РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2015Справа №910/25906/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ»
до 1. Державної казначейської служби України 2. Запорізької митниці Державної фіскальної служби
простягнення 2591,88 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Журавель Т.В. - представник за довіреністю;

від відповідача-1: не з'явилися;

від відповідача-2: Добров О.І. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 2591,88 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправними рішеннями та діями Запорізької митниці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2015 порушено провадження у справі №910/25906/15, залучено до участі у справі, в якості відповідача-2 Запорізьку митницю Державної фіскальної служби; розгляд справи призначено на 09.11.2015.

30.10.2015 до відділу діловодства суду від відповідача-2 надійшли заперечення на позов, в яких останній зазначив, що дії митного органу про витребування висновків про якісні та вартісні характеристики товарів є правомірними. Крім того, вважає, що Запорізькою митницею ДФС не завдано збитків ні особистим немайновим правам, ні майну позивача. При цьому відсутні будь-які судові рішення, за якими дії посадових осіб відповідача при проведення митного контролю та митного оформлення товару за митними деклараціями №112050000/2013/017187 від 03.07.2013 чи №11250000/2013/017306 від 04.07.2013 визнані неправомірними.

05.11.2015 позивач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

В судовому засіданні 09.11.2015 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

У свою чергу представник відповідача-2 в судовому засіданні проти позову заперечив, а також подав додаткові документи до матеріалів справи.

Відповідач-1 в засідання господарського суду свого представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином; письмового відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача-1 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 09.11.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.12.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» та фірмою "Yixing-Union Biochemical Co., Ltd." був укладений Контракт №11077/ІМ, відповідно до умов якого продавець зобов'язується продати, а покупець придбати товари (продукцію) згідно специфікацій і умов, зазначених у відповідних Додатках до Контракту.

Згідно з Додатком №5 до Контракту № 11077/ІМ від 22.12.2011, продавець взяв на себе зобов'язання щодо поставки ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» продукту - лимонної кислоти моногідрату у кількості 25 000,00 кг за ціною 0,700 доларів США за кілограм на загальну суму 17500,00 доларів США.

На виконання вказаного контракту, у липні 2013 року фірма "Yixing-Union Biochemical Co., Ltd." поставила Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» 25000 кг лимонної кислоти моногідрат за ціною, визначеною в контракті та Додатку №5 до нього, а саме в сумі 17500,00 доларів США.

При митному оформленні зазначеного товару, 03.07.2013 до Запорізької митниці позивачем була подана вантажна митна декларація №112050000/2013/017187 для митного оформлення вантажу в режимі імпорт. Митна вартість товару була визначена декларантом відповідно до ціни угоди. На підтвердження митної вартості товару позивачем було надано документи, перелік яких наведений у митній декларації.

04.07.2013 Запорізькою митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000551/2, яким митну вартість товару було визначено за резервним методом, згідно з вимогами статті 64 Митного кодексу України, що склало 22000,00 доларів США з розрахунку 0,88 дол./кг.

З метою добровільного скасування митницею власного рішення №112050000/2013/000551/2 позивачем було надано відповідачу-2 Висновок №Вэ-382 від 09.08.2013, складений експертом Бондар В.В. (свідоцтво Міністерства юстиції України №1120 від 29.05.2007), відповідно до якого контрактна вартість товару, що надійшов за інвойсами №00814746 від 24.05.2013 та №00814810 від 19.06.2013, підтверджується на підставі офіційного листа-відповіді "Yixing-Union Biochemical Co., Ltd." №1242-01/21 від 09.08.2013 на офіційний запит Херсонської Торгово-промислової палати №27-01-01/21-944 від 08.08.2013 про дійсність контрактної вартості товару відправленого за Контрактом №11077/ІМ від 22.12.2011.

Запорізька митниця листом №07-1-02-10-24/2089 від 19.08.2013 відмовила в скасуванні рішення №112050000/2013/000551/2 з тих підстав, що наданий висновок експерта від 09.08.2013 №Вэ-382 носить інформативний характер, базується на раніше наданих документах та не містить даних про вартісні характеристики товару, відповідність контрактної ціни кон'юнктурі світового ринку з зазначенням відповідних джерел інформації.

У зв'язку з цим, ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» звернулося до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз із заявою №882/04-13 від 27.08.2013 про проведення експертного товарознавчого дослідження.

Відповідно до Висновку експертного товарознавчого дослідження №2071-13 від 16.09.2013, складеного експертом Гайдук В.А. (свідоцтво №87, видане ЕКК ДніпроНДІСЕ), середня ринкова вартість «лимонної кислоти» у країні виробника на момент перетину державного (митного) кордону України відносно ціни договору постачання та аналогічних (ідентичних) товарів, які імпортуються в Україну, складала 700 доларів США за одну тону, а саме 5595,10 грн. за тону.

