КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2015 р. Справа№ 911/1636/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж»

на рішення Господарського суду Київської області

від 15.06.2015

у справі № 911/1636/15 (суддя - Щоткін О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «БГ Банк»,

до Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж»,

про стягнення 12 022,67 грн,

за участю представників:

від позивача: Гузієнко Я.М. - представник (довіреність від 12.03.2015 №26);

від відповідача: Акуленко О.В. - представник (довіреність від 02.11.2015 №455/11-15);

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» Новікової М.М. (надалі - ПАТ «БГ Банк», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» (надалі - ПрАТ КП «Укренергомонтаж», відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 12 022,67 грн, зумовлених неналежним виконанням зобов'язань за договором про надання гарантії від 03.07.2014 №LG-28/14.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.06.2015 у справі №911/1636/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» на користь Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» 1 847,79 грн комісії, 55,89 грн пені, 10 000,00 грн штрафу, 11,24 грн 3% річних та 107,74 грн інфляційних втрат. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» в доход Державного бюджету України 1 827,00 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, Приватне акціонерне товариство КП «Укренергомонтаж» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2015 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 21.09.2015.

У зв'язку з перебуванням судді Жук Г.А. на лікарняному, на підставі розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015, відповідно до підпункту 2.3.25 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, справу №911/1636/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Агрикова О.В., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження визначеною судовою колегією.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 розгляд справи відкладено до 19.10.2015.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Мальченко О.А. на лікарняному 19.10.2015 судове засідання не відбулося.

04.11.2015 у зв'язку із виходом головуючого судді, справа №910/8955/15 була призначена для подальшого розгляду.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 у зв'язку з виходом судді Жук Г.А. з лікарняного та судді Сухового В.Г. з відпустки, справа №911/1636/15 передана для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г., розгляд справи призначено на 16.11.2015.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні 16.11.2015 представник ПАТ «БГ Банк» надав додаткові докази до матеріалів справи, а саме, копії платіжних доручень ПрАТ «Укренергомонтаж», якими останній доручає обслуговуючому банку списати зі свого рахунку кошти в рахунок оплати комісії за надання банківської гарантії за липень-вересень 2014 року.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав повністю, оскаржуване рішення просив скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

16.11.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.07.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк Перший», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» (в тексті договору - гарант) та Приватним акціонерним товариством КП «Укренергомонтаж» (в тексті договору - принципал) укладено договір про надання гарантії №LG-28/14 (надалі - договір), відповідно до умов якого принципал доручає гаранту надати безвідкличну банківську гарантію в українських гривнях терміном дії до 31 грудня 2014 року (надалі - гарантія) щодо сплати на користь Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - бенефіціар) грошової суми у розмірі 610 908,92 грн, в разі отримання від бенефіціара відповідної письмової вимоги платежу, в якій зазначатиметься, що принципал не виконав своїх зобов'язань за Контрактом №UE/001/2 від 15 липня 2011 року на виконання реабілітації ПС 330 кВ «Першотравнева» (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.2. договору принципал щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним (включно) та протягом 2 банківських днів з дати припинення дії гарантії сплачує гаранту комісію за надання гарантії в розмірі 1,2 % річних від розміру гарантії (далі - винагорода), що розраховується від фактичної суми гарантії з урахуванням всіх змін, що внесені протягом дії гарантії. Винагорода нараховується з розрахунку календарної кількості днів в місяці та році. Винагорода нараховується гарантом в національній валюті України в строки та в порядку, передбачених даним договором.

Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань, згідно умов цього договору (пункт 8.1. договору).

Визначаючи правову природу відносин, що склались між сторонами в ході виконання договору, суд першої інстанції правильно зазначив, що такі є відносинами з надання банком гарантії перед кредитором щодо виконання боржником свого обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина 4 статті 200 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 567 Цивільного кодексу України передбачено, що гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як стверджує позивач та не заперечено відповідачем, на виконання умов договору позивач надав Державному підприємству «Національна енергетична компанія «Укренерго» банківську гарантію від 03.07.2014 №ILG/085/12 на виконання ПрАТ КП «Укренергомонтаж» своїх зобов'язань за Контрактом від 15.07.2011 №UE/001/2.

