РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015Справа №910/18500/15

За позовомКомунального підприємства «Київпастранс»
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс-груп»
Простягнення 69 173, 16 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

від позивача: Гуржій Є.О. - за дов.

від відповідача: Місевич Р.О. - за дов.; Морозюк Ю.В. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 69 173, 16 грн. основного збору за договором №14/6-2-11 про розміщення реклами на транспорті комунальної власності міста Києва від 11.03.2011р.

Через відділ загального діловодства господарського суду 11.09.2015р. відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив в повному обсязі, а також подав заяву про застосування строку позовної давності.

Через відділ загального діловодства господарського суду 06.10.2015р. позивач подав письмові пояснення по справі, в яких просив задовольнити позовні вимоги.

08.10.2015р відповідачем через відділ загального діловодства господарського суду було подано суду уточнену заяву про застосування строку позовної давності та клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи, оскільки за твердженням Відповідача додані Позивачем до матеріалів справи документи, а саме: Продовження Додаток №20/6-23/2 від 29.09.2011р. до Договору, Продовження Додаток №28/2-тр-2 від 07.09.2011р. до договору, Додаток №28/8-4 від 19.07..201р. до Договору, Акт про нанесення реклами від 30.04.2011р., Акт про демонтаж реклами без дати, Додаток №28/1-1 від 26.05.2011р., Акт про нанесення реклами від 06.04.2011р., Акт про нанесення реклами від 22.04.2011р., Акти нанесення реклами без дати, Акт нанесення реклами від 22.04.2011р. підписані від імені Генерального директора ТОВ «Мегаполіс -груп» ОСОБА_4 іншою невідомою особою. Тобто підпис на цих документах не є підписом Генерального директора ТОВ «Мегаполіс -груп» ОСОБА_4

22.10.2015р. позивачем через загальний відділ діловодства господарського суду були подані письмові пояснення по справі, відповідно до яких позивач просив у задоволенні клопотання про призначення експертизи відповідачу відмовити та задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до ст. 41 ГПУ України для роз'яснення питань що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суду призначає експертизу.

Суд прийняв до уваги заперечення позивача, щодо заявленого клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та вважає призначення експертизи є недоцільним, в матеріалах справи є достатньо документів для прийняття повного та обґрунтованого рішення. Тому, клопотання Відповідача про призначення почеркознавчої експертизи не задовольняється судом.

21.10.2015р. відповідачем через відділ діловодства господарського суду були подані додаткові письмові пояснення, відповідно до яких відповідач просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в позові за спливом строку позовної давності.

За клопотанням позивача та відповідача, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, спір у даній справі вирішено у строк у відповідності п. 3 ст. 69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2011 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір №14/6-2-11 про розміщення реклами на транспорті комунальної власності міста Києва (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Позивач надає Відповідачу транспортні засоби (їх окремі частини), які перебувають у господарському віданні Позивача для розміщення реклами - рекламних засобів (надалі - «РЗ»), а Відповідач використовує надані об'єкти відповідно до Порядку розміщення реклами на транспорті комунальної власності м. Києва, затвердженого в установленому порядку (надалі - «Порядок») і умов цього Договору та здійснює оплату за їх використання.

Відповідно до умов розрахунків, передбачених в Договорі, оплата за цим Договором здійснюється в 3 денний термін з моменту отримання рахунку-фактури, але не пізніше 15 числа місяця, за який здійснюється оплата (за умови надання Позивачем відповідних рахунків на оплату).

Згідно з п. 8.1. Договору, всі повідомлення, що стосуються цього Договору, вважаються поданими належним чином, якщо вони передані рекомендованим листом з повідомленням чи передані особисто за юридичними адресами сторін з обов'язковим повідомленням про вручення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач не здійснив оплату за використання транспортних засобів (їх окремих частин) для розміщення реклами - рекламних засобів.

За твердженнями Позивача, відповідно до п.3.3.5 Відповідач зобов'язаний щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця, отримувати у Позивача рахунки за розміщення РЗ, відповідно до даних бухгалтерського обліку за період з 31.03.2011р. - 28.09.2012р. загальна заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 69 173, 16 грн.

На підтвердження заборгованості Відповідача в розмірі 69 173, 16 грн. Позивач надав суду картку рахунку 361 за 31.12.2010 - 22.06.2015 та Акти виконаних робіт за період з 01.03.2011р. по 28.09.2012р.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що Позивачем не було надано суду належних доказів по справі, які б підтверджували існування за Відповідачем заборгованості за Договором в розмірі 69 173, 16 грн.

До позовної заяви додано лише копії 2-ох рахунків на оплату №200 від 30.06.2012р. на суму 5 337,60 грн. та №211 від 31.07.2012р. на суму 709,16 грн. Однак докази надання рахунків на оплату відповідачу також відсутні. В процесі розгляду справи Позивачем додатково були надані рахунки на оплату, які за його твердженням були направлені на адресу Відповідача.

Відповідачем надані суду належні докази, які підтверджують внесення Відповідачем сплати за надані згідно умов Договору послуги за розміщення реклами на бортах наземного пасажирського транспорту.

Суду доведено, що оплата Відповідачем за надані послуги здійснювалась на основі Договору та у відповідності до виставлених Позивачем рахунків на оплату, що підтверджується відповідними банківськими виписками, належні копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Так, в процесі розгляду справи Позивачем надані Акти виконаних робіт за заявлений період з 01.03.2011р. по 28.09.2012р. на загальну суму 251 699,63грн.

Відповідачем надані належні докази сплати за надані послуги за заявлений період на суму 313 755,12 грн.

Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивачем у позовній заяві не наведено жодних правових підстав виникнення суми заявленої заборгованості в розмірі 69 173, 16 грн. та її обґрунтування.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Свої позовні вимоги в розмірі 69 173, 16 грн. Позивач підтверджує карткою рахунку 361 за 31.12.2010-22.06.2015, яка міститься в матеріалах справи.

Однак, такий доказ не є належним доказом, який би свідчив про наявність заборгованості Відповідача в розмірі 69 173, 16 грн., оскільки картка оформлена неналежним чином, а саме в даній картці не міститься дати її підписання позивачем та не міститься підписів осіб, уповноважених підписувати такі документи від імені позивача, тому зазначений доказ не приймається судом до уваги, оскільки він суперечить положенням статті 34 ГПК України про належність і допустимість доказів.

З наданих суду Актів про нанесення реклами до Договору №14/6-2-11 про розміщення реклами на транспорті комунальної власності міста Києва від 11.03.2011р. датованих датами тільки від 2011 року (є декілька актів без дати їх складання) також неможливо визначити заявлену Позивачем заборгованість за 2011-2012роки на заявлену суму. В рахунках на оплату Позивачем також не зазначено, за якими Актами виконаних робіт повинна здійснитись оплата по нанесенню реклами на тролейбусах.

Інших доказів, які б підтверджували позовні вимоги суду Позивачем надано не було.

Згідно з положеннями ст. ст. 256, 257, 267 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

11.09.2015р. Відповідачем була подана суду, через відділ загального діловодства, заява про сплив (закінчення) строку позовної давності, відповідно до якої Відповідач просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити Позивачу в позові за спливом строку позовної давності.

Однак, суд не застосовує строк позовної давності до позовних вимог в розмірі 69 173, 16 грн., оскільки з матеріалів справи неможливо визначитись за який період та за якими рахунками заявлена позовна сума.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

В порушення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем не доведено у спосіб встановлений ст. 34 цього ж Кодексу законних підстав для задоволення позовних вимог. Доводи, викладені у його позовній заяві спростовані у відзиві на позовну заяву та доданими до них документами, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Таким чином, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за недоведеністю.

Витрати по оплаті судового збору згідно ст. 49 ГПК України покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.11.2015р.

Суддя І.І.Борисенко