ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2015 р.Справа № 922/4781/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Прокурора Красноградського району Харківської області м. Красноград в інтересах держави в особі 1. Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків, 2. Наталинської сільської ради,с. Наталине
до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії бурового управління "Укрбургаз", м. Красноград
про стягнення 1024831,00 грн.
за участю представників сторін:

прокурора -Боброва С.С., посвідчення № 026273 від 15.05.2014 року

позивачів - 1. ОСОБА_2, дов № 01/01-24/05-14 від 08.01.2014 року, 2. не з*явився

відповідача - ОСОБА_1, дов. № 2-59д від 25.12.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача 1024831,00 грн. збитків внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Представник відповідача у судовому засіданні та у наданому клопотанні просить суд передати справу за підсудністю до Господарського суду міста Києва, посилаючись на те, що філії та представництва (відокремлені підрозділи) не є юридичними особами.

Прокурор у судовому засіданні проти клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва заперечує.

Представник першого позивача у судовому засіданні проти клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва заперечує.

Відповідно до частини 4 статті 15 Господарського процесуального кодексу України якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність спору визначається з урахуванням частин 1 - 3 цієї статті залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу.

Враховуючи, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє її відособлений підрозділ і рішення приймається стосовно юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу, суд вважає клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва необґрунтованим, відмовляє у його задоволенні та переходить до розгляду справи по суті.

Прокурор у судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник першого позивача у судовому засіданні та у наданому письмовому поясненні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник другого позивача у судове засідання не з*явився, у наданому письмовому поясненні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні, у відзиві на позовну заяву та у доповненнях та уточненнях до відзиву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення прокурора та повноважних представників першого позивача та відповідача, судом встановлено наступне.

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до статті 123 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Відповідно до статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, у якій визначено підстави порушення справ у господарському суді, до таких віднесено позовні заяви прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Відповідно до положень частини 3 цієї статті прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № З-рп/99 по справі про організацію тлумачення положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Під представництвом прокуратурою України інтересів держави в господарському суді за змістом пункту 2 статті 121 Конституції України та статтей 2 і 29 Господарського процесуального кодексу України треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави.

Прокурор звертається до господарського суду з позовною заявою в нтересах держави в особі органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій держави.

Згідно статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Офіційним тлумаченням Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року визначено, що під органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Так, відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться на території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Статтею 10 Кодексу України про надра передбачено, до відання сільських, селищних, міських та районних рад на їх території у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законодавчими актами, належить: погодження надання надр у користування з метою геологічного вивчення, розробки родовищ корисних копалин місцевого значення; реалізація місцевих програм розвитку мінерально-сировинної бази, раціонального використання та охорони надр; обмеження діяльності підприємств, установ, організацій і громадян у випадках і в порядку, передбачених цим Кодексом; здійснення контролю за використанням та охороною надр; вирішення інших питань у сфері регулювання гірничих відносин у межах своєї компетенції.

Згідно статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад, сіл, селищ, міст через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Як визначено в статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно пункту б підпункту 1 частини 1 статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охоронною земель.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затверджену Указом Президента України від 13 квітня 2011 року за №454/2011 Державна екологічна інспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно вказаного Положення, Державна екологічна інспекція у Харківській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України і входить до сфери його управління, в межах своїх повноважень Інспекція забезпечує реалізацію державної політики в галузі охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, поводження з відходами, забезпечення екологічної та у межах своєї компетенції радіаційної безпеки на території області.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статтей 4, 5, 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) господарської діяльності" та згідно з наказами Державної екологічної інспекції у Харківській області від 12 вересня 2011 року за № 838/01-03 та від 03 серпня 2013 року № 612/01-03, державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Харківської області у період з 14 вересня 2011 року по 04 жовтня 2011 та з 06 серпня по 23 серпня 2012 були проведені планові перевірки щодо додержання вимог природоохоронного законодавства в діяльності Хрестищенського відділення бурових робіт БУ "Укрбургаз" НАК "Нафтогаз України", за результатами яких були складені акти перевірок дотримання вимог природоохоронного законодавства №893/07-46 та № 654/09-18.

Акти перевірок були надіслані супровідними листами від 04 жовтня 2011 року №5191/01-20/04-19 та від 23 серпня 2012 року за №3992/01-21/02-19 із повідомленнями на адресу відповідача, у зв'язку із відмовою від їх підписання.