Однак, Запорізька митниця листом №07.1-04-18-24/2827 від 24.09.2013 повторно відмовила у скасуванні рішення №112050000/2013/000551/2, посилаючись на недоліки Висновку експертного товарознавчого дослідження №2071-13 від 16.09.2013.

Таким чином, між ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» та Запорізькою митницею виник спір щодо правильності визначення ціни товару, заявленої до митного оформлення.

З цих підстав, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці Міндоходів, в якому просило: визнати протиправним дії Запорізької митниці Міндоходів щодо направлення запиту про надання додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість та обраний метод її визначення: №51495 від 03.07.2013; визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці Міндоходів про корегування митної вартості товарів від 04.07.2013 №112050000/2013/000551/2; визнати протиправними та скасувати картку відмови Запорізької митниці Міндоходів у митному оформленні (випуску) товарів, без дати, за №11250000/2013/00687.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2013 у справі №808/8068/13-а, яка залишена без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2014 та Вищого адміністративного суду України від 30.10.2014, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці Міндоходів про корегування митної вартості товарів від 04 липня 2013 року №112050000/2013/000551/2; визнано протиправною та скасовано кратку відмови Запорізької митниці Міндоходів в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №112050000/2013/00687. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» зазначає, що внаслідок неправомірних дій Запорізької митниці, воно було змушено замовити експертний висновок Херсонської торгово-промислової палати вартістю 1651,08 грн. та висновок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, вартістю 940,80 грн.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 2591,88 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправними рішеннями та діями Запорізької митниці.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Підставою для притягнення до цивільно-правової відповідальності є склад цивільного правопорушення: протиправна поведінка (дії чи бездіяльність особи); шкода, завдана такою поведінкою; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

Як зазначалось вище, Запорізькою митницею було відмовлено позивачу у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.

Для з'ясування питання щодо вартості товару, позивач змушений був замовити експертний висновок Херсонської торгово-промислової палати вартістю 1651,08 грн. та висновок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, вартістю 940,80 грн.

Факт надання послуг вказаними установами підтверджується наявними в матеріалах справи копіями акту виконаних робіт №ОУ-00797 від 09.08.2013 та акту здачі-приймання висновку судового експерта, спеціаліста №2071-13 від 16.09.2013.

Крім того, позивачем до матеріалів справи надано банківську виписку по рахунку ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ», якою підтверджується факт здійснення ним оплати за надані Херсонською ТПП та Дніпропетровським НДІСЕ послуги.

Згідно з імперативними приписами ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2013 у справі №808/8068/13-а встановлено, що відповідачем (Запорізькою митницею) не доведено суду наявність передбачених п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України підстав для відмови позивачеві (ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ») у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. Так, відповідачем не доведено факту відсутності у поданих позивачем документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, як не доведено і факту наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем були понесені збитки у розмірі 2591,88 грн. внаслідок неправомірних дій відповідача-2, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 2 статті 30 Митного кодексу України встановлено, що шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

За приписами ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

При цьому, враховуючи правовий висновок, наведений в рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 №12-рп/2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Відповідно до приписів частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Таким чином, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів доходів і зборів, співвідповідачами є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 22.02.2012 у справі №18/177, від 11.02.2013 у справі № 5011-61/2508-2012 та ін.

З урахуванням вищенаведеного, заявлена до стягнення шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачі під час розгляду справи не надали суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надали доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення шкоди, а доводи відповідача-2, викладені у відзиві на позовну заяву спростовуються вищенаведеним.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України грошових коштів у розмірі 2591,88 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з покладенням витрат по сплаті судового збору на Запорізьку митницю Державної фіскальної служби в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій останньої.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, 6, ідентифікаційний код 37567646) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» (02218, м. Київ, вулиця Миколи Кибальчича, будинок 2-А, офіс 3, ідентифікаційний код 34155997) грошові кошти в розмірі 2591 (дві тисячі п'ятсот дев'яносто одну) грн. 88 коп. матеріальної шкоди, завданої протиправним рішенням та діями Запорізької митниці Державної фіскальної служби.

3. Стягнути з Запорізької митниці Державної фіскальної служби (69041, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Кремлівська, будинок 12, ідентифікаційний код 39477764) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» (02218, м. Київ, вулиця Миколи Кибальчича, будинок 2-А, офіс 3, ідентифікаційний код 34155997) судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 13.11.15

Суддя Грєхова О.А.