Проте відповідач неналежним чином виконував умови договору щодо сплати комісії за надання гарантії, у зв'язку з чим позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 19.02.2015 №1 (вих. №15-399) про стягнення простроченої заборгованості за договором за жовтень-грудень 2014 року, що підтверджується фіскальним чеком від 19.02.2015, описом вкладення у цінний лист та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.10-15).

Відповідач на отриману претензію не відреагував, заборгованість зі сплати комісії за надання гарантії не сплатив, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог як у суді першої, так і апеляційної інстанцій, відповідач зазначає, що у позивача відсутні підстави для стягнення заборгованості з комісії та відповідних штрафних санкцій, оскільки у даному випадку відсутнє прострочення боржника у зв'язку з тим, що пунктом 8.4. договору сторони передбачили порядок сплати принципалом гаранту сум грошових коштів, який було порушено позивачем.

Так, відповідно до пункту 8.4. договору, принципал доручає гаранту самостійно проводити операції по списанню меморіальним ордером з рахунку принципала №9473 в ПАТ «Банк Перший», код банку 320995, належних до сплати принципалом гаранту сум грошових коштів в рахунок виконання зобов'язань принципала згідно п.п. 1.2., 1.3., 1.4., 1.5., 6.3.3., 6.3.4. та розділу 7 цього договору, а саме: по сплаті гаранту сум, фактично виплачених гарантом бенефіціару у порядку та у випадках, передбачених гарантією; по сплаті винагороди за виконання обов'язків гаранта в розмірі та у строки, визначені цим договором; по сплаті винагороди гаранту за надання гарантії; по сплаті винагороди гаранту за внесення погоджених змін до умов гарантії, на рахунки, що визначені цим договором.

Місцевим господарським судом дані твердження відповідача були відхилені з огляду на те, що постановою Правління Національного банку України від 27.11.2014 №745 Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 №131 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ Банк», згідно якого з 28.11.2014 розпочато процедуру виведення ПАТ «БГ Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема, щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Місцевий господарський суд, вирішуючи даний спір, дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем в частині договірного списання коштів з рахунку відповідача, склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка та договору про надання гарантії, які носять майново-грошовий характер, а тому, оскільки відповідач в частині списання коштів з його рахунку виступає кредитором відносно позивача за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, задоволення його вимог має здійснюватися в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, вказав, що здійснення позивачем операцій з коштами на рахунку відповідача №9473, у тому числі, щодо договірного списання для погашення заборгованості за договором про надання гарантії №LG-28/14, було обмежене у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з даним висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно умов договору, а саме пункту 8.4., ПрАТ КП «Укренергомонтаж» доручило ПАТ «БГ Банк» самостійно проводити операції по списанню коштів зі свого банківського рахунку, відкритого у позивача, в порядку здійснення розрахунків за вказаним договором.

Оскільки спірним договором не передбачено інший порядок здійснення розрахунків, позивач був зобов'язаний виконати встановлене договором доручення по здійсненню договірного списання коштів з поточного рахунку відповідача.

Місцевим господарським судом не було враховано, що рішення про відкликання банківської ліценції та ліквідацію ПАТ «БГ Банк» прийнято Постановою Правління Національного банку України від 26.02.2015 №134.

Оскільки банк здійснює свою діяльність виключно на підставі банківської ліцензії, у зв'язку з її відкликанням позивач фактично припинив свою банківську діяльність лише з 26.02.2015, тоді як останній вказує на неможливість виконання ним банківських операцій за період з жовтня до грудня 2014 року.

Отже, враховуючи, що відповідач був дебітором банку (особою, яка мала перед банком грошові зобов'язання), у позивача були наявні повноваження здійснити самостійне беззаперечне списання коштів з поточного рахунку відповідача, що передбачено пунктом 8.4. договору.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що на відповідача, який мав дебіторську заборгованість перед позивачем та, в даному випадку, не був кредитором позивача, не поширюються обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що передбачене у пункті 8.4. договору списання з рахунку відповідача належних до сплати позивачеві коштів є правом останнього, а не його обов'язком.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки відповідно до цивільного законодавства договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства України, умови спірного договору були погоджені сторонами, на підставі їх вільного волевиявлення, а тому повинні належним чином виконуватися.

Судовою колегією встановлено, що відповідно до виписки по особовому рахунку ПрАТ КП «Укренргомонтаж» станом на 25.11.2014 вхідний залишок коштів становив 2 660 549,51 грн, а відтак, позивач мав можливість списати з рахунку відповідача комісію за надання гарантії за жовтень-грудень 2014 року, проте останній в порушення умов договору вказаного списання не здійснював.

Твердження позивача про те, що оплата комісії за період з липня до вересня 2014 року здійснювалась шляхом виставлення відповідачем платіжних доручень, а не в порядку, передбаченому пунктом 8.4 договору, судова колегія відхиляє, оскільки вчинення вказаних дій є правом відповідача та не звільняє банк від обов'язку належним чином виконувати умови договору.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Частиною 4 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення комісії за надання гарантії у зв'язку з недоведеністю та необґрунтованістю заявленої вимоги.

Водночас, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язань за договором, позивачем заявлено до стягнення 55,89 грн пені, 11, 24 грн 3 % річних та 107,74 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Оскільки колегією суддів встановлено, що відповідачем свої зобов'язання за договором виконані належним чином, позовні вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Разом з тим, позивачем у відповідності до пункту 7.3. договору було заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 10 000,00 грн, з яких: 5 000,00 грн за ненадання відповідачем позивачу інформації за жовтень, листопад та грудень 2014 року щодо стану рахунків за усіма договорами, майнові права за якими передані в заставу гаранту, а також 5 000,00 грн штрафу за неподання балансу та форми 2 за другий квартал 2014 року.

Згідно пункту 6.3.10. договору принципал, окрім іншого, взяв на себе зобов'язання протягом всього строку дії договору самостійно, до 28 числа місяця наступного за звітним, надавати гаранту - баланс та форму 2 на кожну квартальну дату.

Відповідно до пункту 6.3.15. договору принципал зобов'язаний не рідше одного разу на місяць надавати гаранту інформацію щодо стану рахунків за усіма договорами, майнові права за якими передані у заставу гаранту.

Пунктом 7.3. договору встановлено, що у випадку подання недостовірної інформації, яка стосується умов цього договору та/або процесу його виконання, в тому числі - порушення будь-якого з зобов'язань, визначених пунктами 2.2., 2.3., 5.1., 6.3.5., 6.3.6., 6.3.7., 6.3.8., 6.3.9., 6.3.10, 6.3.14., 6.3.15., 6.3.16. договору, принципал сплачує гаранту штраф у розмірі 5 000,00 грн.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Колегія суддів відзначає, що відповідачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів виконання зобов'язань, покладених на нього пунктами 6.3.10 та 6.3.15 договору, а тому дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача штрафу.

При цьому варто зазначити, що розмір штрафу сторони у договорі визначили сталою грошовою сумою, як це передбачено частиною 4 статті 231 ГК України, а тому судова колегія дійшла висновку, що до стягнення з відповідача підлягає штраф у сумі 5 000,00 грн, незалежно від кількості неналежно виконаних принципалом зобов'язань, перелічених у пункті 7.3 договору, відтак, вказана позовна вимога підлягає частковому задоволенню.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову частково у сумі 5 000,00 грн штрафу та відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на вищевикладене та часткову обґрунтованість апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж», колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції, як такого, що прийнято при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 6 статті 49 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в інформаційному листі від 12.11.2015 № 01-06/2093/15 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 № 484-VIII)» встановлено, що розмір судового збору у випадку подання апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, судовий збір за подання позову в яких було сплачено до 01.09.2015, розраховується виходячи з суми судового збору, сплаченого при поданні позову. Цей розмір не підлягає перерахунку відповідно до нових ставок, визначених Законом. При цьому якщо платник судового збору був звільнений від обов'язку сплачувати судовий збір (до 01.09.2015), то у випадку подання зазначених скарг та заяв після зазначеної дати розмір судового збору визначається залежно від ставки судового збору, яку мав би сплатити платник до 01.09.2015 за відсутності у нього пільги щодо сплати такого збору.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2015 у справі №911/1636/15 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2015 у справі №911/1636/15 змінити.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» (08133, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Чорновола, 35, ) на користь Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 48, ) 5 000 (п'ять тисяч) грн 00 коп. штрафу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» (08133, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Чорновола, 35, ) в доход Державного бюджету України 759 (сімсот п'ятдесят дев'ять) грн 91 коп. судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити».

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 48, ) на користь Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» (08133, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Чорновола, 35, ) 379,56 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

5. Доручити Господарському суду Київської області видати накази на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи № 911/1636/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий