ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р.Справа № 922/5169/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм"
до Державної установи "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України (ДУ ІМР НАМН), м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області
про стягнення коштів в розмірі 13 336 355,16 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - ОСОБА_1, довіреність від 01.09.2015 р.;

представник відповідача - ОСОБА_2, довіреність від 09.10.2015 р.;

представник третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення боргу до відповідача - Державної установи "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області, в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором №9/7-13 "про закупівлю медичного обладнання за державні кошти" від 05 серпня 2013 року в сумі 13 336 355,16 грн., яка складається з суми основного боргу - 7 269 240,00 грн., 3% річних - 420 142,14 грн., інфляційних втрат - 5 646 973,02 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 73 080, 00 грн.

Позов мотивовано порушенням відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого товару за договором №9/7-13 "про закупівлю медичного обладнання за державні кошти" від 05 серпня 2013 року.

Ухвалою господарського суду від 07.09.2015 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 29 вересня 2015 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області.

Ухвалою господарського суду від 29.10.2015 р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів до 18 листопада 2015 року, на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України.

В судовому засіданні 10.11.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, зазначив, що в накладних №АФ-0000203 від 16.09.2013 р. та №АФ-0000243 від 02.10.2013 р. не зазначено дату прийняття товару уповноваженою особою покупця, а вказано лише реквізити довіреностей на отримання ТМЦ, отже, зазначені накладні не є належними доказами фактів дат поставки товару відповідачу за договором №9/7-13 від 05.08.2013 р. Просив суд у задоволені позовної заяви відмовити повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове засідання 10.11.2015 р. не з'явився, матеріали справи містять заяву (вх. №38087 від 22.09.2015 р.) про розгляд справи без участі представника Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Між Державною установою "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм" (Постачальник) було укладено Договір №9/7-13 про закупівлю медичного обладнання за державні кошти від 05 серпня 2013 року (надалі - Договір), відповідно до предмету якого Постачальник відповідно до Договору зобов'язується поставити та передати у власність Замовника "Інструменти і прилади медичні, хірургічні та стоматологічні (код ДК 016-2010-32.50.1) (Відеоендоскопічна система для бронхоскопії - 1 комплект; Відеоендоскопічна система експертного класу - 1 комплект), в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними у Специфікації (Додаток №1), яка розроблена на підставі акцептованої пропозиції конкурсних торгів та є невід'ємною частиною даного Договору, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити вартість Товару.

Сторонами, відповідно п. 3.1 договору, було узгоджено ціну договору, яка становить 7 269 240,00 грн. (без ПДВ).

Порядок здійснення оплати передбачений розділом 4 Договору. Згідно підпункту 4.1 вказаного розділу договору сторонами передбачено, що Замовник здійснює попередню оплату у розмірі 100% від суми укладеного договору для даного товару згідно специфікації (Додаток) 1, відповідно до п. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1404 від 09.10.2006 р. "Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" із змінами.

Умови поставки товарів визначені розділом 5 Договору, яким сторонами узгоджено, що після попередньої оплати Постачальник зобов'язаний передати Замовнику Товар, номенклатура, асортимент, кількість і якість якої відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства України, у строк не більше 3 (трьох) місяців з моменту отримання Постачальником попередньої оплати (п. 5.1. Договору).

Відповідно до підпункту 6.1.1 розділу 6 договору замовник (відповідач у справі) зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Положенням п.п. 6.4.1. Договору встановлено, що постачальник має право на дострокову поставку товарів за письмовим погодженням Замовника, в цьому випадку Замовник повинен провести розрахунки терміново по мірі надходження фінансування з Державного бюджету.

Підпунктом 10.1 розділу 10 договору сторонами узгоджено, що договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31 грудня 2013 р.

Між сторонами, на виконання підпункту 1.2 розділу 1 договору, було складено специфікацію (додаток № 1), якою узгоджено найменування, кількість товару, одиницю виміру, ціну за одиницю та загальну вартість товару.

Позивачем (за відсутності передплати з боку відповідача, що узгоджується з умовами п.п. 6.4.1. Договору) поставлено останньому товар за видатковими накладними №АФ-0000203 від 16 вересня 2013 р. на суму 2 816817,00 грн. та №АФ-0000243 від 02 жовтня 2013 р. на суму 4 452 423,00 грн. Вказаний товар одержано вповноваженим представником відповідача, що діяв на підставі довіреностей на отримання ТМЦ серія 12 АДД №193238/1415 від 17 вересня 2013 р., №192340/1417 від 17 вересня 2013 р., №193263/1440 від 03 жовтня 2013 р., №193264/1441 від 03 жовтня 2013 р., №193265/1442 від 03 жовтня 2013 р., №193266/1443 від 03 жовтня 2013 р.

Факт прийому поставленого Товару також підтверджується підписаними між сторонами Актами прийому-передачі обладнання від 17 вересня 2013 р. та від 03 жовтня 2013 року (т. 1, а.с. 116-117).

25 грудня 2013 року між сторонами було складено та підписано Акти здачі-прийняття робіт по пуско-наладці та передачі в експлуатацію медичного обладнання (т. 1, а.с. 43, 50).

01 березня 2014 року між сторонами було складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків, за яким відповідач визнавав наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 7 269 240,00 грн. (т. 1, а.с. 51).

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем існуючої суми заборгованості в розмірі 7 269 240,00 грн. в добровільному порядку.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно приписів ст.ст. 6, 627, 628, 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Судом встановлено, що між сторонами фактично був укладений договір поставки, який регулюється нормами § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар (п.1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Згідно специфікації предметом закупівлі є Віодеоендоскопічна система для бронхоскопії - 1 комплект та відеондоскопічна система класу - 1 комплект.

Положенням п.п. 6.4.1. Договору встановлено, що постачальник має право на дострокову поставку товарів за письмовим погодженням Замовника, в цьому випадку Замовник повинен провести розрахунки терміново по мірі надходження фінансування з Державного бюджету.

Пунктом 5.6. Договору встановлено, що датою виконання Постачальником зобов'язань щодо поставки товару є дати підписання Замовником видаткової накладної та актів приймання-передачі.

Судом згідно матеріалів справи встановлено, що позивачем на виконання умов Договору було поставлено обумовлений Товар, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками видатковими накладними №АФ-0000203 від 16 вересня 2013 р. на суму 2 816817,00 грн. та №АФ-0000243 від 02 жовтня 2013 р. на суму 4 452 423,00 грн.

Факт прийому поставленого Товару також підтверджується підписаними між сторонами Актами прийому-передачі обладнання від 17 вересня 2013 р. та від 03 жовтня 2013 року.

Згідно з нормою ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до підпункту 6.1.1 розділу 6 договору Замовник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, як свідчать матеріали справи відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість, яка становить 7 269 240,00 грн.

01 березня 2014 року між сторонами було складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків за яким відповідач визнавав наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 7 269 240,00 грн.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір (п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Твердження відповідача про недоведеність фактів поставки Товару Покупцю, суд не бере до уваги, оскільки матеріали справи, з урахуванням ст. 33 ГПК України, містять достатньо доказів про виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором №9/7-13 "про закупівлю медичного обладнання за державні кошти" від 05 серпня 2013 року, а саме: підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними, актами прийому-передачі обладнання та актами здачі-прийняття робіт по пуско-наладці та передачі в експлуатацію медичного обладнання. Проте відповідач, в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов Договору, не оплатив вартість поставленого товару, доказів на підтвердження виконання взятих на себе договірних зобов'язань в повному обсязі суду не надав.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач, з урахуванням всіх обставин справи, подав суду достатньо доказів, які об'єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 7 269 240,00 грн. є правомірною, обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача суму інфляційних втрат, яка становить 5 646 973,02 грн. та 3% річних у розмірі 420 142,14 грн. станом на 31.08.2015 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахування 3% річних у розмірі 420 142,14 грн., суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт Закон 9.1.3", суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 5 412 424,49 грн. (з урахуванням дефляції, яка мала місце в липні та серпні 2015 року). В частині стягнення 234 548,53 грн. інфляційні втрати нараховані неправомірно, а тому в задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 55, 129 Конституції України, статтями 6, 11, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 627-629, 638, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, статтями 175, 193, 265 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Державної установи "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України" (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 82, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм" (03110, м. Київ, вул. Пироговського, буд. 19, корп. 6, ) суму основного боргу 7 269 240 (сім мільйонів двісті шістдесят дев'ять тисяч двісті сорок) грн. 00 коп., 3% річних 420 142 (чотириста двадцять тисяч сто сорок дві) грн. 14 коп., інфляційні втрати 5 412 424 (п'ять мільйонів чотириста дванадцять тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 49 коп. та судові витрати в сумі 71 794 (сімдесят одна тисяча сімсот дев'яносто чотири) грн. 73 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 234 548,53 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_3

справа №922/5169/15