ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.11.15 Справа № 904/8442/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопром", м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл", м. Київ

відповідача-2: дочірнього підприємства "Вільногірський елеватор" товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопром" , м. Вільногірськ Дніпропетровської області

про визнання договору недійсним

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача-1: Охрименко М.І., довіреність № 2015-179 від 17 серпня 2015 року, представник

Від відповідача-2: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернопром" звернулося з позовом до господарського суду про визнання недійсним договору складського зберігання №2 від 18.06.2014, укладений між Дочірнім підприємством "Вільногірський елеватор" товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопром" та товариством з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл".

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що Дочірнє підприємство "Вільно гірський елеватор" у 2014 році не отримував сертифікат відповідності послуг із зберігання зерна, отже, не мав права здійснювати господарську діяльність з надання послуг зі зберігання зерна, у тому числі укладати договори з поклажодавцями. Оскільки ДП "Вільногірський елеватор" не є власником зерносховища, розташованого за адресою м. Вільногірськ, вул. Привокзальна,1, то воно не є зерновим складом у розумінні Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", на підставі чого договір, з посиланням на ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 227 Цивільного кодексу України, позивач вважає недійсним. Також позивач зазначає, що умовами договору оренди будівель та інших капітальних споруд від 14.07.2008, укладеного між ТОВ "Зернопром" та ДП Вільногірський елеватор", не було передбачено право ДП "Вільногірський елеватор" розміщувати в орендованому приміщенні зерно, що належить іншим суб'єктам господарювання. Позивач вважає, що укладанням оспорюваного правочину були порушені права товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопром", оскільки позивач, як власник орендованого приміщення несе відповідальність за зобов'язаннями підприємства та ризик збитків, пов'язаних з його діяльністю, в межах розміру статутного капіталу.

Відповідач-1, товариство з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл", проти задоволення позовних вимог заперечує, вважає вимоги позивача необґрунтованими, такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки на момент укладання договору складського зберігання сертифікація послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки на відповідність стандартам та іншим нормативним документам у відповідній сфері законом не вимагалась. Разом з цим, за умови необов'язковості сертифікації відповідних послуг згідно з діючим законодавством на момент укладання договору, він містить посилання на наявність сертифікату на відповідність послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки. Відповідач-2, Дочірнє підприємство "Вільногірський елеватор", є учасником ринку зерна, суб'єктом зберігання зерна у відповідності до вимог Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні". Також відповідач -1 зазначає, що укладання спірного договору не порушувало права товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопром" з огляду на його обізнаність з характером підприємницької діяльності ДП "Вільногірський елеватор".

Відповідач-2, Дочірнє підприємство "Вільногірський елеватор", відзиву на позов та витребувані господарським судом документи не надав.

02.11.2015 від товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопром" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням представника у відрядженні в іншій області в період з 02.11.2015 по 15.11.2015.

Позивач та відповідач-2 у судове засідання не з'явилися, явку повноважних представників не забезпечили, витребуваних господарським судом документів не надали, про день, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином (рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвали суду) №497, №494 містяться в матеріалах справи, а.с.123,125).

Розгляд справи був відкладений з 20.10.2015 на 04.11.2015.

У судовому засіданні 04.11.2015 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника відповідача-1, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

На підставі договору купівлі-продажу майна елеватора від 25.06.2008, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "АСТІ Вільногірський елеватор" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Зернопром" (покупець), товариство з обмеженою відповідальністю "Зернопром" є власником нерухомого майна (всі будівлі і споруди, які знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Привокзальна,1 та перелічені у п.2.1.1. договору купівлі-продажу).

Договір купівлі-продажу майна елеватора посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічник С.Г. 25.06.2008 та зареєстровано в реєстрі за №881.

14 липня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Зернопром" (орендодавець) та Дочірнім підприємством "Вільногірський елеватор" товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопром" укладений договір оренди будівель та інших капітальних споруд. Цим договором регулюються правовідносини, пов'язані із передачею орендодавцем орендареві у строкове платне користування наступних будівель та інших капітальних споруд, які знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Привокзальна,1 (п.1. договору оренди).

