РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015Справа №910/22828/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЖБК БМУ-2" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія 7" про стягнення 248 108,66 грн., за участю представників позивача - Риженко Л.І., довіреність №б/н від 15.10.2015 року, відповідача - Білецького І.Ю., довіреність №б/н від 03.11.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року до господарського суду м. Києва звернувся позивач з позовом до відповідача про стягнення основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 228 495,44 грн. (135 327,50 основного боргу та 93 167,94 грн. індекс інфляції) та 10% річних у розмірі 19 613,22 грн. у зв'язку з неналежним виконанням останнім взятих на себе зобов'язань з повернення авансу за додатковою угодою від 13.02.2014 року до договору поставки №БІ-107 від 16.07.2013 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 21.10.2015 року.

21.10.2015 року позивачем через канцелярію суду надано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідача основний борг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 231 879,98 грн. (135 327,50 грн. основного боргу та 96 552,48 грн. індексу інфляції) та 10% річних у розмірі 21 504,02 грн., яка прийнята судом до розгляду.

04.11.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву на 09.11.2015 року.

09.11.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву на 11.11.2015 року.

11.11.2015 року в судовому засіданні відповідачем надано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в задоволенні якого судом відмовлено за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.07.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КЖБК БМУ-2" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія 7" (покупець) було укладено договір поставки №БІ-107, за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність (поставити) покупцю бетон товарний (бетон) в кількості та на умовах, зазначених в цьому договорі, а покупець зобов'язується прийняти бетон і оплатити його вартість так, як це визначено умовами цього договору нижче(п. 1.1 договору).

Покупець здійснює повну оплату вартості бетону шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Покупець повинен здійснити оплати кожної та будь-якої партії бетону до відвантаження такої партії постачальником в розмірі, що дорівнює 100% вартості такої партії бетону. При цьому постачальник не позбавлений права здійснити відвантаження бетону без попередньої оплати, в такому разі покупець повинен сплатити вартість відвантаженого бетону протягом 3 банківських днів з моменту відвантаження такого бетону постачальником (п. 5.4. договору).

На виконання зазначеного договору позивач перерахував на рахунок відповідача кошти у розмірі 186 200,33 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача, яка міститься в матеріалах справи.

Поясненнями позивача, частково відповідача, видатковими накладними №274 від 09.08.2013 року, №1410/22 від 14.10.2013 року, №346 від 16.10.2013 року, №347 від 17.10.2013 року, №348 від 18.10.2013 року, №353 від 29.10.2013 року та актом звірки взаємних розрахунків станом на 13.02.2014 року, який підписаний уповноваженими представниками кожної із сторін та міститься в матеріалах справи стверджується факт наявності перерахованого та невикористаного позивачем авансу станом на 13.02.2014 року у загальному розмірі 135 327,50 грн.

13.02.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КЖБК БМУ-2" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія 7" (покупець) було укладено додаткову угоду про розірвання договору поставки №БІ-107 від 16.07.2013 року (додаткова угода).

Відповідно до п. 3 вищевказаної додаткової угоди в зв'язку з розірванням договору поставки, сторони погодили, що невикористаний аванс в розмірі 135 327,50 грн. підлягає поверненню покупцю протягом 35 календарних днів з моменту підписання цієї додаткової угоди, тобто до 20.03.2014 року.

Проте, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з повернення позивачу суми невикористаного авансу у строк передбачений п. 3 додаткової угоди та на даний час має перед позивачем заборгованість у сумі 135 327,50 грн.

18.04.2015 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога щодо повернення суми невикористаного авансу у розмірі 135 327,50 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на суму 135 327,50 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 2 додаткової угоди до договору поставки №БІ-107 від 16.07.2013 року визначено, зокрема, що у випадку порушення строків повернення грошової суми у розмірі 135 327,50 грн. постачальник сплачує на користь покупця 10 % річних від простроченої суми.

У зв'язку з цим, позов в частині стягнення 10 % річних та інфляційних втрат обґрунтований та підлягає задоволенню 10% річних у розмірі 21 504,02 грн. та інфляційних втрат у розмірі 96 552,48 грн. за розрахунком позивача, який здійснено у відповідності до умов договору та вимог закону.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія 7" (04074, м. Київ, пр. Правди, буд. 3, кв. 145; код 38092009) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЖБК БМУ-2" (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, буд. 19, літера А; код 35198413) 135 327 (сто тридцять п'ять тисяч триста двадцять сім) грн. 93 коп. основного боргу, 96 552 (дев'яносто шість тисяч п'ятсот п'ятдесят дві) грн. 48 коп. інфляційних втрат, 21 504 (двадцять одна тисяча п'ятсот чотири) грн. 02 коп. 10% річних та 5 041 (п'ять тисяч сорок одна) грн. 33 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.11.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна