РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015Справа №910/24713/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК-ПРОФІЛЬ-ГП»

До Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія»

Про визнання договору поруки припиненим

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Петровська-Іваніченко О.С. представник за довіреністю № б/н від 15.09.15.

Від відповідача: Ковалевський Р.В. представник за довіреністю № 197/15 від 21.05.15.

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТПК-ПРОФІЛЬ-ГП» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - відповідач) про визнання припиненим договору поруки № 12/Р1-01-00-3-0/134 від 23.05.15., укладеного між позивачем і відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.15. порушено провадження у справі № 910/24713/15, на підставі ст. 27 ГПК України залучено до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія» (далі - третя особа), та призначено справу до розгляду на 13.10.15.

13.10.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.15. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 03.11.15.

В судовому засіданні 03.11.15. позивачем на підставі ст. 22 ГПК України було подано заяву про зміну підстав позову, відповідно до якої позивачем вказано додаткові підстави для визнання припиненим договору поруки № 12/Р1-01-00-3-0/134 від 23.05.15.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Таким чином, судом прийнято заяву позивача про зміну (доповнення) підстав позову.

В судовому засіданні 03.11.15. позивачем було подано клопотання про призначення по справі № 910/24713/15 судової почеркознавчої експертизи для встановлення автентичності підпису директора позивача на згоді до додаткової угоди № 010/Р1-01-00-3-0/52/7 від 11.09.14. до кредитного договору.

Відповідач проти призначення експертизи в судовому засіданні 03.11.15. заперечував.

Розглянувши в судовому засіданні 03.11.15. клопотання позивача про призначення судової експертизи, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, суд зобов'язаний всебічно, повно та об'єктивно досліджувати обставини справи, для вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Так, відповідно до приписів ст. ст. 41, 42 ГПК України призначення експертизи на вимогу учасників процесу не є обов'язком суду, а є його правом; висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за загальними правилами, встановленими статтею 43 ГПК України.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/2651 від 27.11.06. "Про деякі питання призначення судових експертиз", п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.12. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Суд враховує, що факт укладення та підписання самого договору поруки № 12/Р1-01-00-3-0/134 від 23.05.13. самим позивачем не заперечується.

При цьому, позивач, яким ставиться питання про призначення експертизи, - не звертався до суду з поясненнями та доказами, які б ставили б під сумнів справжність підпису на згоди до додаткової угоди № 010/Р1-01-00-3-0/52/7 від 11.09.14. до кредитного договору, а мотиви у вказаному клопотанні ґрунтуються лише на припущеннях.

В судовому засіданні 03.11.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні 03.11.15. проти позову заперечував.

Третя особа в судове засідання 03.11.15. не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/24713/15.

В судовому засіданні 03.11.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.05.13. між відповідачем (далі - кредитор) та третьою особою (далі - позичальник) було укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 01/Р1-01-00-3-0/51 (далі - генеральний договір).

За умовами п. 1.1 генерального договору кредитор зобов'язався здійснювати на користь позичальника кредитні операції у межах загального ліміту та сублімітів, передбачених п. 1.2., 1.3. генерального договору, в порядку, визначеному статтею 3 генерального договору, а позичальник зобов'язався виконати усі обов'язки, що витікають зі змісту кредитної операції, генерального договору, умов та договорів, і здійснити повне погашення заборгованості у межах строку кредитної операції.

Згідно п. 5.1.4. генерального договору виконання зобов'язань позичальника, що виникають (у т.ч. виникнуть у майбутньому) за генеральним договором та/або договорами забезпечується зокрема: порукою відповідно до договору поруки, що укладається між кредитором і поручителем - позивачем, з метою забезпечення зобов'язань за договором.

Протягом дії генерального договору між його сторонами було внесено зміни, шляхом укладення відповідних додаткових угод про внесення змін до нього.

23.05.13. між позивачем (далі - кредитор) та третьою особою (далі-позичальник) було укладено кредитний договір № 010/Р1-01-00-3-0/52 (далі - кредитний договір) до генерального договору.

Пунктом 1.1. кредитного договору передбачено, що відповідно до умов договору та генерального договору кредитор зобов'язувався надати кредит в формі відновлювальної кредитної лінії з встановленим лімітом кредитування 10 000 000,00 грн., а позичальник зобов'язувався використати його за цільовим призначенням, виконати усі обов'язки, що витікають із умов договору, і здійснити повне погашення заборгованості у межах ліміту кредиту відповідно до умов договору.

Згідно п.1.2. кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 010/Р1-01-00-3-0/52/7 від 11.09.14. до кредитного договору) кінцевий термін погашення кредиту позичальника 30.12.14. (останній день строку кредиту).

Згідно п.4.1.4. кредитного договору, виконання зобов'язань позичальника, що виникають (у т.ч. виникнуть у майбутньому) за договором та генеральним договором забезпечується зокрема: порукою відповідно до договору поруки, що укладається між кредитором і поручителем - позивачем - з метою забезпечення зобов'язань за договором.

Протягом дії кредитного договору між його сторонами було внесено зміни, шляхом укладення відповідних додаткових угод про внесення змін до нього.

23.05.13. між відповідачем (далі - кредитор) та позивачем (далі - поручитель) було укладено договір поруки № 12/Р1-01-00-3-0/134 (далі - договір поруки), за умовами п.1.1. якого поручитель зобов'язувався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов'язаний:

- повернути кредит у розмірі 10 000 000,00 грн.;

- сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20,00% річних або в будь-якому іншому розмірі, зміненому відповідно до умов кредитного договору у т.ч. на підставі додаткових угод до нього, укладених після набуття чинності цим договором;

- сплатити комісії в розмірах, передбачених кредитним договором;

- сплатити пені, штрафи передбачені кредитним договором, а також відшкодувати витрати визначені кредитним договором, у тому числі при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов'язань.

Згідно п. 1.5. договору поруки, поручитель погоджується та зобов'язується солідарно відповідати за виконання забезпечених зобов'язань правонаступниками позичальника чи будь-якою іншою особою, на яку буде переведено борг за кредитним договором та/або яка буде визначена боржником за забезпеченими зобов'язаннями.

Згідно п.2.1. договору поруки, у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов'язань, поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов'язань в порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває права вимоги до поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпеченими зобов'язаннями.

Згідно п.2.2. договору поруки, поручитель зобов'язується здійснити виконання порушених забезпечених зобов'язань протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі зазначеному в такій вимозі. Вимога кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем забезпечених зобов'язань в розмірі, визначеному кредитором у вимозі.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що станом на день звернення з даним позовом до суду (16.09.15.) відповідач жодних вимог поручителю про погашення кредитної заборгованості не пред'являв, а звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом про солідарне стягнення з позивача та третьої особи заборгованості за кредитним договором. Таким чином позивач дійшов висновку, що оскільки відповідач пропустив передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя, то зобов'язання за договором поруки припинилось.

Крім вказаного, позивач посилається на те, що була відсутня належним чином оформлена згода поручителя на зміну умов кредитного договору, а саме за твердженням позивача, оскільки візуальний аналіз згоди до додаткової угоди № 010/Р1-01-00-3-0/52/7 від 11.09.14. до кредитного договору дає підстави вважати, що підпис від імені директора позивача здійснено іншою особою, то договір поруки є припиненим в силу ч. 1 ст. 599 ЦК України, оскільки змінилось зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Перелік підстав припинення зобов'язань є вичерпним та відображений в ст. ст. 599, 601, 604, 609 Цивільного кодексу України.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 559 Цивільного кодексу України передбачено підстави припинення саме зобов'язань з поруки.

Зокрема, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Таким чином, законодавець передбачив додаткові підстави припинення поруки, а саме: правила обмежувальних строків (шестимісячного та тривалістю в один рік), які вступають в дію, відповідно, лише у разі, якщо договором поруки не встановлено строк дії поруки, а основним договором не визначено строк виконання основного зобов'язання.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору) (п. 4.1.7 постанови № 1 від 24.11.14. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів").