18 червня 2014 року між Дочірнім підприємством "Вльногірський елеватор" товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопром" (зерновий склад) та товариством з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" (поклажодавець) був укладений договір №2 складського зберігання зерна, відповідно до умов якого (п.1.1.) поклажодавець зобов'язується передати, а зерновий склад прийняти на зберігання зернові, зернобобові та олійні культури врожаю 2014 року та в установлений строк повернути їх поклажодавцю або особі, зазначеній ним як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених цим договором.

Зерновий склад забезпечує знеособлене зберігання зерна за культурами і класами (п.1.2. договору).

Фактичні обсяги зерна, що передаються на зберігання зерновому складу, можуть бути визначені лише при безпосередній передачі його на зберігання при оформленні складського документа (п.1.5. договору).

Відповідно до п.1.5.3. договору зерновий склад гарантує, що він має зерносховище та сертифікат на відповідність послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки.

За змістом п.10.6 договору зерновий склад має сертифікат на відповідність послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки №6116 від 23.07.2013.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.05.2015, а в частині розрахунків до повного виконання умов цього договору (п.11.1. договору).

Позивач вважає, що договір складського зберігання укладений з порушенням вимог чинного законодавства, порушує його законні права та інтереси, проти чого заперечує відповідач-1, що і є причиною спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.2. постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Позивач вважає, що договір складського зберігання має бути визнаний недійсним, оскільки відповідач-2 здійснював господарську діяльність за цим договором без отримання відповідного сертифікату. При цьому позивач посилається на положення ст. 227 Цивільного кодексу України.

Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним (ст. 227 Цивільного кодексу України).

Отже, правочин, згідно зі статтею 227 ЦК є оспорюваним.

Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування (п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Відповідно до статті 5 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" до суб'єктів ринку зерна відносяться: суб'єкти виробництва зерна; суб'єкти зберігання зерна; Аграрний фонд та інші суб'єкти державних заставних закупівель зерна та державної аграрної інтервенції; акредитовані біржі; Аграрний страховий пул створений відповідно до Закону України "Про особливості страхування сільськогосподарської продукції з державною підтримкою", Гарантійний фонд; інші суб'єкти господарювання, які діють на ринку зерна.

Суб'єктами зберігання зерна є: зернові склади (елеватори, хлібні бази, хлібоприймальні, борошномельні і комбікормові підприємства), суб'єкти виробництва зерна, які зберігають його у власних або орендованих зерносховищах, та інші суб'єкти господарювання, які беруть участь у процесі зберігання зерна.

Суб'єкти зберігання зерна відповідно до укладених договорів складського зберігання із суб'єктами ринку зерна гарантують забезпечення якості та дотримання нормативів природних втрат зерна протягом терміну його зберігання (ст. 7 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні").

Зі змісту наведених норм вбачається, що коло суб'єктів, яким надано право укладання договорів складського зберігання зерна, не є вичерпним, не обмежується тільки зерновими складами. Такими суб'єктами можуть бути й особи, які використовують для зберігання зерна орендовані зерносховища.

Отже, зберігання Дочірнім підприємством "Вільногірський елеватор" товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопром" зерна у орендованих зерносховищах не суперечить положення названого Закону.

За доводами позивача спірний договір складського зберігання зерна суперечить вимогам Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", оскільки Дочірнє підприємство "Вільногірський елеватор" не отримувало відповідний сертифікат відповідності послуг із зберігання зерна у 2014 році та не є власником зерносховища, а відтак не мало права здійснювати господарську діяльність з надання послуг із зберігання зерна.

Державну політику щодо розвитку ринку зерна як пріоритетного сектора економіки агропромислового комплексу України визначає Закон України "Про зерно та ринок зерна в Україні". Закон спрямований на створення правових, економічних та організаційних умов конкурентоспроможного виробництва і формування ринку зерна для забезпечення внутрішніх потреб держави у продовольчому, насіннєвому та фуражному зерні, нарощування його експортного потенціалу.

Цей Закон набрав чинності з 31 липня 2002 року.

У відповідності до ст. 11 цього Закону (в редакції Закону, яка діяла станом на 16.10.2012), послуги із зберігання зерна та продуктів його переробки підлягають сертифікації на відповідність стандартам та іншим нормативним документам у відповідній сфері.

