КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2015 р. Справа№ 925/1458/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 11.11.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу комунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради на рішення господарського суду Черкаської області від 25.09.2015 року

у справі № 925/1458/15 (суддя - Дорошенко М.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюче підприємство

«Митниця»

До комунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця»

Черкаської міської ради

про стягнення 27 023,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 25.09.2015 року по справі № 925/1458/15 позов ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Митниця» до комунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради про стягнення 27 023,86 грн. - задоволено повністю. Стягнуто з комунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради на користь ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Митниця» 25 888,47 грн. інфляційних нарахувань, 1 135,39 грн. три проценти річних та 1 827,00 грн. витрат на сплату судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 25.09.2015 року, комунальне підприємство «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Черкаської області від 25.09.2015 року по справі № 925/1458/15 скасувати, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Митниця» відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В судовому засіданні 11.11.2015 року представник ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Митниця» надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Представник позивача просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 25.09.2015 року, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники КП «Служба утримання будинків «Митниця» у судове засідання 11.11.2015 року не з'явились, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належними чином про що, в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки своїх представників у судове засідання суд не повідомили.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки відповідач про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, участь представників що не з'явились, у судовому засіданні 11.11.2015 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про витребування додаткових доказів та про відкладення розгляду справи не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін що з'явились в судове засідання, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Черкаської області від 19.05.2015 року у справі №925/544/15 задоволено повністю позов ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Митниця» до КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської про стягнення 61328 грн. 56 коп. і стягнуто з КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради на користь ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Митниця» 61328 грн. 56 коп. заборгованості за договором від 26.03.2012 № 44/1 про надання послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових електричних мереж і 1827 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2015 року рішення господарського суду Черкаської області від 19.05.2015 року у справі № 925/544/15 залишено без змін.

При цьому рішенням господарського суду Черкаської області від 19.05.2015 року та постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2015 року у справі №925/544/15 встановлений факт невиконання КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської відповідачем зобов'язань за укладеним між сторонами договором про надання послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових електричних мереж від 26.03.2012 року №44/1 щодо оплати послуг, наданих йому ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Митниця» на виконання цього договору протягом листопада - грудня 2014 року на сумку 61328 грн. 56 коп., у тому числі: у листопаді 2014 року на суму 42744 грн. 15 коп. зі строком оплати не пізніше 10.12.2014 року і у грудні 2014 року на суму 18584 грн. 41 коп. зі строком оплати не пізніше 10 січня 2015 року.

16 липня 2015 року господарський суд Черкаської області на виконання рішення прийнятого ним рішення від 19.05.2015 року у справі 925/544/15 видав наказ про стягнення з КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради на користь ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Митниця» 61328 грн. 56 коп. заборгованості за договором від 26.03.2012 року № 44/1 про надання послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових електричних мереж і 1827 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Згідно з довідкою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 28.08.2015 №32364ДВ-16 в ході виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Черкаської області від 16.07.2015 року у справі №925/544/15 про стягнення з КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради на користь ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Митниця» 61328 грн. 56 коп. боргу та 1827 грн. витрат на сплату судового збору, а усього 63155 грн. 56 коп. боржник самостійно сплатив на користь стягувача 30.07.2015 року - 5574 грн. 38 коп., 03.08.2015 року - 57580 грн. 98 коп. і 04.08.2015 року - 20 коп.

За прострочення виконання грошового зобов'язання щодо оплати присудженої за вказаним вище судовим рішенням суми боргу в розмірі 61 328,56 грн. за надані у листопаді - грудні 2014 року послуги позивач нарахував відповідачу до сплати передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні нарахування у сумі 25888 грн. 47 коп. та три проценти річних у сумі 1135 грн. 39 коп., у тому числі: 2423 грн. 69 коп. інфляційних нарахувань на суму боргу 5574 грн. 38 коп. за період прострочення з грудня 2014 року по липень 2015 року, 16161 грн. 09 коп. інфляційних нарахувань на суму боргу 37169 грн. 77 коп. за період прострочення з грудня 2014 року по липень 2015 року, 7303 грн. 69 коп. інфляційних нарахувань на суму боргу 18584 грн. 41 коп. за період прострочення з січня по липень 2015 року, 105 грн. 84 коп. 3% річних на суму боргу 5574 грн. 38 коп. за 231 день прострочення з 11.12.2014 по 29.07.2015 року, 717 грн. 94 коп. 3% річних на суму боргу 37169 грн. 77 коп. за 235 днів прострочення з 11.12.2014 року по 02.08.2015 року і 311 грн. 61 коп. 3% на суму боргу 18584 грн. 41 коп. за 204 дні прострочення з 11.01.2015 року по 02.08.2015 року.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 7.1 своєї постанови від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснив, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 Цивільного кодексу України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Таким чином, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що встановлені рішенням господарського суду Черкаської області від 19.05.2015 року та постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2015 року у справі №925/544/15 обставини неналежного виконання відповідачем грошових зобов'язань за укладеним між сторонами договором від 26.03.2012 року №44/1 щодо оплати наданих йому позивачем на виконання цього договору у листопаді, грудні 2014 року послуг на суму 61328,56 грн., у тому числі: у листопаді 2014 року на суму 42744 грн. 15 коп. зі строком оплати не пізніше 10.12.2014 року і у грудні 2014 року на суму 18584 грн. 41 коп. зі строком оплати не пізніше 10 січня 2015 року, в силу ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не підлягають доказування у даній справі.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку по справі про те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому з набранням законної сили рішенням господарського суду Черкаської області від 19.05.2015 року у справі №925/544/15 грошові зобов'язання відповідача за укладеним між сторонами договором від 26.03.2012 року №44/1 щодо оплати наданих йому позивачем на виконання цього договору у листопаді, грудні 2014 року послуг на суму 61328 грн. 56 коп. не припинилися. Вони припинилися лише у день їх фактичного виконання відповідачем, а саме 30.07.2015 року на суму 5574 грн. 38 коп. і 03.08.2015 року на суму 55754 грн. 18 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність рішення господарського суду Черкаської області від 19.05.2015 року у справі №925/544/15 не позбавляє права позивача як кредитора на отримання коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором від 26.03.2012 року №44/1.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що такої ж правової позиції дотримується й Верховний Суд України зокрема у своїй постанові від 23 січня 2012 року у справі № 3-142гс11.

Доводи скаржника стосовно того, що вимоги про сплату інфляційних нарахувань та трьох процентів річних можливі лише як невід'ємна частина вимоги про сплату боргу судова колегія вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству, а доводи відповідача стосовно того, що зобов'язання зі сплати позивачу присудженої господарським судом Черкаської області у справі №925/544/15 суми боргу виникло не із договору від 26.03.2012 року №44/1, а із рішення суду не відповідають фактичним обставинам.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, стягувані суми трьох процентів річних та інфляційних втрат нараховані позивачем у відповідності з фактичними обставинами виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором від 26.03.2012 року №44/1 та вимогами ч. 2 ст. ст. 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія апеляційного господарського суду вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, а тому стягненню підлягає 1135 грн. 39 коп. 3% річних та 25888 грн. 47 коп. інфляційних втрат на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд правомірно задовольнив позов стягнувши з відповідача 1135 грн. 39 коп. 3% річних та 25888 грн. 47 коп. інфляційних втрат на користь позивача.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Черкаської області від 25.09.2015 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги комунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Черкаської області від 25.09.2015 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради на рішення господарського суду Черкаської області від 25.09.2015 року у справі № 925/1458/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 25.09.2015 року у справі № 925/1458/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/1458/15 повернути до господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 16.11.2015 року