КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2015 р. Справа№ 910/16741/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Яцюта Т. П. - представник за довіреністю від 03.11.2015

від відповідача: Нечипоренко Я. І. - представник за довіреністю № 159 від 16.10.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.07.2015

у справі № 910/16741/15 (суддя Ковтун С. А.)

за заявою Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк»

про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків № 511/15 від 15.05.2015

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Родючість плюс»

до Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк»

про зобов'язання виконати умови договору

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 у справі № 910/16741/15 відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 15.05.2015 у справі № 511/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Родючість плюс» до Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» про зобов'язання виконати умови договору.

Не погоджуючись з ухвалою, ПАТ «Укргазпромбанк» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 по справі № 910/16741/15 повністю та прийняти нове рішення, яким скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків ухвалене 15.05.2015 по справі № 511/15, оскільки оспорювана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укгазпромбанк» послалось на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір сторін підлягає розгляду третейським судом, не врахувавши, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.04.2015 № 70 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укгазпромбанк» розпочато процедуру виведення заявника з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи, в той час як згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди не можуть розглядати справи, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство.

Апелянт вважає, що станом на момент винесення третейським судом оспорюваного рішення ПАТ «Укргазпромбанк» діяв не як самостійна установа, а безпосередньо як організація в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Під час апеляційного перегляду відповідач усно зазначив про те, що, з огляду на приписи п. 32.8 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яка встановлює, що спори, пов'язані із здійсненням банками переказу, розглядаються у судовому порядку, а також на висновки, викладені Верховним Судом України у Листі «Практика застосування судами України Закону України «Про третейські суди» від 11.02.2009. щодо того, що у випадку коли положеннями чинного законодавства певне питання вирішується «судом», «у судовому порядку», «на підставі рішення суду» тощо, слід вважати, що йдеться про державні суди, спір сторін не є підсудним третейським судам.

Ухвалою від 21.10.2015 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу ПАТ «Укргазпромбанк» прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав повністю, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорювану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст.ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

З матеріалів справи слідує, що ТОВ «Родючість плюс» звернулось до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ПАТ «Укргазпромбанк» про зобов'язання ПАТ «Укргазпромбанк» виконати умови укладеного між сторонами договору банківського рахунку № 3362 від 11.11.2013 в частині виконання платіжних доручень, виставлених ТОВ «Родючість плюс».

За результатами розгляду спору сторін по суті, 15.03.2015 Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у справі № 511/15 прийнято рішення, яким позов задоволено в повному обсязі, не погоджуючись з яким, ПАТ «Укргазпромбанк» звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою, в якій просив скасувати вказане рішення повністю.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні вказаної заяви, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Стаття 12 Закону України «Про третейські суди» визначає види і форму третейської угоди і зокрема те, що:

- третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди (ч. 1);

- третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує (ч. 4);

- третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди (ч. 5);

- третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом (ч. 9).

Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2013 ПАТ «Укргазпромбанк» як банк та ТОВ «Родючість плюс» як клієнт уклали договір банківського рахунку № 3362 (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у погоджених між сторонами Договору валютах (гривня та/або іноземна) та зобов'язується приймати та здійснювати операції за рахунком відповідно до законодавства України і умов Договору.

В пункті 6.1 Договору сторони погодили, що усі спори та вимоги, що виникають при виконанні Договору, або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду. Умови Договору, що містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору.

Отже, Договір сторін містить третейську угоду, яка встановлює, що всі спори та вимоги, що виникають при виконанні Договору, або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ГПК України підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом.

У вказаному пункті 4 ст. 12 ГПК України йдеться про справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено підвідомчість справ третейським судам. Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Враховуючи, що предметом позову, з яким ТОВ «Родючість плюс» звернулось до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, було зобов'язання ПАТ «Укргазпромбанк» виконати умови укладеного між сторонами договору банківського рахунку № 3362 від 11.11.2013 в частині виконання платіжних доручень, виставлених ТОВ «Родючість плюс», вказаний спір не відноситься до тих спорів, які не можуть бути передані на розгляд третейського суду.

Частина 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» встановлює, що рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Аналогічні підстави для скасування рішення третейського суду визначені в ст. 122-5 ГПК України.

З огляду на досліджені обставини справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що справа, по якій третейським судом прийнято рішення, є підвідомчою третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою, та цим рішенням не вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду не визнано недійсною компетентним судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, відповідав вимогам статей 16 - 19 ЗУ «Про третейські суди»; третейський суд не вирішував питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Щодо обставин, на які послався відповідач під час розгляду цієї справи судом першої інстанції та при апеляційному перегляді справи, слід зазначити таке.

Звертаючись до суду першої інстанції з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків (далі по тексту постанови - Третейський суд) від 15.05.2015 у справі № 511/15 (далі по тексту постанови Рішення Третейського суду), ПАТ «Укргазпромбанк» послався на те, що Третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі, що є підставою для його скасування на підставі п. 5 ч. 2 ст. 122 5 ГПК України.

На підтвердження зазначених обставин ПАТ «Укргазпромбанк» вказав на зміст резолютивної частини вказаного рішення, першим пунктом якого в повному обсязі задоволено позов ТОВ «Родючість родини», а пункти 2 та 3 резолютивної частини викладено в наступній редакції:

«Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Укргазпромбанк» (код ЄДРПОУ відповідальністю «Родючість родини» (ідентифікаційний номер 24262992, зареєстроване: м. Київ, вул. Луначарського, 4 (літера А), а саме: № 11951 від 25.02.2015 р., № 11952 від 25.02.2015 р., № 11953 від 25.02.2015 р., № 11959 від 26.02.2015 р., № 11960 від 26.02.2015 р., № 11961 від 26.02.2015 р., № 11966 від 02.03.2015 р., № 11970 від 03.03.2015 р., № 11975 від 05.03.2015 р., № 11983 від 13.03.2015 р., № 11989 від 18.03.2015 р.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» (, 02098, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 13) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» (, м. Київ, вул. Луначарського, 4-А) третейський збір у сумі 1700 грн.»

З огляду на вказаний текст, заявник стверджує, що Третейський суд вирішив питання про права і обов'язки ТОВ «Родючість родини» (ідентифікаційний номер 24262992) та ТОВ з іноземними інвестиціями «БНХ Україна (), які не брали участь у справі, оскільки, як вбачається з матеріалів справи третейського розгляду, Третейським судом порушено провадження у справі № 511/15 за позовом ТОВ «Родючість плюс» (ідентифікаційний код 35976703), про що 23.03.2015 винесено відповідну ухвалу, і що у всіх інших ухвалах Третейського суду у цій справі стороною третейського розгляду вказано ТОВ «Родючість плюс» (ідентифікаційний код 35976703).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку мали місце описки, яких припустився Третейській суд в резолютивній частині спірного рішення і які можуть бути виправлені в порядку ст. 49 ЗУ «Про третейські суди».

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції і вважає за необхідне зазначити про таке.

Як вбачається з матеріалів третейської справи № 511/15 за позовом ТОВ «Родючість плюс» до Банку ПАТ «Укргазпромбанк» про зобов'язання виконати умови договору, яку Київським апеляційним господарським судом отримано від Третейського суду на виконання вимог ухвали суду від 21.10.2015 у справі № 910/16741/15, резолютивна частина Рішення Третейського суду у справі дійсно містить положення, які не узгоджуються зі змістом вступної та описової частин цього рішення щодо суб'єктного складу учасників.

Проте, в матеріалах третейської справи № 511/15 міститься ухвала Третейського суду у цій справі, датована 15.06.2015, в якій Третейським судом виправлені допущені в рішенні від 15.05.2015 описки.

У вказаній ухвалі Третейський суд ухвалив:

«Виправити допущені описки в рішенні Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 травня 2015 року по справі № 511/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОДЮЧІСТЬ ПЛЮС» до Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК», виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РОДЮЧІСТЬ ПЛЮС» до Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК» про зобов'язання виконати умови договору задовольнити в повному обсязі.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «УКРГАЗПРОМБАНК» (, 02098, м.Київ, вул.Дніпровська набережна, 13) виконати платіжні доручення Товариства з обмеженою відповідальністю «РОДЮЧІСТЬ ПЛЮС» (ідентифікаційний номер 35976703, зареєстроване: м.Київ,вул.Луначарського,4 (літера А) на переказ грошових коштів, а саме: № 11951 від 25.02.2015 р., № 11952 від 25.02.2015 р., № 11953 від 25.02.2015 р., № 11959 від 26.02.2015 р., № 11960 від 26.02.2015 р., № 11961 від 26.02.2015 р., № 11966 від 02.03.2015 р., № 11970 від 03.03.2015 р., № 11975 від 05.03.2015 р., № 11983 від 13.03.2015 р., № 11989 від 18.03.2015 р.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК» (, 02098, м.Київ, вул.Дніпровська набережна, 13) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОДЮЧІСТЬ ПЛЮС» (ідентифікаційний номер 35976703, зареєстроване: м.Київ,вул.Луначарського,4 (літера А) третейський збір в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Ця ухвала набирає чинності негайно, після постановлення її третейським судом.»

Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про третейські суди» третейський суд у тому ж складі, з власної ініціативи або за заявою сторони третейського розгляду, може виправити у рішенні описки, арифметичні помилки або будь-які інші неточності, про що виноситься ухвала, яка є складовою частиною рішення.

Ухвала Третейського суду від 15.06.2015 у справі № 511/15 винесена Третейським судом із дотриманням вимог ЗУ «Про третейські суди».

Вказану ухвалу направлено за адресами сторін у справі 16.06.2015, що підтверджується наявними в третейській справі копіями Списку рекомендованих листів та фіскального чеку № 2217 від 16.06.2015 з відбитком печатки поштового відділення. Факт отримання її ПАТ «Укргазпромбанк» 18.06.2015 підтверджується оригіналом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будучі обізнаним, починаючи з 18.06.2015, про викладені вище обставини, звертаючись 30.06.2015 до суду першої інстанції з заявою про скасування Рішення Третейського суду, ПАТ «Укргазпромбанк» не мав правових підстав посилатися на те, що Третейським судом вирішено спір відносно осіб, які не брали участь у справі, як на підставу для скасування вказаного рішення.

За таких обставин, посилання ПАТ «Укргазпромбанк» на те, що Рішенням Третейського суду вирішено питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі, не відповідають дійсним обставинам справи. Вимоги про скасування Рішення Третейського суду з підстав, які зазначені в п. 5 ч. 2 ст. 122 5 ГПК України, визнаються колегією суддів безпідставними.

Крім того, в заяві про скасування Рішення Третейського суду, а також в усній доповіді представника ПАТ «Укргазпромбанк» під час апеляційного перегляду справи, висловлено думку, що третейське провадження мало бути Третейським судом припинено відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 6 та ст. 53 ЗУ «Про третейські суди» з підстав п. 32.8 ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та з огляду на роз'яснення, які надані Верховним Судом України у листі «Практика застосування судами Закону України «Про третейські суди» від 11.02.2009.

Щодо вказаних обставин слід зазначити таке.

Пунктом 6.1 укладеного між сторонами договору банківського рахунку № 3362 від 11.11.2013 визначено, що всі спори та вимоги, що виникають при виконанні цього Договору, або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»:

Суб'єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем (п. 5.1);

Відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України (5.2).

Згідно з п. 32.8 ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», спори, пов'язані із здійсненням банками переказу, розглядаються у судовому порядку.

З огляду на перелічені правові норми, колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що спір, пов'язаний з переказом коштів, який виник між двома сторонами укладеного між ними відповідного договору внаслідок невиконання однією із сторін його умов, за умови якщо сторони такого договору уклали відповідну третейську угоду, не підлягає вирішенню третейським судом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в чинному законодавстві відсутня заборона щодо розгляду третейським судом спорів, що виникають з договорів банківського рахунку.

Щодо думки, висловленої суддею Верховного Суду України Охрімчук Л.І та головним консультантом відділу узагальнення судової практики управління вивчення та узагальнення судової практики О. Є. Бурлай, к. ю. н. в Узагальненні «Практика застосування судами Закону України «Про третейські суди» від 11.02.2009, на яке посилається апелянт, що, якщо згідно з положеннями чинного законодавства певне питання вирішується "судом", "у судовому порядку", "на підставі рішення суду" тощо, як то вказано в п. 7 ст. 6 ЗУ «Про третейський суд», згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України, слід вважати, що йдеться про державні суди, слід зазначити таке.

Ця думка міститься в підрозділі «Відмова у видачі виконавчого документа на рішення третейського суду» Розділу «Видача виконавчого документа на рішення третейського суду» вказаного Узагальнення і стосується дій суду при розгляді справ про видачу виконавчого документа на рішення третейського суду, а відтак, безумовне розповсюдження вказаного роз'яснення на випадки розгляду судом справ про скасування рішення третейського суду, на думку колегії суддів, не є правильним.

Крім того, відповідно до ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За правилами Господарського процесуального кодексу України (ст.ст. 82, 111-28), при вирішенні спору по суті обов'язковими для суду при виборі і застосуванні до правовідносин сторін правової норми є висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з певних, обумовлених ст. 111-16 ГПК України, підстав, які судом можуть бути і не враховані з наведених судом мотивів.

Висновки судді Верховного Суду України Охрімчук Л.І та головного консультанта відділу узагальнення судової практики управління вивчення та узагальнення судової практики О. Є. Бурлай, к. ю. н., викладені у підготованими ними Узагальненні «Практика застосування судами Закону України «Про третейські суди», які містяться в листі від 11.02.2009, не відносяться до висновків Верховного Суду України, які є обов'язковими для судів при розгляді справи.

Відповідно до ст. 53 ЗУ «Про третейські суди», третейський суд постановляє ухвалу про припинення третейського розгляду в таких випадках: спір не підлягає вирішенню в третейських судах України; є рішення компетентного суду між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав; позивач відмовився від позову; сторони уклали угоду про припинення третейського розгляду; підприємство, установу чи організацію, які є стороною третейського розгляду, ліквідовано; третейський суд є некомпетентним щодо переданого на його розгляд спору; у разі смерті фізичної особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що Третейський суд не мав припиняти третейське провадження у справі № 511/15 з огляду на п. 32.8 ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та на висновки судді Верховного Суду України Охрімчук Л.І та головного консультанта відділу узагальнення судової практики управління вивчення та узагальнення судової практики О. Є. Бурлай, к. ю. н., викладені у підготованому ними Узагальненні «Практика застосування судами Закону України «Про третейські суди», які містяться в листі від 11.02.2009.

Правова позиція ПАТ «Укргазпромбанк» щодо вказаних обставин, на думку колегії суддів, є помилковою.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укргазпромбанк» зазначив про додаткові обставини, які, на його думку, свідчать про те, що Третейський суд прийняв рішення у справі, яка не підвідомча третейському суду відповідно до закону, що згідно з п. 1 ч. 2 ст. 122-5 ГПК України є підставою для скасування Рішення Третейського суду.

В обґрунтування своєї думки апелянт послався на те, що 08.04.2015 на підставі рішення № 70 від 07.04.2015 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру виведення ПАТ «Укргазпромбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації; що відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд; здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду; що на момент винесення Третейським судом рішення - 15.05.2015 Банк діяв не як самостійна установа, а безпосередньо як організація в особі уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації; що згідно з ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні; що згідно з п. 17 ст. 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство.

Колегія суддів з думкою ПАТ «Укргазпромбанк» погодитися не може з огляду на таке.

Враховуючи, що а ні ТОВ «Родючість плюс» а ні ПАТ «Укргазпромбанк» не відносяться до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, а також до державних установ чи організацій та казенних підприємств, апелянт, скоріш за все, має на увазі, що Третейський суд розглянув справу, однією із сторін в яких є суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, тобто Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Укргазпромбанк».

