РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2015Справа № 910/20687/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «АВІАКОМПАНІЯ «МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ» до публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» від імені кого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» Славинський В.І. про визнання права на користування кредитом, за участю представників сторін:

від позивача: Повар О.М. (довіреність від 05.01.2015 № б/н);

Козуб Б.Ю. (довіреність від 27.08.2015 № 01.3.1-12/58-2012);

Ткаченко К.В. (довіреність від 04.02.2015 № б/н);

відповідача: Модлінський Н.О. (довіреність від 11.09.2015 № 83),

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року до Господарського суду міста Києва звернулося приватне акціонерне товариство «АВІАКОМПАНІЯ «МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ» (далі - ПрАТ «МАУ») з позовом до публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» від імені кого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» Славинський В.І. (далі - ПАТ «ЗЛАТОБАНК»), яким заявлено вимоги про визнання наявності у позивача права користування кредитними коштами за кредитним договором від 18.01.2012 № 07/12-KLMV, укладеного між сторонами спору, з урахуванням змін, які передбачають термін повернення кредиту до 20 квітня 2016 року.

Позов мотивований тим, що позивачем було акцептовано оферту відповідача щодо продовження строку кредитування, а тому ПрАТ «МАУ» вважає, що останнє не зобов'язане повертати відповідачеві кредитні кошти до 20 квітня 2016 року.

Відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позовні вимоги відхилив повністю, з огляду на те, що позивач порушив зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом у зв'язку із чим, ПАТ «ЗЛАТОБАНК» відмовилося від кредитування ПрАТ «МАУ» та вимагає у судовому порядку повернення кредиту.

Позивач, у свою чергу, надав суду письмові пояснення від 22.10.2015, відповідно до яких останній з доводами, наведеними у відзиві, не погоджується, з огляду на таке. Позивач стверджує, що останній частково достроково повернув відповідачеві кредит, а тому ПрАТ «МАУ» не має простроченого зобов'язання з повернення тіла кредиту. Також позивач зазначає, що по квітень 2015 року, включно, ним своєчасно та у повному обсязі сплачувалися проценти за користування кредитом. Разом із тим, позивач стверджує, що він позбавлений можливості сплачувати проценти в іноземній валюті у зв'язку із тим, що з моменту відкликання банківської ліцензії відповідач втратив право на здійснення валютних операцій, зокрема, операції з купівлі-продажу іноземної валюти. Крім того, позивач зазначає, що кредитний договір не містить положень, що б зобов'язували ПрАТ «МАУ» отримувати індивідуальні ліцензії Національного банку України для виконання кредитних зобов'язань у порядку, передбаченому п. «г» ч. 4, 5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Позивач стверджує, що він неодноразово повідомляв відповідача про неможливість виконання зобов'язання зі сплати процентів в іноземній валюті, зокрема, листами від 16.06.2015 № 01-19-186 та від 02.07.2015 № 01-19-200 та пропонував змінити встановлений кредитним договором спосіб виконання кредитних зобов'язань.

Отже, як зазначає позивач, проценти за травень 2015 року, які згідно з умовами кредитного договору мали бути сплачені ПрАТ «МАУ» в іноземній валюті не пізніше 08 червня 2015 року, не могли бути сплачені навіть в національній валюті через відсутність накопичувального рахунку ПАТ «ЗЛАТОБАНК» в Національному банку України.

27 жовтня 2015 року до господарського суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача від 17.10.2015, з яких вбачається таке. Позивач, посилаючись на положення статуту ПАТ «ЗЛАТОБАНК», стверджує, що голова Спостережної ради, як і голова правління ПАТ «ЗЛАТОБАНК», має право представляти інтереси банку у відносинами з юридичними особами. Поряд із цим, позивач зазначає, що у разі, якщо відсутність повноважень у голови Спостережної ради дійсно мало місце, позивачеві про це не знав і не міг знати. Крім того, позивач вважає, що відповідач своїми діями (надання позивачеві розрахунків процентів за березень-квітень 2015 року, реструктуризація заборгованості за кредитним договором та продовження терміну повернення заборгованості (лист ПАТ «ЗЛАТОБАНК» від 03.03.2015 № 178 за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації AT «ЗЛАТОБАНК» Славінського В.І.)), схвалив вчинений головою Спостереженої ради ПАТ «ЗЛАТОБАНК» правочин, вчинений шляхом обміну листами з ПрАТ «МАУ».

Крім того, позивач у вказаних письмових поясненнях заперечив проти доводів представника відповідача, наведених у судовому засіданні, щодо зобов'язання позивача достроково повернути кредит у зв'язку із простроченням виконання зобов'язання зі сплати процентів на 1 (один) робочий день. Позивач, посилаючись на умови кредитного договору, закріплених у п. 5.4, стверджує, що прострочення позивачем виконання окремих зобов'язань не більш як на 5 (п'ять) робочих днів не є порушення договору, а отже не має наслідком дострокового повернення отриманих за договором кредитних коштів. З приводу наведеного позивач також зазначає, що після того як останній затримав сплату процентів на 1 робочий день у січні 2015 року, відповідач не лише не вимагав дострокового повернення кредитних коштів, а й здійснив усе необхідне для продовження строку кредитування, що спростовує твердження ПАТ «ЗЛАТОБАНК» про наявність зв'язку між одноденним простроченням сплати процентів та необхідністю дострокового повернення коштів за кредитним договором.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, останній зазначив, що предмет позову у даній справі не містить жодної вимоги до відповідача в частині його майнових зобов'язань, а стосується визнання за позивачем права користуватись кредитними коштами на умовах кредитного договору, з урахуванням внесених до нього впродовж січня-лютого 2015 року змін. Таким чином, позивач в частині заявленого позову у даній справі не є кредитором відповідача у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому вважає за можливе захистити свої порушені права у обраний згідно з чинним законодавством спосіб.

До господарського суду 27 жовтня 2015 року надійшло клопотання представника позивача від 27.10.2015 про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - компанію «ДЖУНАКС ШЕАРС ЛІМІТЕД» (Республіка Кіпр). Вказане клопотання мотивовано тим, що вказана компанія своїм майном (два літаки Боїнг 737-500) забезпечило виконання позивачем зобов'язання за кредитним договором шляхом укладення іпотечного договору від 09.10.2012 № 07/12-KLMV/S-3 (договори про внесення змін від 23.01.2013 та від 08.04.2013), а тому питання продовження строку кредитування стосується інтересів іпотекодавця - компанії «ДЖУНАКС ШЕАРС ЛІМІТЕД» як майнового поручителя за договором іпотеки, адже можливість відповідача звернути стягнення на належне компанії майно напряму залежить від того чи прострочив позивач свої зобов'язання за кредитним договором та чи є 20 лютого 2015 року кінцевою датою повернення кредиту.

Суд, дослідивши клопотання позивача від 27.10.2015, матеріали справи та заслухавши представників сторін, дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для залучення до участі у справі компанії «ДЖУНАКС ШЕАРС ЛІМІТЕД» як третьої особи.

У судовому засіданні 28 жовтня 2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши повноважних представників сторін, судом встановлено таке.

Між ПАТ «ЗЛАТОБАНК», як кредитодавцем, та ПрАТ «МАУ», як позичальником, укладено кредитний договір від 18.01.2012 № 07/12-KLMV, до якого укладено 5 додаткових угод (далі - кредитний договір). В порядку та на умовах, встановлених кредитним договором та чинним законодавством України, кредитодавець надає позичальникові кредит, а позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови кредитного договору (п. 1.1 кредитного договору в редакції додаткової угоди від 10.09.2012 № 2).

