РІШЕННЯ

02 листопада 2015 року Справа № 905/2150/15

Провадження № 6/913/827/15

За позовом Державного підприємства Східний гірничо збагачувальний комбінат, м. Жовті Води, Дніпропетровська область

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Стахановмаш,

м. Стаханов, Луганська область

про стягнення 20 700 грн. 00 коп.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Жданова Е.А.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_2, довіреність № 18/912 від 03.02.2015;

від відповідача - представник не прибув.

ВСТАНОВИВ:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача попередньої оплати за договором про закупівлю товарів № 232/13 від 06.03.2014 в розмірі 20 700 грн. 00 коп.

Позивачем до суду надані додаткові письмові пояснення від 30.10.2015 які судом прийняті до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Відповідач відзив на позовну заяву та інші витребувані судом документи не представив, правом на участь повноважного представника у судових засіданнях не скористався.

Так, ОСОБА_1 відповідальністю «Торговий дім «Стахановмаш» - зареєстровано за адресою м. Стаханов Луганської області, вул. Литке, 1.

В ухвалах суду від 17.09.2015, 05.10.2015 явка учасників процесу в судові засідання не визнавалася обовязковою.

При цьому, відповідачем не заявлялося клопотання про відкладення розгляду справи з наведенням відповідного обґрунтування необхідності такого відкладення та доданням доказів поважності неприбуття у дане судове засідання.

Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 05.06.2014 № 01-06/745/2014 "Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" розяснено, що учасник судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за умов, зазначених у підпунктах 1-4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції" (у редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 № 01-06/2052/14). Так, учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за таких умов:

1) Якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому слід мати на увазі, що згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

2) У разі коли учасник судового процесу не значиться у згаданому реєстрі, - якщо названу ухвалу господарським судом надіслано поштою за адресою, яку зазначено в заяві (скарзі), або за місцем проживання фізичної особи, або за місцезнаходженням відокремленого підрозділу юридичної особи (коли заяву повязано з його діяльністю).

3) Якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством звязку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством звязку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо).

4) За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Листом від 21.08.2015 №13-11-58 УДППЗ Укрпошта повідомляє, що відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014 № 875/2014 Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення (зі змінами), органи поштового зв'язку не здійснюють пересилання поштових відправлень до вказаного населеного пункту тимчасово не здійснюється.

В той же час, судом процесуальні документи ук справі направлялися відповідачу на електронну адресу відповідача (. ua).

Разом з тим, оскільки відповідач у справі знаходиться на території проведення АТО інформація про час і місце судового засідання також була розміщена на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/), про що свідчить роздрукована сторінка з мережі Інтернет.

Таким чином, судом вжито відповідні заходи щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, тому у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 11110 ГПК (аналогічна позиція викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Тому, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає наступне.

06.03.2014 між ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та ТОВ «Торговий дім «Стахановмаш» було укладено договір № 232/12 про закупівлю товарів.

Відповідно до п. 1.2 договору відповідач зобовязався поставити на користь позивача талі електричні за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до специфікації 1 яка є невідємною частиною договору.

Згідно п. 4.2 договору визначено, що покупець здійснює попередню оплату у розмірі 70% вартості договору. Остаточний розрахунок здійснюється після отримання повідомлення від постачальника про готовність товару до поставки з відстрочкою платежу не менше 5-ти банківських днів.

Відповідно до п. 5.1 договору, відповідач зобовязався виготовити товар протягом 35-ти робочих днів з дня отримання 70% передплати і поставити товар протягом 5-ти календарних днів після отримання остаточного розрахунку.

На виконання умов договору, згідно з рахунком від 17.03.2014 № 20 позивач перерахував відповідачу 70% попередньої оплати в сумі 44 100,00грн.

Листом від 25.11.2014 № 01/0114 відповідач повідомив позивача про те, що товар виготовлений готовий до відвантаження.

Відповідно до видаткової накладної від 01.12.2014 № 79 відповідачем було поставлено позивачу таль електричну вартістю 23 400,00 грн.

Листом від 18.12.2014 № 01/0119 відповідач повідомив позивача про неможливість поставки талі електричної пересувної 3,2т у звязку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області.

У звязку із неможливістю постачання відповідного товару, різниця між поставленим та оплаченим товаром становить 20 700,00 грн.

В той же час, листом від 25.11.2014 № 01/01114304 відповідач запропонував позивачу, у звязку із загостренням ситуації в зоні АТО, розглянути питання щодо зміни умов поставки продукції, визначених п. 5.2 договору службами курєрської доставки «Нова пошта» або «Делівері».

Розглянувши пропозицію відповідача, позивачем підготовлено проект додаткової угоди до договору від 06.03.2014 № 232/13, за якою внесено зміни до п. 5.2 договору та викладено вказаний пункт у такій редакції: «Поставка товарів здійснюється службами курєрської доставки «Нова пошта» або «Делівері».

Але вказаний проект було погоджено лише в усному порядку. Також узгодження зміни умов п. 5.2 підтверджується на думку позивача тим, що фактично товар на суму 23 400,00 грн. був поставлений відповідачем за допомогою послуг курєрської доставки «Нова пошта».

В той же час, у звязку із проведенням АТО, позивач був позбавлений можливості вивезти товар з тимчасово окупованої території Луганської області.

Виходячи з наведеного, позивач звернувся до суду із даним позовом який обґрунтовує посиланням на норми ст.ст. 526, 538,693 ЦК України та інші.

Відповідач позовні вимоги не заперечив.

Оцінивши матеріали справи та доводи сторін у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як було вказано вище, 06.03.2014 між сторонами у справі був укладений договір про закупівлю товарів № 232/13 з протоколом розбіжностей від 14.03.2014, за умовами якого відповідач як постачальник зобовязується поставити покупцеві товар, а позивач як покупець зобовязується прийняти та оплатити товар.

Згідно п. 1.2 за договором постачаються талі електричні відповідно до специфікації до договору.

Згідно п. 3.1 договору вартість договору становить 63 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору покупець здійснює попередню оплату у розмірі 70% вартості договору. Остаточний розрахунок покупець здійснює після отримання повідомлення від постачальника про готовність товару до поставки з відстрочкою платежу не менше 5-ти банківських днів.

Згідно п. 5.2 договору поставка товарів здійснюється на умовах EXW (склад постачальника, м. Стаханов, Луганська область) відповідно до ІНКОТЕРМС 2010.

З метою отримання оплати за договором, відповідач надав відповідачу рахунок на оплату №20 від 17.03.2014 на суму 63 000,00 грн.

Платіжним дорученням від 24.04.2014 № 5122 позивач перерахував на користь відповідача кошти в сумі 44 100,00 грн. у якості 70% попередньої оплати за договором № 232/13.

Листом від 25.11.2014 № 01/0114304 відповідач повідомив позивача про готовність товару за договором № 232/13 до відвантаження.

Також за листом було зазначено, про необхідність здійсненні 30% доплати.

Також відповідач запропонував позивачу, у звязку із ситуацією в зоні АТО розглянути питання про постачання продукції курєрскою доставкою службою «Нова пошта» і «Делівері».

Відповідно до видаткової накладної №379 від 01.12.2014 відповідач поставив позивачу талі електричні на суму 23 400,00 грн. з визначенням місця поставки основний склад.

В той же час, листом від 18.12.2014 № 01/0119 відповідач зазначив, що у звязку із проведенням на території Луганської області АТО, 26.12.2014 вїзд вантажного автотранспорту на територію України орієнтовно до 05.01.2015 зупинено, у звязку з чим відвантажити товар підприємство не має можливості. Також, за листом відповідач пропонував позивачу продовжити строк дії договору до 30.06.2015 на умов оплати по факту постачання протягом 5 календарних днів з дати поставки.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на користь відповідача перераховані кошти в сумі 44 100, але товару поставлено на суму 23 400,00 у звязку з чим різниця між поставленим та оплаченим товаром становить 20 700,00 грн.

Але як було вказано вище, сторонами за договором, узгоджений певний порядок поставки товару, а саме, постачання товару здійснюється на складі продавця в м. Стаханов Луганської області, та саме позивач, як покупець зобовязаний вивезти відповідний товар.

При цьому, позивачем до суду не надано будь-яких доказів неможливості отримання відповідного товару за адресою м. Стаханов Луганської області на складі постачальника в період з 25.11.2014 (з дати отримання листа відповідача про виготовлення та можливість поставки усього товару).

Також позивачем не доведено суду, що між сторонами було досягнуто згоди про зміну умов договору, зокрема в частині, що стосується умов поставки та місця поставки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.ст.11, у тому числі із договору.

Згідно ст.ст. 626, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст. 598 цього кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Судом встановлено, що правовідносини сторін по справі виникли на підставі укладеного 06.03.2014 ними договору про закупівлю товару № 232/13.

За приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Із змісту ст. 693 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 ЦК України. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 ЦК України. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В даному випадку, позивачем суду не доведено, що відповідачем не була здійснена поставка товару за відповідною адресою та не надано доказів прибуття на склад відповідача за товаром, а також відмови останнього у передачі товару.

В той же час, доводи позивача за позовом та додатковими поясненнями судом відхиляються як недоведені, оскільки не підтверджені відповідними доказами та мають односторонню дію саме з боку позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вказані положення, позивач при зверненні з позовом мав обґрунтувати свої вимоги поданими суду доказами, а відповідач спростувати доводи позивача. Тобто, виходячи з наведених приписів, згідно з принципом змагальності саме позивач мав надати суду певні докази допущення відповідачем порушень та порушення у3мов договору поставки. У разі ж надання позивачем відповідних доказів та невизнання певних обставин відповідачем, на останнього покладається обовязок їх спростування.

В даному випадку, позивачем не було доведено суду, що саме з вини відповідача, йому не було здійснено постачання оплаченого товару.

За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 38, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Витрати з оплати судового збору покласти на позивача.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 92 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення - 09.11.2015

Суддя Т.А. Василенко