З матеріалів справи встановлено, що віднесення ПАТ «Укргазпромбанк» до неплатоспроможних відбулося 07.04.2015 на підставі постанови Правління НБУ від 07.04.2015 № 217.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.04.2015 № 70, з 08.04.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ «Укргазпромбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 08.04.2015 по 07.07.2015 включно та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, з позовною заявою до ПАТ «Укргазпромбанк», за якою Третейськім судом порушене провадження у справі № 511/15, ТОВ «Родіючість плюс» звернулося 19.03.2015, коли ПАТ «Укргазпромбанк» не було віднесено до неплатоспроможних і не оголошувалось про виведення його з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації.

Рішення Третейського суду прийнято 15.05.2015, тобто після запровадження в ПАТ «Укргазпромбанк» тимчасової адміністрації.

Статтею 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені наслідки запровадження в банку тимчасової адміністрації:

1. З дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених уповноваженою особою Фонду, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів, бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

2. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку.

3. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

4. Початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

5. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

6. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо:

1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті;

1-1) сплати регулярного збору до Фонду;

2) витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті;

3) виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку;

4) виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо;

5) здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації;

6) здійснення купівлі-продажу валюти фізичними та юридичними особами для погашення ними зобов'язань за кредитними договорами, виконання вимог, встановлених законодавством, для обов'язкового продажу валюти.

Зобов'язання банку, передбачені пунктами 1-1 - 4 частини шостої цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду.

З метою забезпечення виконання зобов'язань банку, передбачених пунктом 1 частини шостої цієї статті, Фонд має право надати банку цільову позику. Виплати за такими зобов'язаннями за рахунок цільової позики Фонду мають розпочатися не пізніше першого місяця з дати запровадження у неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації, а для системно важливих банків - не пізніше двох місяців.

7. Кошти, що надійшли протягом дії тимчасової адміністрації до неплатоспроможного банку, у разі неможливості встановити належного отримувача мають бути повернуті банку, що обслуговує платника, із зазначенням причини повернення у порядку, встановленому законодавством.

8. Дія Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на банки не поширюється.

З викладених вище норм закону вбачається, що серед обумовлених законом правових наслідків запровадження в банку, в порядку ЗУ «Про «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасової адміністрації відсутня норма, згідно з якою за фактом введення в банку - сторони в третейській справі, яка розглядається, тимчасової адміністрації така справа перетворюється на справу, яка не підлягає розгляду третейським судом, і що третейський суд має вчинити будь-які процесуальні дії внаслідок виникнення вказаних обставин.

Думка відповідача про те, що Третейський суд прийняв рішення у справі, яка не підвідомча третейському суду відповідно до закону внаслідок запровадження в ПАТ «Укргазпромбанк» тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації, що, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 122 5 ГПК України, є підставою для скасування Рішення Третейського суду, визнається колегією суддів такою, що не ґрунтується на вимогах закону.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що правові підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 у справі № 910/16741/15 про відмову у задоволення заяви ПАТ «Укргазпромбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків № 511/15 від 15.05.2015 та для задоволення апеляційної скарги ПАТ «Укргазпромбанк» відсутні.

Щодо посилань позивача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, на те, що апеляційну скаргу підписано не уповноваженою особою, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва по справі № 910/24306/15 заборонено призначати ліквідатора відповідача, а відтак, ОСОБА_5, який підписав вказану апеляційну скаргу, не мав повноважень на її підписання, слід зазначити, що з відомостей, які містяться на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, слідує, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 14.09.2015 № 602 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.09.2015 № 168 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк», визначені статтями 37, 38, 48, 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5 строком на 2 роки з 15.09.2015 до 14.09.2017 включно.

Доказів того, що вказані постанова та рішення змінені, скасовані, визнані недійсними або/та незаконними, а також доказів позбавлення ОСОБА_5 наданих йому повноважень в будь-який інший спосіб, матеріали справи не містять, а відтак, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_5 не мав повноважень на підписання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати на подачу апеляційної скарги покладаються на Публічне акціонерне товариство «Укргазпромбанк».

На підставі викладеного, керуючись ст. 99, ст.ст. 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 у справі № 910/16741/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 у справі № 910/16741/15 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/16741/15.

Повний текст постанови складено: 06.11.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.М. Ропій

В.І. Рябуха