Відповідно до п. 1.2 (редакція додаткової угоди від 10.09.2012 № 2) кредитного договору кредитодавець надає позичальникові кредитні кошти у наступних валютах: у доларах США та євро у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного кредитним договором. Базовою валютою є долар США. Кредит може надаватися траншами у будь-якій валюті, зазначеній в кредитному договорі, відповідно до письмової заяви позичальника. Позичальник має право в будь-який час без повідомлення банку здійснювати погашення поточної заборгованості по кредиту і за умови дотримання умов надання кредитних коштів, встановлених кредитним договором, може знову отримувати кредит в межах максимального ліміту за кредиткою лінією.

Згідно з п. 1.3 кредитного договору (редакція додаткової угоди від 10.01.2013 № 3) максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 18000000,00 (вісімнадцять мільйонів) доларів США. Максимальний ліміт заборгованості на день надання кредиту в разі надання його траншами розраховується в базовій валюті шляхом складання сум виданих траншів в кожній з валют кредитного договору, помножених на офіційний курс гривні до валюти наданих траншів, встановлений Національним банком України на день надання, чергового траншу, та поділених на курс гривні до базової валюти, встановлений Національним банком України на день надання чергового траншу.

Як передбачено у п. 1.4 кредитного договору (редакція договору про внесення змін від 02.08.2013 № 5), кінцева дата повернення кредиту: не пізніше 20 лютого 2015 року включно.

У відповідності до п. 1.5 кредитного договору (редакція договору про внесення змін від 02.08.2013 № 5) за користування кредитом позичальником сплачується проценти у вигляді фіксованої процентної ставки. Процентна ставка встановлюється у наступних розмірах: на ліміт заборгованості до 15000000,00 (п'ятнадцять мільйонів) доларів США включно: 13,7 % (тринадцять цілих сім десятих) процентів річних за користування кредитними коштами у доларах США та євро; на ліміт заборгованості більше 15000000,00 (п'ятнадцять мільйонів) доларів США: 15 % (п'ятнадцять) процентів річних за користування кредитними коштами у доларах США та євро. З 07 серпня 2013 року процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 12,9 % (дванадцять цілих дев'ять десятих) процентів річних в доларах США та євро.

Проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем у валюті кредиту (п. 2.3 кредитного договору в редакції додаткової угоди від 10.09.2012 № 2).

Пунктом 2.4 кредитного договору (редакція додаткової угоди від 10.09.2012 № 2) передбачено, що сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитом. При розрахунку процентів приймається рік і місяць, рівний 360 календарних днів. День повернення кредиту до розрахунку не приймається.

Згідно з п. 2.5 кредитного договору (редакція додаткової угоди від 10.09.2012 № 2) позичальник самостійно сплачує (перераховує) проценти на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів.

Відповідно до п. 2.6 кредитного договору (редакція додаткової угоди від 10.09.2012 № 2) проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються в кінцеву дату повернення кредиту.

Якщо останній день повернення кредиту та/або сплата процентів припадає на вихідний, святковий день або інший неробочий день, то позичальник має право повернути кредит та/або сплатити проценти наступного робочого дня (п.п. 2.6.1 кредитного договору в редакції додаткової угоди від 10.09.2012 № 2).

Згідно з підпунктом 3.4.2 кредитного договору (редакція додаткової угоди від 10.09.2012 № 2) позичальник зобов'язаний сплачувати проценти/комісію у розмірі та в порядку, передбаченому кредитним договором, згідно з умовами кредитного договору.

Так, у відповідності до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1, 2 ст. 1054 ЦК України).

Судом встановлено, що ПАТ «ЗЛАТОБАНК» в особі голови Спостережної ради ПАТ «ЗЛАТОБАНК» звернулося до ПрАТ «МАУ» з листом від 28.01.2015 № 491, яким запропонувало позивачеві продовжити строк дії кредитного договору на 14 місяців за умов:

- встановлення ставки по кредитному договору на рівні 14,5 % річних;

- зменшення заборгованості за кредитною лінією на 1000000,00 доларів США у термін до 01 липня 2015 року, без зміни загального ліміту кредитування. (засвідчена копія вказаного листа міститься у матеріалах справи)

Таким чином, зі змісту листа відповідача вбачається пропозиція щодо внесення змін до пункту 1.4 та встановити, що кінцева дата повернення кредиту: не пізніше 20 квітня 2016 року включно.

Судом також встановлено, що позивач надав свою згоду на пропозицію відповідача щодо пролонгації терміну повернення кредиту. Відповідь-згода позивача викладена у його листі від 17.02.2015 № 01.3.1-10/23, засвідчена копія якого міститься у матеріалах справи.

Однак, судом встановлено, що ПАТ «ЗЛАТОБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» Славинський В.І. звернулося до позивача з листом від 09.06.2015 вих. № 1295, відповідно до змісту якого відповідач, посилаючись на п. 4.1 кредитного договору, вимагав від позивача погасити заборгованість по простроченим процентам не пізніше 12 червня 2015 року. Відповідно до вказаного листа, прострочена заборгованість позивача за кредитним договором є такою: за кредитом: 1377236,92 євро; за процентами 15298,81 євро; 16766121 доларов США; пеня 60250884,76 грн. Також у даному листі зазначено, що позивачеві необхідно звернутися до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» Славинського В.І. за адресою ПАТ «ЗЛАТОБАНК» для врегулювання питання щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

Аналогічна вимога відповідача до позивача викладена у листі ПАТ «ЗЛАТОБАНК» від 10.06.2015 № 1419.

Судом встановлено також, що відповідач звернувся до позивача із листом-вимогою від 19.06.2015 № 1512, у якому вимагав від останнього погашення заборгованості за простроченими процентами, що нараховані за користування кредитними коштами, протягом 5-ти календарних днів з моменту відправлення цього листа-вимоги. Також у вказаному листі відповідач повідомив позивача про розміри простроченої заборгованості (прострочена заборгованість по кредиту 1377236,92 євро; 15093281,57 доларів США; прострочена заборгованість за процентами 15298,81 євро; 167661,21 доларів США; пеня станом на 18 червня 2015 року 65642122,64 грн), реквізити накопичувального рахунку в іноземній валюті, а також надав інформацію про те, що у випадку відсутності у ПрАТ «МАУ» грошових коштів у валюті зобов'язань, ПАТ «ЗЛАТОБАНК» надає можливість клієнту виконати зобов'язання за кредитним договором шляхом конвертації гривні в іноземну валюту по офіційному курсу Національного банку України, через власну валютну позицію банку.

Спір між сторонами справи виник, як стверджує позивач, у зв'язку із тим, що відповідач своїми листами-вимогами, які вказані вище, не визнає факту продовження строку кредитування за кредитним договором до 20 квітня 2016 року та вимагає повернення отриманих кредитних коштів.

Враховуючи наведені обставини справи, позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами про визнання наявності у ПрАТ «МАУ» права користування кредитними коштами за кредитним договором з урахуванням змін, запропонованих ПАТ «ЗЛАТОБАНК» у листі від 28.01.2015 № 491 (оферта) та прийнятих позивачем у листі від 17.02.2015 № 01.3.1-10/23 (акцепт), відповідно до яких кінцевим терміном повернення основного боргу за кредитним договором є 20 квітня 2016 року.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд зазначає таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами 2 і 4 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

У підпункті 3.1.6 кредитного договору в редакції додаткової угоди від 10.09.2012 № 2 сторони визначили, що кредитодавець має право ініціювати зміну умов кредитного договору.

Відповідно до умов кредитного договору, закріплених у п. 7.2 в редакції додаткової угоди від 10.09.2012 № 2, зміни та доповнення до кредитного договору вважаються його невід'ємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані належним чином сторонами/уповноваженими представниками сторін, за виключенням випадків, передбачених в кредитному договорі.

Виходячи з приписів наведених вище норм права та умов кредитного договору, суд дійшов висновку, що зміни умов кредитного договору впливають на права і обов'язки його сторін лише у тому випадку, коли відповідне волевиявлення сторін кредитної угоди викладено письмово у єдиному документі, який вважатиметься невід'ємною частиною основного договору, і такий документ підписано уповноваженими представниками сторін.

Однак, сторонами спору суду не надано належним чином оформленої угоди, якою сторони, в особі їх уповноважених представників, вирішили внести зміни до пункту 1.4 кредитної угоди та встановили, що кінцева дата повернення кредиту: не пізніше 20 квітня 2016 року включно.

Крім того, суд зазначає, що згідно з п. 8.15 статуту ПАТ «ЗЛАТОБАНК» голова Спостережної ради представляє інтереси Банку в усіх підприємствах, організаціях та установах як в Україні так і за її межами; скликає засідання Спостережної ради та головує на її засіданнях; організовує роботу Спостережної ради; здійснює інші дії, необхідні для організації роботи Спостережної ради та виконання прийнятих нею та Загальними зборами акціонерів рішень.

Отже, виходячи з переліку повноважень голови Спостережної ради ПАТ «ЗЛАТОБАНК», остання не наділена правом вчиняти від імені банку правочини, тобто вона не має необхідний обсяг цивільної дієздатності на внесення змін до кредитного договору.

Відносно схвалення відповідачем правочину щодо продовження строку користування кредитом суд зазначає таке.

Позивач стверджує, що відповідач своїми діями, як-то: надання позивачеві розрахунків процентів за березень-квітень 2015 року, реструктуризація заборгованості за кредитним договором та продовження терміну повернення заборгованості до 12 травня 2015 року, включно (лист ПАТ «ЗЛАТОБАНК» від 03.03.2015 № 178 за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації AT «ЗЛАТОБАНК» Славінського В.І.), схвалив правочин, вчинений головою Спостереженої ради ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

З приводу наведених вище доводів позивача суд зазначає, що вони судом відхиляються з огляду на таке.

Статтею 241 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Виходячи з правил, встановлених вказаною вище нормою права, і обставин справи, суд зазначає, що схваленням з боку ПАТ «ЗЛАТОБАНК» правочину, який, як вважає позивач, вчинено шляхом обміну листами від 28.01.2015 № 491 (оферта) та від 17.02.2015 № 01.3.1-10/23 (акцепт), могли б розцінюватися дії відповідача, спрямовані на виконання ним прямих обов'язків, взятих за кредитним договором, після настання кінцевого терміну повернення кредиту - 20 лютого 2015 року, як-то: надання кредиту, надсилання позивачеві проекту додаткової угоди до кредитного договору про внесення змін до строку користування кредитом.

Щодо таких дій відповідача, як-то: надання позивачеві розрахунків процентів за березень-квітень 2015 року, реструктуризація заборгованості за кредитним договором та продовження терміну повернення заборгованості до 12 травня 2015 року, суд відзначає, що вони жодним чином не свідчать про прийняття правочину до виконання, а навпаки передбачають обов'язок повернення позивачем кредиту у термін до 12 травня 2015 року, а не до 20 квітня 2016 року.

Також суд зазначає, що реструктуризація передбачає графік повернення грошових коштів вже після настання відповідної дати, коли ці кошти мали бути повернуті та сплачені (проценти), тобто такі заходи вчиняються кредитором вже після прострочення боржником грошового зобов'язання за договором. Отже, реструктуризація не може вважатися продовженням строку користування кредитом.

Решта доводів позивача судом також відхиляються і до уваги не приймаються у зв'язку з їх необґрунтованістю і безпідставністю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що кінцева дата повернення кредиту настала 20 лютого 2015 року, як це передбачено у пункті 1.4 кредитного договору в редакції договору про внесення змін від 02.08.2013 № 5, оскільки сторонами не надано суду жодного належного доказу продовження ними строку користування позивачем кредитними коштами, наданих останньому на підставі кредитного договору.

Крім наведеного суд зазначає таке.