За умовами договору поруки (п. 7.6) як правило, повідомлення та інша кореспонденція між сторонами за договором поруки здійснюється у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів та/або вручення відповідних документів під особистий підпис уповноваженого представника іншої сторони або іншим способом, який дозволяє достовірно довести дату та зміст відправлення. Сторони зобов'язані своєчасно письмово інформувати одна одну про будь-які зміни, що сталися в їх поштових та інших реквізитах. У випадку порушення цієї вимоги відповідна кореспонденція вважається направленою та отриманою належним чином, якщо її було направлено за адресою сторони, зазначеною у договору поруки або останньому письмовому повідомленні відповідної сторони.

В договорі поруки зазначено, що адресою поручителя є: 81023, Львівська область, Яворівський район, с. Новий Яр, б. 96.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч. 4 ст. 599 ЦК України)..

Як відзначалось судом, згідно п.1.2. кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 010/Р1-01-00-3-0/52/7 від 11.09.14. до кредитного договору) кінцевий термін погашення кредиту позичальника 30.12.14. (останній день строку кредиту).

Претензією-вимогою № 140-0-0-00/8/611 від 06.03.15. відповідач звернувся до позивача (як до поручителя за договором поруки) з вимогою виконати умови кредитного договору. Відповідно до наявного в матеріалах справи опису вкладення в цінний лист та фіскального чеку, зазначена претензія вимога 06.03.15. була направлена на адресу позивача: 81023, Львівська область, Яворівський район, с. Новий Яр, б. 96.

Таким чином відповідачем було дотримано передбачений ч. 4 ст. 599 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а твердження позивача про те, що така вимога не направлялась не відповідають дійсності. Більш того, оскільки матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно з яким позивачем претензію-вимогу № 140-0-0-00/8/611 від 06.03.15. було отримано 27.03.15., то суд розцінює доводи позивача про те, що станом на день звернення з даним позовом до суду (16.09.15.) відповідач жодних вимог поручителю про погашення кредитної заборгованості не пред'являв, як навмисне введення суду в оману.

Щодо посилання позивача на те, що оскільки візуальний аналіз згоди до додаткової угоди № 010/Р1-01-00-3-0/52/7 від 11.09.14. до кредитного договору дає підстави вважати, що підпис від імені директора позивача здійснено іншою особою, то договір поруки є припиненим в силу ч. 1 ст. 599 ЦК України, оскільки змінилось зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, підставою для припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобов'язання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6-160цс13.

При цьому, згідно з позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові у справі № 6-20цс11 від 21 травня 2012 р., збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Таким чином, змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови та обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 654 ЦК зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи зазначене вище, а також вимоги ст. 547 ЦК щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі, згода поручителя має надаватись у письмовій формі.

Письмова згода позивача від 11.09.14. на зміну умов кредитного договору шляхом укладення додаткової угоди № 010/Р1-01-00-3-0/52/7 від 11.09.14. до кредитного договору, наявна в матеріалах справи. Таким чином, підстави для визнання договору поруки припиненим на підставі ч. 1 ст. 599 ЦК України відсутні.

При цьому, суд відзначає, що приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Суд звертає увагу позивача, що встановлення факту підробки підпису на документі є підставою для визнання його недійсним та підставою для звернення до правоохоронних органів з відповідними заявами, а не підставою для визнання договору поруки припиненим на підставі ч. 1 ст. 599 ЦК України.

При цьому, позивачем до матеріалів справи не подано жодних доказів звернення до правоохоронних органів з відповідними заявами про підробку підпису, хоча згода позивача датована 11.09.14., а позов до суду Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК-ПРОФІЛЬ-ГП» поданий у вересні 2015 року.

За таких обставин, враховуючи все викладене вище в сукупності, підстави для визнання договору поруки припиненим відсутні.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. У відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств і організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Доведення належними засобами доказування певних обставин по справі, ГПК України покладається саме на особу, яка на ці обставини посилається (аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові № 30/5009/2733/11 від 02.04.12.).

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, з якими закон пов'язує припинення поруки, у зв'язку з чим позовні вимоги не можна вважати обґрунтованими.

Таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.11.15.

Суддя Т.М. Ващенко