ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015р. Справа№ 914/2796/15

Господарський суд Львівської області у складі cудді Чорній Л.З. розглянувши матеріали справи

pа позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енергія-Новояворівськ», м. Новояворівськ Львівської області

про стягнення 2 709 067,21 грн.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 представник

Від відповідача: ОСОБА_2 представник

Судом розяснено зміст ст.ст.20,22 ГПК України, а саме, процесуальні права та обовязки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.

Позов заявлено Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енергія-Новояворівськ», м. Новояворівськ Львівської області про стягнення 2 709 067,21 грн.

Ухвалою суду від 14.08.2015 року порушено провадження у справі та справу призначено до розгляду в засіданні на 26.08.2015 року. Ухвалою суду від 26.08.15 р. розгляд справи відкладено на 14.10.15 р. Ухвалою суду від 14.10.15 р. розгляд справи відкладено на 15.10.15 р. Ухвалою суду від 15.10.15 р. продовжено строк розгляду спору, розгляд справи відкладено на 21.10.15 р. Ухвалою суду від 21.10.15 р. розгляд справи відкладено на 28.10.15 р.

28.10.15 р. представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та у звязку з порушенням відповідачем строків виконання, визначеного договором зобовязання, просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 384 086,66 грн., 3% річних в розмірі 325 702,53 грн., 999 278,03 грн. інфляційних втрат та судові витрати по справі.

Представник відповідача в судове засідання зявився, подав відзив на позов відповідно до якого зазначив, що здійснені позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат містять певні неточності та повинні бути меншими з підстав, зазначених відповідачем у відзиві. Крім цього, йдеться у відзиві, на момент порушення провадження у даній справі відповідач у повному обсязі розрахувався за енергоносії, куплені в позивача за період з 01.01.13 р. по 31.12.13 р., а причиною неналежного (невчасного) виконання зобовязання є факти несвоєчасного перерахування споживачами платежів за надані послуги теплопостачання. З огляду на викладене, відповідач просить суд зменшити розмір неустойки на 60%. Крім цього, відповідачем подано клопотання про припинення провадження у справі (13.10.15 р.), а також клопотання від 28.10.15 р. про відстрочку виконання рішення господарського у даній справі на 8 (вісім) місяців.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

28 грудня 2012 року між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) та ТзОВ НВП «Енергія-Новояворівськ» (відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2846-ТЕ-21 (договір).

Відповідно до умов договору позивач передав у власність відповідачу протягом січня -грудня 2013 року природний газ у обсязі 43300,565 тис. м3 на загальну суму 56689099,69 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31 січня 2013 року (за січень 2013 року), від 28 лютого 2013 року (за лютий 2013 року), від 31 березня 2013 року (за березень 2013 року), від 30 квітня 2013 року (за квітень 2013 року), від 31 травня 2013 року (за травень 2013 року), від 30 червня 2013 року (за червень 2013 року), від 31 липня 2013 року (за липень 2013 року), від 31 серпня 2013 року (за серпень 2013 року), від 24 січня 2014 року (за вересень 2013 року), від 24 січня 2014 року (за жовтень 2013 року), від 24 січня 2014 року (за листопад 2013 року) та від 24 січня 2014 року (за грудень 2013 року).

Відповідно до п. 6.1. договору, «оплата за газ здійснюється покупцем (відповідачем) виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 525, 526 ЦК України, 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статті 612 ЦК України, Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що свої зобов'язання за договором останній виконав із значним порушенням встановленого договором строку виконання.

Згідно з ст. ст. 258, 549-551 Цивільного кодексу України та п. 7.2. Договору, «у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу».

З огляду на викладене, відповідно до п. 7.2. договору, за порушення строків виконання грошових зобов'язань по договору, позивачем здійснено нарахування пені, сума якої, відповідно до поданого позивачем розрахунку, становить 1 384 086,66 грн.

Також пунктом 7.1. договору визначено, що «за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором».

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Оскільки Відповідачем умови Договору щодо оплати отриманого природного газу не виконані в повному обсязі, останній зобов'язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно до поданого позивачем розрахунку відповідачу нараховано 325 702,53 грн. 3% річних та 999 278,03 грн. інфляційних втрат.

Пунктом 9.3. договору визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

З огляду на викладене, згідно розрахунків позивача, до стягнення з відповідача підлягає 2 709 067,22 грн. з яких 1 384 086,66 грн. складає пеня, 999 278,03 грн. інфляційні втрати та 325 702,53 грн. 3% річних.

Однак, в судове засідання відповідачем подано обґрунтований контррозрахунок штрафних санкцій відповідно до якого відповідач зазначив, що розраховуючи розмір пені та 3% річних позивачем не взято до уваги ч.5 ст.254 ЦК України відповідно до якої визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Також відповідно до п.1.9 Постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13 р. №14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, однак позивачем розрахунок пені та 3% річних здійснено без урахування платежів за куплений природний газ у цей же день. Крім цього, позивачем нараховано індекс інфляції не лише на суму основного боргу, а й на інфляційні нарахування за попередній період. Однак згідно п. 3.3 Постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13 р. №14 на суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти. Вказаної позиції ВГСУ також дотримується у своїх постановах від 04.02.15 р. у справі №920/1073/14 та від 24.03.15 р. у справі №922/4355/14.

