ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015р. Справа №914/2845/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі судового засідання Білані О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Енергія-Новий Розділ, м.Новий Розділ Львівської області

до відповідача: Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м.Львів

про визнання недійсним рішення.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 представник;

від відповідача: ОСОБА_2 представник.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням присутніх представників сторін позивача в судовому засіданні не проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з обмеженою відповідальністю Енергія-Новий Розділ до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.06.2015р. №48р/к у справі №1-02-7/2015.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Рішенням адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.06.2015р. №48р/к у справі №1-02-7/2015 визнано, що ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» вчинено порушення законодавства про захист економічної конкуренції та вирішено про накладення на штрафу у розмірі 50000,00грн. Підставою для прийняття вказаного рішення, як стверджує позивач, стало нібито недотримання ним вимог ч.5 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої у разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів. Позивач зазначає, що на думку відповідача, підприємство позивача, як виконавець послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення у м.Новий Розділ несвоєчасно довело до відома споживачів про нові тарифи на зазначені послуги (затверджені постановами НКРЕКП від 28.11.2014р. №577 «Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ТзОВ «Енергія - Новий Розділ», від 28.11.2014р. №696 «Про встановлення тарифів на послугу з централізованого постачання гарячої води ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» і від 18.12.2014р. №829 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ТзОВ «Енергія - Новий Розділ»), чим допустило порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на відповідних ринках (п.2 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції»). Проте, позивач вважає, що ним було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Також позивач зазначив, що питання про зміну тарифів на послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються підприємством позивача, вирішувалося НКРЕКП 28.11.2014р. (постанови №577 і №696) та 18.12.2014р. (постанова №829), та із змісту вказаних постанов випливає, що нові тарифи вводяться в дію відповідно з 1.12.2014р. (через 3 дні) та з 1.01.2015р. (через 14 днів), тоді ж втратили чинність тарифи на житлово-комунальні послуги позивача, затверджені постановами НКРЕКП від 13.06.2014р. №733, від 11.07.2014р. №917, від 18.07.2014р. №1101 і від 22.08.2014р. №1172. Як зазначає позивач, з огляду на те, що нові тарифи було введено у дію до спливу пятнадцятиденного строку з моменту прийняття рішень про їх затвердження, підприємство позивача не мало жодної реальної можливості повідомити споживачів про такі зміни, дотримавшись при цьому вимоги ч.5 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У той же час, як стверджує позивач, опублікувавши в засобах масової інформації (видання «Львівська газета» від 11.12.2014р. і від 25.12.2014р.) відомості про зміну тарифів на житлово-комунальні послуги, позивач вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, тому вважає, що порушення правил здійснення господарської діяльності (вимог ч.5 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») сталося не з вини позивача, а було спричинене занадто коротким проміжком часу між моментом прийняття рішення про зміну тарифів датою набрання ними чинності. Отже, на думку позивача, відповідач незаконно притягнув позивача до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Крім цього, позивач зазначив, що оскаржуване рішення ґрунтується на помилковому тлумаченні та неправильному застосуванні норм матеріального права, відповідач під час визначення задіяних ринків та становища позивача на таких ринках не дотримувався вимог ОСОБА_1 визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку, а також відповідачем не встановлені та недоведені ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем, за якими він кваліфікував дії позивача.

Ухвалою суду від 20.08.2015р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 07.09.2015р. З метою повного і всестороннього зясування всіх обставин спору, для забезпечення принципу змагальності, враховуючи неявку в судове засідання представника позивача та невиконання сторонами в повному обсязі вимог попередньої ухвали суду, а також враховуючи подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи, ухвалою суду від 07.09.2015р. розгляд справи відкладено на 28.09.2015р. В судовому засіданні 28.09.2015р. оголошувалась перерва до 06.10.2015р. Враховуючи подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи, а також враховуючи невиконання сторонами в повному обсязі вимог попередньої ухвали суду, строк розгляду спору продовжувався та розгляд справи відкладався до 27.10.2015р. У звязку із неявкою в судове засідання представника позивача та заявлене ним клопотання про відкладення розгляду справи, а також враховуючи невиконання сторонами в повному обсязі вимог попередніх ухвал суду, розгляд справи відкладався до 02.11.2015р. В судовому засіданні 02.11.2015р. оголошувалась перерва до 03.11.2015р.

В судове засідання 03.11.2015р. представник позивача явку забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та в доповненнях до позовної заяви і просить суд позов задоволити.

В судове засідання 03.11.2015р. представник відповідача явку забезпечив, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№37325/15 від 07.09.2015р.) та в доповненнях до відзиву на позовну заяву (№41130/15 від 28.09.2015р. та вх.№47012/15 від 30.10.2015р.). В обґрунтування своїх заперечень, відповідач зазначає, що в рішенні адміністративної колегії ЛОТВ АМК України від 19.06.2015р. №48р/к обґрунтовано визнано дії позивача щодо порушення останнім вимог ч.1 ст.13 та п.2 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки позивачем не дотримано норми ч.5 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також дане рішення прийнято у межах повноважень органів АМК України і просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

Рішенням адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.06.2015р. №48р/к у справі №1-02-7/2015 (далі по тексту рішення): визнано, що відповідно до статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» займає монопольне (домінуюче) становище на ринках житлово-комунальних послуг (постачання теплової енергії; централізоване постачання гарячої води; централізоване водопостачання та водовідведення) в територіальних (географічних) межах міста Новий-Розділ, де розташовані діючі мережі водопровідно-каналізаційні та мережі центрального опалення, що знаходиться на його балансі та обслуговуванні і часткою 100 відсотків у часових межах: 2014 рік та з 01.01.2015р. до 19.06.2015р., також визнано, що дії ТзОВ «Енергія Новий Розділ» у вигляді нарахування плати за житлово-комунальні послуги (постачання теплової енергії; централізоване постачання гарячої води; централізоване водопостачання та водовідведення) без дотримання норми частини 5 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, з 13.01.2012р.), є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене частиною 1 статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживанням (домінуючим) становищем на ринках надання житлово-комунальних послуг (постачання теплової енергії; централізоване постачання гарячої води; централізоване водопостачання та водовідведення) шляхом дії, що може ущемити інтереси споживачів, яка була б неможливою за умовами існування значної конкуренції на ринку. Відповідно до статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладено на ТзОВ «Енергія Новий Розділ» штраф у розмірі 50000грн. 00коп. Також, у даному рішенні розяснено можливість оскарження рішення Антимонопольного комітету та визначено строк для його добровільного виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 28.11.2014р. №577 «Про встановлення тарифів на теплову енергію для бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ТзОВ «Енергія - Новий Розділ (далі - постанова №577), встановлено нові тарифи на теплову енергію для бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ТзОВ «Енергія - Новий Розділ. Відповідно до пункту 4 постанови №577, дана постанова набирає чинності з 01 грудня 2014 року; Постановою НКРЕКП від 28.11.2014р. №696 «Про встановлення тарифів на централізованого постачання гарячої води ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» (далі постанова №696), встановлено нові тарифи на послугу з централізованого постачання гарячої води ТзОВ «Енергія - Новий Розділ». Відповідно до пункту 4 постанови №696, дана постанова набирає чинності з 01 грудня 2014 року; Постановою НКРЕКП від 18.12.2014р. №829 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» (далі - постанова №829), встановлено тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення ТзОВ «Енергія - Новий Розділ». Відповідно до пункту 4 постанови №829, дана постанова набирає чинності з 01 січня 2014 року. Із змісту даних постанов вбачається, що строки застосування нових тарифів, визначених у даних постановах не встановлено.

Позивач зазначає, що: «тарифи встановлені постановою НКРЕКП від 28.11.2014р. №577 «Про встановлення тарифів на теплову енергію для бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» та постановою НКРЕКП від 28.11.2014р. №696 «Про встановлення тарифів на послугу з централізованого постачання гарячої води ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» були оприлюднені в газеті «Львівська газета» - 11 грудня 2014 року…», та тарифи встановлені постановою НКРЕКП від 18.12.2014р.. №829 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ТзОВ «Енергія Новий Розділ» оприлюднені в газеті «Львівська газета» - 25 грудня 2014 року…». Дані обставини підтверджені долученими до матеріалів справи копіями оприлюднених оголошень.

Листом від 26.01.2015р. №293, який надіслано відповідачу, ТзОВ «Енергія Новий Розділ» повідомило відділення, що: «Тарифи, які встановлені вищевказаними постановами, введені в дію з дати набрання чинності постанов яка вказана у тексті даних постанов.

