ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015 р. Справа № 917/1933/15

За позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до публічного акціонерного товариства "Кременчукгаз"

про стягнення 15296826грн. 54коп. (з урахуванням заяви позивача від 12.10.2015р.)

Суддя Тимошенко К.В.

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

Рішення прийняте після перерви, оголошеної в засіданні суду 22.10.2015р. до 28.10.2015р., 28.10.2015р. до 02.11.2015р. та 02.11.2015р. до 03.11.2015р.

02.09.2015р. до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з публічного акціонерного товариства "Кременчукгаз" 2781229грн. 87коп. в т.ч. 2438959грн. 08коп. інфляційних та 342270грн. 79коп. річних за несвоєчасну оплату газу, поставленого у 2013-2014 роках (т.1., а.с.2-4).

15.10.2015р. від позивача надійшла заява від 12.10.2015р. про збільшення розміру позовних вимог в якій позивач просить стягнути 15296826грн. 54коп. в т.ч. 5837020грн. 71коп. заборгованості за газ, поставлений у 2015р., 4636688грн. 43коп. пені, 4352151грн. 90коп. інфляційних, 470965грн. 50коп. річних за прострочку оплати газу поставленого у 2013-2015 роках (т.3, а.с.180-184).

Як зазначив Вищий господарський суд України у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

У позовній заяві не заявлялась вимога про стягнення боргу за газ, не заявлялась вимога про стягнення пені, отже позивач не лише збільшив позовні вимоги, а й змінив предмет позову.

Згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Оскільки через хворобу судді засідання, призначене на 23.09.2015р., не проводилось і, відповідно, розгляд справи по суті розпочався в судовому засіданні 22.10.2015р. заява позивача про зміну предмету позову (та про збільшення розміру позовних вимог) від 12.10.2015р. подана до початку розгляду справи по суті, не суперечить чинному законодавству з врахуванням чого прийнята судом.

З в рахуванням цього розглядається позов про стягнення 15296826грн. 54коп. в т.ч. 5837020грн. 71коп. заборгованості за газ, поставлений у 2015 році, 4636688грн. 43коп. пені, 4352151грн. 90коп. інфляційних, 470965грн. 50коп. річних за прострочку оплати газу поставленого у 2013-2015 роках.

Відповідач позов не визнав посилаючись на зміну сторонами порядку і строків розрахунків спільними протокольними рішеннями, несвоєчасне підписання актів приймання-передачі газу, сплив позовної давності щодо частини пені, сплату стягуваної за позовом суми основного боргу, та на завищення ціни позову в результаті неврахування позивачем періодів, у які мала місце дефляція, неврахування позивачем норм ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), і нарахування річних за день, в який борг був сплачений (т.1 а.с. 105-108, т.4 а.с.4-6, т. 9 а.с.1-9).

Також, відповідач просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені (т. 4 а.с.4-6), посилаючись на те, що відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

В засіданні суду згідно ст.85 ГПК України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача 15296826грн. 54коп. в т.ч. 5837020грн. 71коп. заборгованості за газ, поставлений у 2015 році, 4636688грн. 43коп. пені, 4352151грн. 90коп. інфляційних, 470965грн. 50коп. річних за прострочку оплати газу поставленого у 2013-2015 роках.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 04.01.2013р. між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивачем) та публічним акціонерним товариством «Кременчукгаз» (відповідачем) був укладений договір №05-03-Н купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач за період з січня 2013р. по червень 2015р. поставив відповідачу природний газ на суму 188729010грн. 02коп. Позивач вказує, що відповідач за поставлений газ розрахувався частково та несвоєчасно у звязку з чим утворилася заборгованість.

Дослідивши надані у справі докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного:

Згідно п. 1.1 договору купівлі-продажу природного газу №05-03-Н від 04.01.2013р. (далі - договір) (т.1, а.с.8-13) (з врахуванням додаткових угод №1 - №9) (т.1 а.с.14-24, т. 3 а.с. 186-189) продавець (позивач) зобовязався передати у власність покупцю (відповідачу) у період з січня 2013р. по червень 2015р. природний газ, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Факт поставки позивачем природного газу відповідачу підтверджується наданими позивачем копіями актів приймання-передачі природного газу (т.1 а.с.25-50, т.3 а.с.190-195) і не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 6.1 договору (в редакції додаткової угоди №3 від 28.04.2014р.) оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Виходячи з доданого до заяви позивача від 12.10.2015р. розрахунку (т.3 а.с.196-217) та з врахуванням пояснень представника позивача в засіданні суду 28.10.2015р., позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за газ, поставлений у червні 2015р., в сумі 5837020грн. 71коп., при цьому сума боргу позивачем визначена з врахуванням оплат, здійснених відповідачем до 03.08.2015р. включно.

Згідно наданих відповідачем доказів, які позивачем не спростовані, відповідачем у період з 07.08.2015р. до 12.10.2015р. сплачена сума, що перевищує стягувану позивачем за заявою від 12.10.2015р. суму основного боргу (т.8, а.с.130-178). Позивачем сплата вказаної суми у доданому до заяви від 12.10.2015р. розрахунку стягуваної суми боргу не врахована.

Таким чином, на день подання позивачем заяви від 12.10.2015р. про зміну предмету позову вказаний у цій заяві та доданому до неї розрахунку позивача борг в сум 5837020грн. 71коп. був відсутній, отже вимога про стягнення цього боргу позивачем 12.10.2015р. заявлена безпідставно, оскільки на день заявлення позивачем цієї вимоги борг був відсутній.

Згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не навів обґрунтування вимоги про стягнення 5837020грн. 71коп. основного боргу, яка на день подання позивачем заяви про стягнення цієї суми - 12.10.2015р. - була відповідачем сплачена. В зв'язку з цим позов в частині стягнення 5837020грн. 71коп. боргу задоволенню не підлягає, як необґрунтований.

Як зазначає позивач, відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводились з порушенням визначених договором строків.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Заперечуючи позов, відповідач, зокрема, посилається на несвоєчасне підписання актів приймання-передачі газу за січень, березень, грудень 2013р., січень, березень 2014р.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином сторони у договорі визначили строк оплати виходячи не з дати підписання актів приймання-передачі газу, а в залежності від періоду (місяця) поставки газу. В договорі також відсутні умови щодо звільнення відповідача від оплати отриманого газу чи від відповідальності за несвоєчасну оплату газу, а також про перенесення (зміну) строку оплати в разі несвоєчасного підписання актів приймання-передачі газу.

Виходячи з викладеного посилання відповідача на несвоєчасне підписання деяких актів приймання-передачі газу не може бути враховане.

Такі висновки також відповідають правовим позиціям Вищого господарського суду України, викладеним у постановах від 31.03.2015р. у справі №912/3439/14, від 13.11.2014р. у справі № 924/943/14, від 11.07.2013р. у справі №5021/1407/12, від 10.04.2014р. у справі №5021/1407/12. Дані постанови оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цього вимога позивача про стягнення пені, річних та інфляційних правомірна, але сума пені, річних та інфляційних позивачем завищена.

Так, згідно частини 5 статті 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як зазначив Вищий господарський суд України в постанові пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Позивачем при розрахунку пені та річних не враховано вимоги частини 5 статті 254 ЦК України, а також нараховано пеню та річні за день здійснення відповідачем оплати за природний газ (день фактичної оплати позивачем включений до періодів, за які позивачем стягується пеня та річні), в результаті чого розмір пені та річних позивачем завищено.

В розрахунках інфляційних за зобов'язаннями вересня, жовтня, листопада, грудня 2013р., листопада, грудня 2014р. позивачем вказані суми фактичної оплати, при цьому інфляційні нараховані на всю вартість спожитого газу, без врахування суми фактичної оплати, тобто інфляційні нараховані і на сплачену суму, а також, в розрахунку інфляційних допущені інші арифметичні помилки в результаті чого сума інфляційних безпідставно завищена.

(Судом при розрахунку інфляційних враховані рекомендації Верховного Суду України викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р).

Крім того, згідно наданих відповідачем доказів, які позивачем не спростовані, Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Департамент фінансів Полтавської облдержадміністрації, публічне акціонерне товариство «Кременчукгаз» та Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підписали спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №925 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 20.04.2015р. (т.5 а.с.7-8), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1149 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 20.05.2015р. (т.5 а.с.10-11), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №654 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 19.03.2015р. (т.5 а.с.13-14), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №442 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 20.02.2015р. (т.5 а.с.16-17), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №186 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 22.01.2015р. (т.5 а.с.19-22), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2442 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 17.12.2014р. (т.5 а.с.24-27), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2246 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 19.11.2014р. (т.5 а.с29-32), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2049 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 17.10.2014р. (т.5 а.с.34-37), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1945 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 22.09.2014р. (т.5 а.с.39-42), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1934 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 22.09.2014р. (т.5 а.с.44-47), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1935 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 22.09.2014р. (т.5 а.с.49-52), спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1933 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 22.09.2014р. (т.5 а.с.54-57), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України віл 11.01.2005р. №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Так, згідно п. 2.5 розділу 2 спільного протокольного рішення №925 від 20.04.2015р. (т.5 а.с.7-8) відповідач (сторона №3) перераховує позивачу (стороні останній) кошти в сумі 2441039грн. 76коп. за природний газ 2015р. по договору від 04.01.2013р. №05-03-Н.

В розділі 3 вказаного спільного протокольного рішення визначено, що сторони зобов'язуються перерахувати кошти наступній стороні, а остання сторона - до загального фонду Державного бюджету країни не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього спільного протокольного рішення; а в розділі 4 цього спільного протокольного рішення зазначено, що сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (зі змінами) та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Державного казначейства України від 03.02.2009р. №55/57/43, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №342/16358, і невиконання своїх зобовязань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до чинного законодавства України.

Аналогічні умови містяться і в розділах 2, 3, 4 вказаних вище інших спільних протокольних рішень.

Цивільним кодексом України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ст. 202). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст.203).

З врахуванням змісту вказаних вище спільних протокольних рішень та норм Цивільного кодексу України зазначені спільні протокольні рішення є багатосторонніми правочинами (договорами).

За вказаними спільними протокольними рішеннями відповідач перерахував позивачу 2441039грн. 76коп., 7141765грн. 21коп., 1655710грн. 14коп., 2834896грн. 16коп., 963698грн. 80коп., 874529грн. 27коп., 558619грн. 91коп., 221508грн. 60коп., 873279грн. 23коп., 230397грн. 63коп., 200677грн. 79коп., 196286грн. 95коп., що підтверджується наданими відповідачем копіями банківських виписок (т.7 а.с.170, 213, 234, т. 8 а.с.16, 38, 57, 73, 93) та платіжного доручення (т.7 а.с.189).

Згідно статті 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Верховний Суд України в постановах від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та від 16.09.2014р. у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012, зазначив, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та для стягнення неустойки (штрафу, пені) не було.

Верховний Суд України у вказаних постановах також зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України та застосування неустойки (пені, штрафу), передбачених договором купівлі-продажу природного газу, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

З врахуванням висновків Верховного Суду України та статті 11128 ГПК України позов в частині стягнення пені, річних та інфляційних, нарахованих на суми, сплачені відповідно до спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, задоволенню не підлягає.

Як зазначалося вище, відповідач просить застосувати позовну давність при стягненні на користь позивача пені.

Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 9.2 договору (в редакції від 04.01.2013р.) строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), зокрема, щодо стягнення пені, був встановлений тривалістю у три роки.

28.04.2014р. до вищевказаного договору сторонами була підписана додаткова угода №3 згідно якої, сторони прийшли до згоди викласти умови п. 9.2 договору в іншій редакції. Відповідно до п. 2 додаткової угоди №3 від 28.04.2014р. (т. 1 а.с.19) пункт 9.2 договору викладений у наступній редакції : "9.2. У разі недосягнення сторонами згоди щодо вирішення спорів (розбіжностей) за цим договором спір передається на вирішення в господарські суди України".

Таким чином, нова редакція пункту 9.2 договору не містить умови про збільшення позовної давності, отже договір №05-03-Н від 04.01.2013р. з врахуванням внесених в нього змін, не містить умови про збільшення позовної давності, встановленої законом.

Суд вважає, що підстави для застосування збільшеної позовної давності відсутні, оскільки на час прийняття рішення діє нова редакція договору №05-03-Н від 04.01.2013р., яка не містить пункту яким строк позовної давності до вимог про стягнення пені встановлюється тривалістю у три роки.

(Судом в цій частині врахована практика Вищого господарського суду України, зокрема, постанова від 08.05.2014р. у справі №917/2289/13).

Оскільки вимога про стягнення пені позивачем заявлена 12.10.2015р., то з врахуванням наведеного вище, позивачем пропущено строк позовної давності стосовно стягнення пені за період з 20.02.2013р. до 12.10.2014р.

Відповідно до статті 267 ЦК України, слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З врахуванням цього вимога про стягнення пені за період з 20.02.2013р. до 12.10.2014р. задоволенню не підлягає.

З врахуванням наведеного позов підлягає задоволенню частково, а саме: в сумі 2516625грн. 35коп. пені, 2886883грн. 76коп. інфляційних та річних в сумі 436324грн. 21коп.

В решті вимог позов необгрунтований і задоволенню не підлягає.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Кременчукгаз" (39601, Полтавська область, м.Кременчук, ОСОБА_4, 46, р/р № 1980 в ПАТ "Фінанси та кредит" м.Комсомольськ, МФО 331564, ідентифікаційний код 03351734) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, р/р № 1 в ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 300465, ідентифікаційний код 20077,35грн. пені, 436324,21грн. річних, 2886883,76грн. інфляційних, 69629,27грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Суддя Тимошенко К.В.

Повне рішення складено 09.11.2015р.