Згідно актів перевірок вбачається, що водопостачання відповідача здійснюється на виробничі та господарсько-питні потреби із 9 артезіанських свердловин, які розташовуються на території Красноградського району в селах: Наталине, Лукашівка, Токарівна, Капанки, Олянівка, Добренька.

Вказане також визначено у пункті 5 дозволу на спеціальне водокористування від 19 грудня 2011 року Укр.№5581А/Хар. Крім того, вказаним дозволом встановлено, що основним показником діяльності об'єкта - водокористувача є використання води для власних потреб та передача населенню та іншим абонентам.

Відповідно до п.п. а) пункту 6 дозволу на спеціальне водокористування від 19 грудня 2011 року Укр.№5581А/Хар. ліміт забору підземних вод на добу складає 313,88 м. куб.

Крім того, відповідно до висновку про умови спеціального водокористування від 24 листопада 2011 року за № 177-с, виданого КП "Південукргеологія" Харківська комплексна геологічна партія, Хрестищенському відділенню бурових робіт БУ "Укрбургаз" НАК "Нафтогаз України" рекомендовано також отримати спеціальний дозвіл на користування надрами.

Таким чином вбачається, що забір підземних вод із дев'яти артезіанських свердловин ХВБР БУ "Укрбургаз" НАК "Нафтогаз України" здійснюється не на власні господарсько-побутові потреби, що суперечить приписам частини 1 статті 23 Кодексу України про надра.

З матеріалів справи вбачається, що факт використання відповідачем надр (підземних вод) не на власні господарсько-побутові потреби підтверджується: звітом за формою № 7-гр (підземні води), згідно якого використання підземних вод здійснюється на господарсько-питне водопостачання (ГПВ) та виробничо-технічне водопостачання (ВТВ); звітами за формою 2-ТП (водгосп), згідно яких відповідач використовував фактично води на госппитні, виробничі потреби, у тому числі на потреби субабонентів.

На підставі викладеного, Державною екологічною інспекцією у Харківській області зафіксовано актами перевірок, що у Хрестищенського відділення бурових робіт БУ "Укрбургаз" НАК "Нафтогаз України" відсутній дозвіл на користування надрами (підземні води), що є порушенням статтей 16, 19, 21 Кодексу України про надра.

З метою усунення порушень виявлених під час здійснення планової перевірки, державним інспектором в порядку статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" винесено припис від 31 серпня 2012 року №02-25-76, яким керівника Хрестищенського відділення бурових робіт БУ "Укрбургаз" НАК "Нафтогаз України" (пункт 29 припису) було зобов'язано отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води).

За наслідками перевірки Державною екологічною інспекцією у Харківській області відповідно до "ОСОБА_3 розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20 липня 2009 року № 389, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2009 року №767/16783 (із змінами згідно наказу Мінприроди України № 220), проведено розрахунок збитку, заподіяного державі внаслідок самовільного використання надр (підземні води) з артезіанської свердловини, розмір якої склав 1024831,00 грн.

Об'єми забраної води використані у відповідності до форм №2 -ТП (водгосп) за 3 та 4 квартали 2011 року, а саме: з 01 вересня 2011 року по 31 грудня 2011 року - 7200 м. куб.; за 1 та 2 квартали 2012 року, а саме: з 01 січня 2012 року по 30 червня 2012 року - 16300 м. куб.

Матеріали справи свідчать про те, що за наслідками виявлених порушень природоохоронного законодавства державним інспектором Державної екологічної інспекції у Харківській області, були складені протокол про адміністративне правопорушення № 001193 від 23 жовтня 2013 року та постанова про накладення адміністративного стягнення № 02-26-277 від 23 жовтня 2013 року, згідно якої заступника начальника ХВБР БУ "Укрбургаз" НАК "Нафтогаз України" ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 47 КУпАП (самовільне користування надрами) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 560,00 грн. Даний штраф був сплачений у добровільному порядку, що підтверджується квитанцією №124/153 від 29 жовтня 2012 року.

Згідно Роз*яснення Вищого господарського суду України № 02-5/744 від 27 червня 2001 року у випадках накладення адміністративних стягнень за невиконання природоохоронного законодавства на відповідальних посадових осіб підприємств, накладений штраф хоча й має матеріальний характер, але є заходом відповідальності, а не відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно статті 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Відповідно до Водного Кодексу України підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра, вони є частиною надр.

Згідно статті 1 Кодексу України про надра, надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Статтями 2 та 3 Кодексу України про надра встановлено, що його завданням є регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян. Гірничі відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", цим Кодексом та іншими актами законодавства України, що видаються згідно до них. Земельні, лісові та водні відносини регулюються відповідним законодавством України.

Спеціальне використання надр на праві надрокористування передбачає відповідно до статті 19 Кодексу України про надра отримання спеціального дозволу (ліцензії) на використання надр.

Відповідно до статті 21 Кодексу України про надра видобування підземних вод здійснюється на підставі спеціальних дозволів.

Прісні підземні води є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 827 від 12 грудня 1994 року.

З матеріалів справи вбачається, що в порушення вказаних вимог законодавства відповідач без дозволу спеціального дозволу (ліцензії) на користування ділянкою над (підземні води) здійснив самовільний забір води з підземних джерел з застосуванням технічних засобів.

Згідно статті 23 Кодексу України про надра землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Реалізація землекористувачами або землевласниками права видобувати підземні води без спеціального дозволу, передбаченого статтею 23 Кодексу України про надра, можлива за наявності певних умов: по-перше, при наявність права на земельну ділянку, по-друге, при видобуванні води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, по-третє, за умови не перевищення ліміту видобування підземних вод (не більше 300 м. куб. на добу).

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в розмірі, що не перевишує 300 кубічних метрів на добу, суб'єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. В свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Застосовуючи до спірних правовідносин статтю 23 Кодексу України про надра необхідно встановлювати: наявність прав відповідача на земельну ділянку, чим ці права підтверджено; чи видобував відповідач воду для власних потреб, чи було перевищено відповідачем ліміт видобування. За відсутності хоча б однієї з перелічених умов вказана норма закону не підлягає застосуванню.

Відповідно до статтей 47, 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статтей 110, 111 Водного кодексу України за порушення при користуванні природними ресурсами настає відповідальність, у тому числі цивільна. Збиток, заподіяний порушенням природоохоронного законодавства, підлягає компенсації в повному оюсязі без застосування норм зниження.

Згідно статті 56 Кодексу України про надра, основними вимогами в галузі охорони є: забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами.

Статтею 65 Кодексу України про надра регламентовано, що порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні, у тому числі в самовільному користуванні надрами.

Відповідно до статті 67 Кодексу України про надра підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Таким чином, шкода полягає у незаконному вичерпанні, знищенні надр (підземних вод) унаслідок чого можуть погіршуватися екологічні умови життєдіяльності людини, погіршуватися стан інших об'єктів природи.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. У деліктних зобов'язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявністю вини заподіювана шкоди.

Зобов'язанням із заподіяння шкоди є цивільно-правове зобов'язання, за якого потерпілий має право вимагати від особи, що заподіяла шкоду, цілковитого відшкодування протиправно заподіяної шкоди.

Загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом статті 1166 Цивільного кодексу України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

У діях Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії бурового управління "Укрбургаз" наявні всі підстави для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду. Зокрема, протиправна поведінка полягає у самовільному водо- та надрокористуванні, вина особи, що підтверджується матеріалами справи: акти перевірок №893/07-46 та №654/09-18, припис № 02-25-76 від 31 серпня 2012 року, протокол про адміністративне правопорушення № 001193 від 23 жовтня 2013 року, постанова про накладення адміністративного стягнення №02-26-277 від 23 жовтня 2013 року, наявна сама шкода, яка обрахована відповідно до "ОСОБА_3 розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20 липня 2009 року №389, а також причинний зв'язок, що виражений у заподіяні вказаної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача.

Згідно статті 55 Конституції України, статтей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідгл статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги прокурора та позивачів є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у разі задоволення позовних вимог, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра, статтями 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього прриродного середовища", статтями 11, 16, 1166 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії бурового управління "Укрбургаз" (63304, Харківська область, м. Красноград, вул. Полтавська, 86, розрахунковий рахунок 0014 у філії "ВІД.ПІБ" в. м. Красноград Харківської області, ) збитки, внаслідок порушення природоохоронного законодавства в сумі 1024831,00 грн., перерахувавши вказані кошти на розрахунковий рахунок 0308, УДКСУ у Красноградському районі, Харківської області, код 37886402, МФО 851011 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища господарської та іншої діяльності".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії бурового управління "Укрбургаз" (63304, Харківська область, м. Красноград, вул. Полтавська, 86, розрахунковий рахунок 0014 у філії "ВІД.ПІБ" в. м. Красноград Харківської області, ) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувач - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 20496,62 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_4