Відтак, встановлені Постановою №577 від 28.11.2014р. для ТзОВ «Енергія Новий Розділ» тарифи на теплову енергію для бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення), ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» опубліковано - в часописі «Львівська газета» №48 (802) - 11.12.2014р., при цьому, Товариством введені в дію - з 01.12.2014р.; встановлені Постановою №696 від 28.11.2014р. для ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» тарифи на централізоване постачання гарячої води, ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» опубліковано в часописі «Львівська газета» №48 (802) - 11.12.2014р., при цьому, Товариством введені в дію - з 01.12.2014р.; встановлені Постановою №829 від 18.12.2014р. для ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» тарифи на централізоване - водопостачання та водовідведення, ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» опубліковано в часописі «Львівська газета» №50 (804) - 15.12.2014р., при цьому, Товариством введені в дію - з 01.01.2015р.

Дані обставини також підтверджуються копіями виставлених ТзОВ «Енергія - Новий Розділ» за грудень 2014 року рахунків за спожиті житлово-комунальні послуги, які підтверджують введення в дію з 01.12.2014р. тарифів, встановлених Постановою №577 та Постановою №696, а саме: рахунок за тепло №000005073 за грудень 2014 від 24.12.2014р., виставлений до сплати Коледжу політехнічному Новороздільському в якому, тариф на теплову енергію становить - 1150,79грн. за 1Гкал (без ПДВ), тобто, згідно Постанови №577; тариф на гарячу воду - 59,55грн. за 1куб.м (без ПДВ), тобто, згідно Постанови №696 та рахунок за тепло №000005413 за грудень 2014 від 24.12.2014р., виставлений до сплати ФО-СПД ОСОБА_3, в якому, тариф на теплову енергію становить - 1150,79грн. за 1Гкал (без ПДВ), тобто, згідно Постанови №577; тариф на гарячу воду - 60,06грн. за 1куб. м (без ПДВ), тобто, згідно Постанови №696. Доказів у спростування наведених обставин, суду не представлено.

Відповідно до Преамбули Закону України Про житлово-комунальні послуги, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги, у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст.3 Закону України Про житлово-комунальні послуги, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг; суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Частиною 5 ст.32 Закону України Про житлово-комунальні послуги (чинної на момент спірних правовідносин) встановлено, що у разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів.

Відтак, з огляду на вищевикладене та представлені докази, вбачається , що у рішенні адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.06.2015р. №48р/к у справі №1-02-7/2015 обґрунтовано визнано, що позивач нарахував плату за житлово-комунальні послуги (постачання теплової енергії; централізоване постачання гарячої води; централізоване водопостачання та водовідведення) без дотримання норми частини 5 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене частиною 1 статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживанням (домінуючим) становищем на ринку надання шляхом дії, що може ущемити інтереси споживачів, яка була б неможливою за умовами існування значної конкуренції на ринку. Дана правова позиція також викладена у постанові Вищого господарського суду України від 04.06.2013р. у справі 17н/5014/2935/2012.

Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Антимонопольний комітет України і його територіальні відділення становлять систему органів Антимонопольного комітету України, яку очолює Голова Комітету. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України приймається від імені територіального відділення Антимонопольного комітету України (згідно з положеннями статей 1, 6, 121 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 Закону України Про захист економічної конкуренції, зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку; зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Згідно із ч.ч.1, 6 ст.40 Господарського кодексу України державний контроль за дотриманням антимонопольно-конкурентного законодавства, захист інтересів підприємців та споживачів від його порушень здійснюються Антимонопольним комітетом України відповідно до його повноважень, визначених законом. Антимонопольний комітет України та його територіальні відділення у встановленому законом порядку розглядають справи про недобросовісну конкуренцію та інші справи щодо порушення антимонопольно-конкурентного законодавства, передбачені законом.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України Про захист економічної конкуренції підставами для визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне зясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України Про захист економічної конкуренції, заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

У підпункті 15.5 п.15 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №15 Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства розяснено, що господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, не перебираючи при цьому на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами згаданого Комітету.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається із вищевикладеного, матеріалів справи, поданих доказів у їх сукупності, позивачем не доведено обставин, щодо неповного зясування обставин відповідачем, які мають значення для справи; щодо не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; щодо невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; чи щодо порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відтак, з огляду на вищевикладене, подані докази в їх сукупності, надані пояснення представниками обох сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, спростованими, не підтвердженими належними доказами, тому задоволенню не підлягають.

Судовий збір покладається на позивача, відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 33, 38, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя Іванчук С.В.

Повне рішення складено 06.11.2015р.