Враховуючи вищенаведене, з врахуванням перерахунку штрафних санкцій, здійснених відповідачем, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає; 1 353 025,46 грн. пені, 318 535,95 грн. 3% річних та 919 768,70 грн. інфляційних втрат.

Перевіривши підставність та обґрунтованість нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат, а також контрозрахунок відповідача, суд дійшов висновку, що такі підлягають задоволенню, з врахуванням розрахунку відповідача в таких розмірах: 1 353 025,46 грн.-пеня, 318 535,95 грн. 3% річних та 919 768,70 грн. інфляційних втрат.

Однак, 25.08.15 р. та 05.10.15 р. відповідачем подано клопотання відповідно до яких останній просить суд зменшити розмір стягнення з відповідача пені на 60%. Вказані клопотання обґрунтовуює тим, що додаткові збитки для товариства призведуть до суттєвого фінансового навантаження на підприємство, що в свою чергу негативно вплине на розвиток системи теплопостачання вцілому та технічного стану мереж зокрема. Крім того, відповідач надає послуги не тільки населенню, а й релігійним організаціям, закладам культури та охорони здоров'я, дитячим садкам та іншим бюджетним підприємствам й установам. Також просить суд взяти до уваги те, що відповідач погасив заборгованість в добровільному порядку, що свідчить про відсутність умислу з боку товариства щодо невиконання умов договору, оскільки невиконання зобовязань з боку відповідача виникло з об'єктивних причин, пов'язаних з важким фінансовим становищем боржника.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаного клопотання.

Заслухавши пояснення сторін та оцінивши подані ними докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦКУ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов 'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦКУ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов 'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦКУ). Як зазначено в ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ч. з ст. 551 ЦКУ розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст. 233 ГКУ: у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч. 2 ст. 233 ГКУ). Отже, наведені положення актів цивільного законодавства передбачають право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, в тому числі розміру неустойки.

Також відповідно до п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року № 18 вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З матеріалів справи вбачається, що на момент порушення провадження у даній справі відповідач у повному обсязі розрахувався за енергоносії, куплені в позивача за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року. Вказана заборгованість була погашена 20 листопада 2014 року.

Також у відповідача існує значна дебіторська заборгованість контрагентів, яка виникла на підставі укладених цивільно-правових і господарських договорів. Так, згідно даних, наданих відповідачем суду за грудень 2013року дебіторська заборгованість споживачів за надані послуги теплопостачання становила- 4 245 209,82 грн., а за серпень 2015року- 2 687 387,09 грн. Вказані обставини спричинили неналежне виконання зобов'язання відповідачем і продовжують перешкоджати своєчасному здійсненню розрахунків за куплений природний газ.

Крім цього, однією з причин несвоєчасних розрахунків за спожитий природний газ є наявність різниці у тарифах на теплову енергію та її несвоєчасне відшкодування з боку держави та майновий стан відповідача.

Відповідно до ч.3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Враховуючи вищенаведене, та те, що належне виконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем залежить від стану платіжної дисципліни споживачів, які розраховуються за надані житлово-комунальні послуги, з огляду на те, що розмір зявленої до стягнення пені є надмірно великим порівняно із збитками позивача та таким, що може суттєво зашкодити нормальному функціонуванню підприємства боржника, суд дійшов висновку зменшити розмір стягуваної з відповідача пені на 50% та встановити її в розмірі 676 512,73 грн.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 676 512,73 грн.- пені, 318 535,95 грн. 3% річних та 919 768,70 грн. інфляційних втрат, що разом становить 1 914 817,38 грн.

У відповідності до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведене, позовні вимоги є підставними, обґрунтованими поданими суду доказами і такими, що підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Відповідно до п.3.17.5 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.11 р. №18 «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

З огляду на викладене, судовий збір судом вираховано із суми, яка підлягала стягненню -2 591 330,11 грн. та становить 51 826,60 грн.

Одночасно судом розглянуто клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду на 8 місяців та дійшов висновку про часткове його задоволення з підстав, наведених вище, а також з врахуванням того, що з початком опалювального сезону 2015-2016 рр. за рахунок поточних платежів населення відповідач матиме можливість погасити борг перед позивачем, що свідчить про реальну можливість відповідача виконати рішення в майбутньому.

Керуючись ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 610, 612,625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82-85,116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енергія-Новояворівськ» (81053, Львівська область, м. Новояворівськ, вул. Пасічника,1; ) на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького,6; р/р 1 банк: АТ „Ощадбанк, код банку: 300465; ) 676 512,73 грн. пені, 318 535,95 грн. 3% річних, 919 768,70 грн. інфляційних втрат та 51 826,60 грн. судового збору.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

3. В решті частин позовних вимог в задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09.11.2015р.

Суддя Чорній Л.З.