Видача сертифіката відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, переоформлення сертифіката, видача його дубліката здійснюється на платній основі центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Порядок видачі, переоформлення сертифіката, видачі його дубліката, перелік документів, що подаються для одержання сертифіката, розмір та порядок внесення плати за видачу, переоформлення сертифіката, видачу його дубліката визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку видачі сертифіката відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2009 №1294, який регламентує організацію державного регулювання ринку зерна в Україні шляхом сертифікації послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки і поширюється на суб'єкти зберігання зерна - зернові склади (елеватори, хлібні бази, хлібоприймальні, борошномельні та комбікормові підприємства), суб'єкти виробництва зерна, які зберігають його у власних або орендованих зерносховищах, та інші суб'єкти господарювання, що беруть участь у процесі зберігання зерна, та органи сертифікації послуг зернових складів, сертифікація зернових складів була обов'язковою.

Разом з тим, 26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру", відповідно до п.п.2 п.22 якого, статтю 11 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", яка встановлювала обов'язковість сертифікації на відповідність стандартам та іншим нормативним документам у відповідній сфері послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, було виключено. Незважаючи на відсутність обов'язкової сертифікації відповідних послуг згідно з вищенаведеними нормами сторони зазначили в п.10.6 договору про те, що зерновий склад має сертифікат на відповідність послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки №6116 від 23.07.2013.

З огляду на викладене, враховуючи, що станом на дату укладення оспорюваного договору складського зберігання - 18.06.2014, відповідна сертифікація послуг не вимагалась, доводи позивача щодо недійсності договору складського зберігання у зв'язку з відсутністю сертифікату відповідності послуг із збирання зерна є безпідставними.

Матеріалами справи підтверджується факт виконання відповідачем-1 договору складського зберігання від 18.06.2014. Так, у жовтні - листопаді 2014 року та березні 2015 року відповідачем -1, товариством з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл", було передано, а зерновим складом дочірнього підприємства "Вільногірський елеватор" товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопром" прийнято на зберігання олійна домішка - 15,00, що підтверджується складськими квитанціями на зерно №875 від 21.10.2014, №876 від 21.10.2014, №901 від 18.11.2014, №957 від 16.03.2015, №958 від 16.03.2015.

Щодо порушених прав позивача, які підлягають захисту у судовому порядку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі-підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 3 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами прав та інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Однак, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов для реалізації встановленого вищевказаними нормами права.

Згідно ст.25 Закону України "Про судоустрій України", місцевий суд розглядає як суд першої інстанції, а також у зв'язку з нововиявленими обставинами цивільні, господарські, адміністративні, кримінальні та інші справи у передбачених законом випадках, за винятком справ, віднесених законом до підсудності інших судів.

Звертаючись до суду з даним позовом, товариство з обмеженою відповідальністю "Зернопром" посилається на порушення його прав як власника зерносховища, так і власника дочірнього підприємства "Вільногірський елеватор" товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопром".

Відповідно до п.2.2 Статуту дочірнього підприємства "Вільногірський елеватор" товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопром", затвердженого протоколом загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопром" №18 від 14.04.2011, предметом діяльності цього товариства є оптова торгівля зерном, насінням, закупівля продукції сільського господарства з метою реалізації та переробки, заготівка, виробництво, переробка та реалізація сільськогосподарської продукції, складське господарство тощо.

Укладаючи договір оренди будівель та інших капітальних споруд від 14.07.2008, визначаючи мету оренди (об'єкти оренди передаються орендарю для ведення підприємницької діяльності з правом розміщення майна, що належить орендарю, п.2.1. договору оренди), з урахуванням специфіки деяких видів приміщень, позивачу було достеменно відомо про діяльність заснованого ним підприємства

Таким чином, права позивача не були порушені укладанням оспорюваного договору складського зберігання.

З огляду на викладене, суд вбачає відсутність суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов'язку від інших осіб.

Враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення законодавства, суд вважає вимоги позивача не правомірними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачем заявлене клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням представника у відрядженні в іншій області у період з 02.11.2015 по 15.11.2015. Зважаючи на те, що про час і місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, матеріали справи є достатніми для вирішення спору, суд відхиляє клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Зернопром" про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на позивача у справі.

Керуючись ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Н.М.Євстигнеєва

Повне рішення складено, - 09.11.2015.