З підпункту 3.1.3 кредитного договору (редакція додаткової угоди від 10.09.2012 № 2) вбачається, що кредитодавець має право відмовитися від подальшого кредитування позичальника за кредитним договором частково або в повному обсязі та/або вимагати повернення у повному обсязі наданих кредитних коштів (в тому числі дострокового повернення), сплати процентів за весь строк користування кредитними коштами та неустойку/штрафів (за їх наявності) у разі настання та/або існування хоча б однієї з таких обставин:

- у випадку одноразового порушення позичальником будь-якого з боргових зобов'язань, в будь-якій їх частині, наявності/виникнення випадку невиконання умов, використання кредиту не за цільовим призначенням;

- недійсності та/або недостовірності та/або порушення позичальником /поручителем/заставодавцем заяв та/або гарантій, викладених в кредитному договорі/договорах забезпечення, фінансової звітності позичальника/поручителя/заставодавця та/або будь-якої іншої документації, яка надаєтеся до банку для виконання кредитного договору та/або договорів забезпечення;

- настання/існування будь-якої з несприятливих обставин/подій;

- за наявності обставин, які свідчать про те, що надалі позичальнику кредитні кошти своєчасно не будуть повернуті;

- в інших випадках, передбачених кредитним договором та/або чинним законодавством України.

Як передбачено у підпунктом 3.4.3 кредитного договору (редакція додаткової угоди від 10.09.2012 № 2), позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені кредитним договором, в тому числі достроково, у разі настання обставин, за яких банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, в тому числі у випадку настання несприятливих обставин/подій.

Позичальник зобов'язаний достроково повернути кредит та сплатити проценти на вимогу кредитодавця у випадках, передбачених кредитним договором (п.п. 3.4.10 кредитного договору у редакції додаткової угоди від 10.09.2012 № 2).

Так, судом встановлено, що у правовідносинах сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, має місце прострочене позивачем грошове зобов'язання, а саме: у листопаді 2014 року та з лютого 2015 року по червень 2015 року порушено зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом та з повернення суми кредиту. Наведені обставини підтверджуються виписками з поточного рахунку ПрАТ «МАУ» за період з 18.01.2012 по 16.08.2015, засвічені копії яких містяться у матеріалах справи.

Крім того, враховуючи допущене позивачем порушення грошового зобов'язання за кредитним договором, ПАТ «ЗЛАТОБАНК», керуючись умовами договору, які визначені у підпунктах 3.1.3, 3.4.3 та 3.4.10, звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «МАУ» про стягнення з останнього заборгованості за кредитом та процентами за користування цими коштами. Вказаний позов банку судом було прийнято та порушено провадження у справі № 910/16365/15.

Позивач у своїх письмових поясненнях стверджує, що з травня 2015 року позбавлений можливості виконати свої зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом в іноземній валюті у зв'язку із тим, що постановою Правління Національного банку України від 12.05.2015 № 310 вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «ЗЛАТОБАНК», а також вказаною постановою відкликано генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій. Крім того, на думку позивача, допущене ним у листопаді 2014 року прострочення зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом на 1 (один) робочій день не є порушенням умов кредитного договору в силу умов, передбачених 5.4 кредитного договору.

Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає, що вищенаведені доводи судом відхиляються з огляду на таке.

Як зазначає сам позивач, генеральну ліцензію відповідача на здійснення валютних операцій відкликано у травні 2015 року, однак заборгованість за процентами за користування кредитом виникла у позивача перед відповідачем з лютого 2015 року по червень 2015 року.

Тобто, позивач мав можливість виконувати свої грошові зобов'язання до 12 травня 2015 року у встановленому кредитним договором порядку.

Також суд зауважує, що відповідач у своєму листі-вимозі від 18.06.2015 № 1512 повідомив позивачеві реквізити відкритих ПАТ «ЗЛАТОБАНК» накопичувальних рахунків у валютах євро та долар США, а також вказав про наявну можливість позивачеві виконати зобов'язання за кредитним договором в іноземній валюті.

Крім того, відповідач своїми листами від 09.06.2015 № 1295, від 10.06.2015 № 1419 і від 19.06.2015 № 1512 повідомив позивача про необхідність звернення до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» Славинського В.І. з метою врегулювання питань щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

Отже, з наведеного слідує, що позивач, по-перше, мав можливість виконувати свої грошові зобов'язання за кредитним договором належним чином не в залежності від того, що у ПАТ «ЗЛАТОБАНК» відкликано банківську ліцензію; по-друге, відповідач повідомляв позивача про наявну можливість виконання зобов'язання зі сплати процентів в іноземній валюті, а також позивач мав можливість звернутися безпосередньо до відповідача з метою врегулювання проблемних питань, на які посилається ПрАТ «МАУ» у своїх поясненнях, з метою обґрунтування позову.

Однак позивач, станом на момент вирішення судом даного спору, не надав суду жодного доказу належного виконання ним грошового зобов'язання за кредитним договором.

Також позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що ним вживалися будь-які дії спрямовані на повернення простроченого кредиту і сплати прострочених процентів й після усунення тих обставин, на які позивач посилається як на такі, що позбавляють його можливості виконати зобов'язання за кредитним договором.

Щодо посилання позивача на п. 5.4 кредитного договору, як на підставу, яка звільняє останнього від наслідків порушення умов кредитного договору, суд зазначає таке.

Пунктом 5.4 кредитного договору, зокрема, передбачено, що будь-яке невиконання та/або неналежне виконання позичальником та/або третіми особами пункту 3.4.6 кредитного договору у термін, що не перевищує 5 (п'ять) робочих днів не вважається несприятливою подією/несприятливою обставиною.

Підпунктом 3.4.6 кредитного договору визначено, що протягом дії кредитного договору, щоквартально, не пізніше останнього робочого дня першого місяця кварталу, наступного за звітним, надавати банку належним чином посвідчені копії наступних документів: бухгалтерський баланс (форма 1); звіт про фінансові результати (форма 2); довідку про рух коштів (обороти) з помісячною розбивкою по всіх поточних рахунках, відкритих в інших банках; довідку про наявність та стан виконання зобов'язань за кредитними договорами, гарантіями, поручительствами, наданими позичальником за третіх осіб, укладеними з іншими банками; інформацію про стан дебіторської та кредиторської заборгованості (наявність чи відсутність простроченої); інші дані/документи первинного обліку, документи для оцінки фінансового стану позичальника та економічної ефективності заходу, який кредитується, тощо. Річну звітність надавати банку не пізніше останнього робочого дня другого місяця, року, що слідує за звітнім. Додатково на вимогу/запит банку надавати протягом 5 (п'яти) банківських днів письмові розшифровки та пояснення до фінансової звітності.

Таким чином, виходячи з наведених пунктів кредитного договору, суд відзначає, що вони не передбачають такої умови, яка звільняє позивача, як позичальника, від наслідків за прострочення ним грошового зобов'язання за кредитним договором на строк, що не перевищує 5 (п'ять) робочих днів. Тобто наведені умови кредитного договору жодним чином не стосуються зобов'язань позивача, пов'язаних з поверненням кредиту та сплатою процентів за користування кредитними коштами.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК).

Підсумовуючи сукупність наведених вище обставин справи і норм права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання наявності у ПрАТ «МАУ» права користування кредитними коштами, отриманих за кредитним договором, оскільки, по-перше, строк користування кредитом сплив 20 лютого 2015 року і такий строк сторонами у встановленому законом і договором порядку не продовжувався; по-друге, позивачем прострочено зобов'язання зі сплати процентів, що у свою чергу потягнуло за собою відмову відповідача від кредитування позивача і вимоги повернення кредитних коштів у повному обсязі у судовому порядку.

Таким чином, позов ПрАТ «МАУ» у даній справі є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06 листопада 2015 року.

Суддя Я.А. Карабань