення про стягнення з позичальника (Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісма Київ") заборгованості за кредитним договором від 26.02.2013 р. № 929/980-ЮО на користь кредитора - Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний Банк", не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання грошових сум шляхом звернення стягнення на передане в заставу майно.

Вказана правова позиція висловлена, зокрема, у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів".

З приводу заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.01.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Міський комерційний Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРРМЕТ" укладено договір про співпрацю в пошуку інвесторів, відповідно до умов якого предметом даного договору є пошук інвесторів для покращення фінансового стану ряду позичальників позивача, в тому числі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісма Київ".

Пунктом 3.1. договору про співпрацю сторони погодили, що у випадку, якщо протягом строку дії договору відповідач не знайде інвестора для покращення фінансового стану позичальників, позивач зобов'язаний на першу вимогу відповідача укласти відповідні договори про розірвання договорів забезпечення.

Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача про розірвання договору застави рухомого майна № 930/980-ЮО/3РМ-1 від 31.01.2014 р., розірвання вказаного договору за згодою сторін чи у судовому порядку.

При цьому, з умов договору про співпрацю вбачається, що сторонами не передбачено припинення дії договорів забезпечення у зв'язку із закінчення строку дії договору про співпрацю.

Пунктом 7.4. договору застави передбачено, що цей договір діє до повного виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором або до припинення права застави у випадках, що прямо передбачені чинним законодавством.

У матеріалах справи відсутні докази наявності обставин згідно із якими, у відповідності до ст. 593 ЦК України та ст. 28 Закону України "Про заставу", припиняється застава за договором застави рухомого майна № 929/980-ЮО/3РМ-1 від 31.01.2014 р..

Посилання на введення відповідача в оману при укладенні договору визнаються судом безпідставними, оскільки, відповідачем не доведено суду факту умисного введення позивачем відповідача в оману, зокрема, повідомлення позивачем відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину; а також, наявності умислу в діях позивача та істотність значення обставин, щодо яких відповідача введено в оману.

Наявності обставин, які у відповідності до чинного законодавства є підставами для визнання недійсними правочинів, судом не встановлено.

Суд зазначає, що договір застави є чинним, в судовому порядку сторонами не оспорювався та не визнавався недійсним, відтак, є обов'язковим для виконання.

Пунктом 9.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" визначено, що у резолютивній частині рішення про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження господарські суди повинні зазначати дані, визначені в частині другій статті 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" № 1255-IV від 18.11.2003, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:

1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;

3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;

5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;

6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За правилами ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, підтвердженими наявними у матеріалах доказами та не спростованими належним чином відповідачем, відтак такими, що підлягають задоволенню.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. У рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісма Київ" (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 111/113, кв. 2; ) перед Публічним акціонерним товариством "Міський комерційний Банк" (03141, м. Київ, вул. Солом'янська, будинок 33; ) за кредитним договором №929/980-ЮО від 26.02.2014 року у розмірі 111 990 196,48 грн., з яких: 75 000 000 (сімдесят п'ять мільйонів) грн. 00 коп. заборгованості по основному зобов'язанню; 27 795 205 (двадцять сім мільйонів двісті п'ять) грн. 56 коп. заборгованості по відсоткам; 9 194 990 (дев'ять мільйонів сто дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто) грн. 92 коп. пені, звернути стягнення на предмет застави: породний відвал №1 шахти №19 лш «Лєсная», який знаходиться за адресою: Донецька область, м. Торез, вул. Шепетовська, згідно договору застави рухомого майна №929/980-ЮО/ЗРМ-1 від 31.01.2014 року та належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕРРМЕТ" (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 17/52 «А», код 39028840).

Встановити спосіб реалізації предмету застави шляхом продажу на публічних торгах в ході виконавчого провадження з визначенням початкової ціни предмету застави згідно визначеної сторонами у договорі застави рухомого майна №929/980-ЮО/ЗРМ-1 від 31.01.2014 року ринкової вартості у сумі 820 169 487 (вісімсот двадцять мільйонів сто шістдесят дев'ять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРМЕТ" (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 17/52 «А», код 39028840) в доход Державного бюджету України 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 16.11.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна