ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2015 р.Справа № 922/5809/14

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Бринцев О.В.

судді: Ольшанченко В.І. , Добреля Н.С.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків;
до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР ЄВРОПЕЙСЬКІ ТЕХНОЛОГІЇ МАШИНОБУДУВАННЯ", м. Харків; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, м. Харків;
про стягнення 143.213,58 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_3, довіреність від 20.07.2013 р.;

відповідача - Батіщева П.С., довіреність від 20.01.2015 р.;

третьої особи - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР ЄВРОПЕЙСЬКІ ТЕХНОЛОГІЇ МАШИНОБУДУВАННЯ" про стягнення з відповідача вартості частини майна, пропорційну його частці в статутному капіталі товариства в сумі 79 982,66 грн., індексу інфляції у сумі 59 141,94 грн. та трьох процентів річних у сумі 4 088,98 грн. (в редакції заяви про зміну позовних вимог від 01.09.2015 р. вх. № 34583, прийнятої ухвалою суду від 03.09.2015 р. до розгляду).

В обґрунтування позову вказує на те, що позивач, у зв'язку з виходом зі складу засновників товариства, у відповідності до абз. 11 ст. 2 розділу 13 статуту ТОВ "НВЦ технологія ЛГМ" (в редакції на момент виходу позивача зі складу засновників товариства), де встановлено, що виплата учаснику вартості частини майна, пропорційна його частці в статутному капіталі товариства та виплата частки прибутку, одержаного товариством у даному році до моменту його виходу, здійснюється товариством не пізніше 1 (одного) місяця з дня прийняття відповідного рішення загальними зборами учасників, - має право на отримання вартості частини майна, пропорційної його частці у статутному капіталі товариства, яку відповідач йому не виплатив, у зв'язку з чим позивачем, крім вартості частини майна, пропорційну його частці в статутному капіталі товариства в сумі 79 982,66 грн., нараховані три проценти річних та інфляційні втрати, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 19.12.2013 р. по 01.09.2015 р., та за період з 01.01.2014 р. по 31.07.2015 р., відповідно (розраховані виходячи з того, що обов'язок по виплаті виник у відповідача з 19.12.2013 р., оскільки 18.11.2013 р. було прийнято рішення про виключення позивача з числа засновників).

Представник позивача позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні, у додаткових поясненнях до позову (вх. № 36237 від 10.09.2015 р.) заперечує проти обставин викладених у відзиві відповідача, у тому числі вказує на те, що по-перше, у справі № 922/4481/13, на яку посилається відповідач, мала місце правова оцінка обставин справи, а не встановлення обставин, в резолютивній частині судового рішення у вказаній справі визнання певних юридичних фактів не міститься, отже ч. З ст. 35 ГПК України у даному разі застосовуватися не повинна, а по-друге, позивач своєї заборгованості перед відповідачем, за якою останній зараховує зустрічні однорідні вимоги, не визнає, що в свою чергу виключає можливість такого зарахування.

Крім того, представник позивача 11.11.2015 р. надав пояснення, де зазначає про те, що розписка, яка міститься в матеріалах справи, не є борговою, а є лише частиною проданих позивачем корпоративних прав, а саме прибутку товариства станом на 2009 рік, в той час як предметом спору у даній справі є стягнення частини від належної позивачу вартості майна товариства; видаткові накладні також не є грошовими вимогами, а тому ні розписка ні накладні не підлягають до зарахування зустрічних однорідних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні, з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву (уточнену) від 07.09.2015 р. вх. № 35516 (т. ІІ а.с. 40-42), де відповідач вказує на те, що у судовому рішенні від 10.12.2013 р. у справі № 922/4481/13 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ТОВ "Торговий Дім "НВЦ технологія ЛГМ" про зобов'язання вчинити певні дії, було встановлено, що положення ст. 13 статуту товариства у редакції, яка діяла на дату виходу позивача зі складу засновників товариства, суперечать ст. 54 ЗУ "Про господарські товариства", а тому є недійсними, а тому відповідач був зобов'язаний провести розрахунок з позивачем у строк визначений ст. 54 ЗУ "Про господарські товариства", а саме - після затвердження звіту за рік, в якому учасник вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу, і оскільки датою виходу учасника з товариства є 04.11.2013 р. - кінцевою датою розрахунку з останнім є 04.11.2014 р. Разом з цим відповідач вказує на те, що ним набуто права кредитора у ряді зобов'язань, де ОСОБА_1 є боржником і заборгованість останнього перед відповідачем станом на 28.01.2015 р. складала 81.677,20 грн., 02.02.2015 р. відповідачем на адресу позивача була направлена заява про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений, що за твердженням відповідача, у відповідності до ст. 601 ЦК України, свідчить про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем. Також відповідач вказує про безпідставність нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки про строчка виконання зобов'язання відповідача перед позивачем, щодо проведення розрахунку в зв'язку з виходом останнього з товариства, розпочалася 05.11.2014 р., а припинення вказаного зобов'язання відбулося 02.02.2015 р. (шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог).

Також представник відповідача 11.11.2015 р. надав пояснення, у яких щодо договору від 30.03.2011 р. № 1 зазначає про неможливість надання відповідних пояснень, оскільки такий договір у товариства відсутній, та вказує на можливість того, що такий відсутній через термін зберігання, але доказів на підтвердження викладених у поясненнях обставин не надав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 свого представника у судове засідання не направив, доказів витребуваних ухвалою суду від 12.10.2015 р. не надав, 11.11.2015 р. надав клопотання б/н від 09.11.2015 р., у якому просить відкласти розгляд справи, оскільки перебуває з 06.11.2015 р. у відпустці та на даний час перебуває на лікарняному, докази перебування на лікарняному зобов"язується надати у наступне судове засідання, а також зазначає, що бажає особисто взяти участь у судовому засіданні та давати пояснення.

Вирішуючи це клопотання суд виходить з наступного.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд уважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

В даному разі обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання та надання доказів, ухвала суду від 12.10.2015 р. вручена третій особі 23.10.2015 р., т. І а. с. 91).

Також суд звертає увагу на те, що клопотання третьої особи є необґрунтованим і таким, що не відповідає принципу добросовісності в користуванні процесуальними правами. До клопотання не додано жодних доказів ані перебування у відпустці третьої особи (при цьому третьою особою є фізична особа) ані перебування її на лікарняному, не надано доказів неможливості направлення у судове засідання представника третьої особи.

Приймаючи до уваги, що третя особа була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання третьої особи або її представника не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв"язку з чим справа розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Згідно статуту ТОВ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР ЄВРОПЕЙСЬКІ ТЕХНОЛОГІЇ МАШИНОБУДУВАННЯ" (в редакції станом на 01.11.2013, т. І а. с. 12-26) учасниками Товариства були: ОСОБА_2 з часткою у розмірі 70.000,00 грн., ОСОБА_5 з часткою у розмірі 70.000,00 грн., ОСОБА_1 з часткою у розмірі 70.000,00 грн. Частки учасників Товариства у статутному капіталі становлять: ОСОБА_2 - 33,33%, ОСОБА_5 - 33,33%, ОСОБА_1 - 33,34%.

01.11.2013 ОСОБА_1 подав відповідачу нотаріально завірену заяву № 3719 (т. І а. с. 31), якою повідомив про вихід зі складу засновників Товариства. Також позивач просив провести державну реєстрацію відповідних змін до установчих документів товариства та виплатити йому вартість частини майна, пропорційну частці в статутному капіталі Товариства, яка складає 33,34%. Дана заява була вручена відповідачу 04.11.2013 (т. І а. с. 32).

18.11.2013 проведені загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР ЄВРОПЕЙСЬКІ ТЕХНОЛОГІЇ МАШИНОБУДУВАННЯ", на яких було прийнято рішення про виключення позивача з числа засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР ЄВРОПЕЙСЬКІ ТЕХНОЛОГІЇ МАШИНОБУДУВАННЯ" і відповідні зміни були внесені до установчих документів та зареєстровані у встановленому законом порядку.

Згідно рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР ЄВРОПЕЙСЬКІ ТЕХНОЛОГІЇ МАШИНОБУДУВАННЯ", оформленого протоколом від 26.02.2014 р. (т. І а. с. 64), вирішено провести остаточний розрахунок з учасником Товариства, який вийшов зі складу Товариства, ОСОБА_1, відповідно до заяви останнього від 01.11.2013 та рішення загальних зборів Товариства, оформленого протоколом № 10 від 18.11.2013; виплатити ОСОБА_1 вартість частини майна Товариства, еквівалентної розміру частки у статутному капіталі, яка йому належала (33,34%), що становить 79982,66 грн., а також не здійснювати виплату ОСОБА_1 частки прибутку Товариства у 2013 році, оскільки прибуток у Товариства в 2013 році відсутній.

Як слідує з позовної заяви, вказана сума позивачу виплачена не була.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, а також підставою для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 19.12.2013 р. по 01.09.2015 р. та за період з 01.01.2014 р. по 31.07.2015 р., відповідно.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 148 Цивільного кодексу України учасник, який виходить з товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.10.2008, № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку, - отже моментом виходу позивача з товариства є 04.11.2013 р.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Статуту відповідача, який був чинним на момент виходу позивача зі складу засновників, учасник, який виходить із Товариства, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі Товариства, та частку прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу.

При цьому ст. 13 Статуту визначено, що виплата учаснику вартості частини майна, пропорційна його частці у статутному капіталі товариства, та виплата частки прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу, здійснюється товариством не пізніше 1 (одного) місяця з дня прийняття відповідного рішення загальними зборами учасників.

Стосовно цього положення статуту суд зазначає, що згідно з ст. 57 Господарського кодексу України статут суб'єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб'єкта господарювання, а також інші відомості, пов'язані з особливостями організаційної форми суб'єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству. Цим положенням кореспондують також положення ст. 4 ЗУ "Про господарські товариства" відповідно до якої до установчих документів можуть бути включені інші умови, що не суперечать законодавству України.

Враховуючи вищевикладене, статут товариства не може суперечити діючому законодавству України, а отже розділ 13 статуту, яким встановлений місячний строк та порядок виплати вартості частини майна та виплата частки прибутку не може бути застосована судом як така, що не відповідає діючим нормам законодавства, у тому числі ст. 54 Закону України "Про господарські товариства". Зокрема, виплата вартості частини майна товариства не може бути здійснена до затвердження звіту за рік, в якому учасник вийшов з товариства.

Слід зазначити, що рішенням господарського суду Харківської області від 10.12.2013 р. у справі № 922/4481/13 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Науково-виробничий центр технологія ЛГМ" про зобов'язання вчинити певні дії, з вищевказаних підстав не було застосовано положення ч. 2 ст. 13 Статуту товариства щодо виплати вартості частини майна товариства у місячний термін (набрало законної сили, в апеляційному та касаційному порядку оскаржене не було).

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, позовні вимоги про стягнення вартості частини майна, пропорційної частці позивача у статутному капіталі товариства в сумі 79.982,66 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Водночас позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином позивачем правомірно заявлено до стягнення три проценти річних та інфляційні втрати.

Разом з тим, за розрахунком позивача інфляційні втрати склали 59.141,94 грн., три проценти річних - 4.088,98 грн., що розраховані за період з 01.01.2014 р. по 31.07.2015 р. та з 19.12.2013 р. по 01.09.2015 р., відповідно, виходячи з того, що обов'язок по виплаті виник у відповідача з 19.12.2013 р., оскільки 18.11.2013 р. було прийнято рішення про виключення позивача з числа засновників (т. ІІ а. с. 29-30).

Враховуючи вищевказане, те, що строк прострочення грошового зобов"язання відповідача перед позивачем щодо виплати частки позивача у статутному капіталі товариства розпочався з 05.11.2014 р., у відповідності до норм ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягає задоволенню частково, - за період з 05.11.2014 р. по 01.09.2015 р. в сумі 1.978,75 грн. трьох процентів річних, та за період з 05.11.2014 р. по 31.07.2015 р. в сумі 36.951,99 грн. інфляційних втрат, в решті позову в цій частині суд відмовляє, у зв"язку з невірним розрахунком.

Заперечення відповідача проти позову з тих підстав, що припинення зобов'язання останнього по виплаті частки позивача у статутному капіталі товариства відбулося 02.02.2015 р., шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (т. ІІ а. с. 53-55), оскільки відповідачем набуто прав кредитора у ряді зобов'язань, де ОСОБА_1 є боржником і заборгованість останнього перед відповідачем станом на 28.01.2015 р. складала 81.677,20 грн., судом не приймаються, як такі, що не доведені матеріалами справи, доказів такого відповідачем не надано, не міститься іх і в матеріалах справи.

Суд критично ставиться, до тверджень про зарахування відповідачем зустрічних однорідних зобов"язань, що є предметом позовних имог позивача та із зобов"язаннями, які виникли на підставі видаткових накладних (т. ІІ а. с. 60-65, 67), так і до розписки від 02.10.2009 р. (т. ІІ а. с. 57), наданих відповідачем до відзиву на підтвердження грошових зобов"язань позивача перед відповідачем.

Так, згідно ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Між тим, з наданих відповідачем видаткових накладних не можливо зробити висновок про те, що строк розрахунку за відвантажений за ними товар настав, або що він не визначений, або що він визначений моментом пред"явлення вимоги. В цих накладних строк розрахунку не визначений. Натомість в них є посилання на договір від 30.03.2011 р. №1. Проте, цей договір відповідачем всупереч вимог суду не надано. Інших документів, які б підтверджували факт настання строків розрахунків за цим договором та за вказаними накладними відповідачем також не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено факт існування обставин (настання строків розрахунків), які є умовою зарахування зустрічних вимог в порядку ст. 601 ЦК України. Відтак твердження відповідача про припинення зобов"язань в цій частині є юридично неспроможними.

Надаючи правову оцінку розписці від 02.10.2009р. суд приходить до висновку про те, що вказана розписка не може бути визнана ні договором купівлі-продажу корпоративних прав, який потягнув перехід їх до ОСОБА_2 з одного боку і грошові зобов"язання по сплаті коштів з другого боку, ні договором позики.

Недодержання вимог ч.3 ст.29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та ст.209 ЦК України означає, що офорсмлений у вигляді цієї розписки договір купівлі-продажу корпоративних прав є нікчемним і відповідно ст.220 ЦК України не породжує жодних юридичних наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 р. у справі № 3-27гс15. та п. 4 Інформаційного листа ВГСУ від 20.10.2015 № 01-06/1837/15.

Не відповідає названа вище розписка також і ознакам договору позики оскільки не містить передбаченого законом в якості істотної умови договору позики обов"язку повернути позичені кошти (За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст.1046 ЦКУ)).

За таких обставин твердження відповідача про виникнення у ОСОБА_1 грошових зобов"язань за вказаною розпискою від 02.10.2009р., про можливість відступлення прав їх вимоги та про можливість їх зарахування є безпідставними.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що твердження відповідача про припинення його зобов"язань перед позивачем не ґрунтуються на законі не відповідають обставинам справи, а тому не спростовують позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у даній справі, суд керується ст. ст. 44, 49 ГПК України та приписами ч. 1 п. 4.4. постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 № 7, відповідно до якої роз"яснено, що у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Таким чином судові витрати у даній справі, які складаються з 6.050,75 грн. судового збору, сплаченого позивачем за звернення із даним позовом (квитанція № 16 від 24.10.2014 р. на суму 3.984,13 грн., т. І а. с. 11, квитанція № 96 від 30.01.2015 р. на суму 2.066,62 грн., т. І а. с. 84), а також 6.050,76 грн., сплачених відповідачем за подання апеляційної та касаційної скарг (платіжне доручення № 181 від 26.02.2015 р. на суму 3.025,38 грн., т. І а. с. 143 та платіжне доручення № 312 від 23.04.2015 р. на суму 3.025,38 грн., т. І а. с. 181), - покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 8, 13, 19, 124, 129, Конституції України, статтями 15, 16, 148 Цивільного кодексу України, статтею 54 Закону України "Про господарській товариства", статтями 1, 4, 4-3, 12, 22, 27, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР ЄВРОПЕЙСЬКІ ТЕХНОЛОГІЇ МАШИНОБУДУВАННЯ" (61017, м. Харків, вул. Котлова, буд. 101, ) на користь ОСОБА_1 (61115, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) вартість частини майна, пропорційну його частці в статутному капіталі товариства в сумі 79 982,66 грн.

2.1. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР ЄВРОПЕЙСЬКІ ТЕХНОЛОГІЇ МАШИНОБУДУВАННЯ" (61017, м. Харків, вул. Котлова, буд. 101, ) на користь ОСОБА_1 (61115, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) індекс інфляції у сумі 36 951,99 грн.

3.1. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР ЄВРОПЕЙСЬКІ ТЕХНОЛОГІЇ МАШИНОБУДУВАННЯ" (61017, м. Харків, вул. Котлова, буд. 101, ) на користь ОСОБА_1 (61115, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) три проценти річних у сумі 1 978,75 грн.

4.1. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. В решті позову відмовити.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР ЄВРОПЕЙСЬКІ ТЕХНОЛОГІЇ МАШИНОБУДУВАННЯ" (61017, м. Харків, вул. Котлова, буд. 101, ) на користь ОСОБА_1 (61115, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 5.024,07 грн. судового збору.

6.1. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

7. Стягнути з ОСОБА_1 (61115, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР ЄВРОПЕЙСЬКІ ТЕХНОЛОГІЇ МАШИНОБУДУВАННЯ" (61017, м. Харків, вул. Котлова, буд. 101, ) 1.026,68 грн. судового збору.

7.1. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.11.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя О.В. Бринцев В.І. Ольшанченко Н.С. Добреля

/Справа №922/5809/14