ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 р. Справа № 917/2040/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс", вул. Ямська, 28, м. Київ, 03038

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус", вул. Фрунзе, 25/Ветеринарна, 22, м. Полтава, 36003

про стягнення 4247,00 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: не з'явився

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 4247,00 грн. збитків по виплаті страхового відшкодування в порядку регресу.

Позивач в судове засідання не з'явився та надіслав телеграму, якою просить суд провести засідання без участі його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, вимог попередньої ухвали суду не виконав, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відомості про державну реєстрацію відповідача підтверджуються даними, що містяться на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Таким чином, відповідач неодноразово належним чином повідомлявся про дату та час слухання справи. Судом відкладався розгляд справи для належного повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду та надання можливості надати пояснення стосовно спору.

Згідно ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено протягом двох місяців з дня надходження позовної заяви. В даному випадку цей строк закінчується, а тому суд не може більше відкладати розгляд справи.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, відсутність клопотання щодо продовження строку вирішення спору, спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

26.10.2013 р. між ПрАТ "Європейський страховий альянс" та ТОВ «Байєрсдорф Україна" (страхувальник) укладено договір страхування автотранспортних засобів № 1039946 (далі Договір, а.с 6), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом визначеним в додатках до цього Договору (п. 1.2 Договору).

Перелік страхових випадків (ризиків), страхова сума ТЗ, страховий тариф, розміри та строк сплати страхового платежу, строк дії Договору та особи допущені до управління ТЗ визначені в додатку до цього договору, що є його невідємною частиною (п. 2.1 Договору). Згідно додатку №1 до Договору страховик зобовязався, зокрема, відшкодувати збитки, що могли настати у звязку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Форд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі застрахований автомобіль).

Як вбачається з матерілів справи, 04.02.2014 р. у м. Дніпропетровськ відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Опель», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі забезпечений автомобіль), яким керував ОСОБА_1, що підтверджується відомістю №9344900 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.- 9).

Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2014 р. ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вартість відновлювального ремонту, що настав у звязку з пошкодженням застрахованого автомобіля у результаті вищевказаної ДТП, склала 5247,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт СТО (а.с. 15).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі повідомлення страхувальника про подію з застрахованим автомобілем, заяви на виплату страхового відшкодування, сформованого страхового акту, позивач, на виконання умов договору страхування, виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 5247,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2742 від 18.12.2014 р.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ч. 2 зазначеної статті вказано, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Таким чином, між винною та потерпілою особами виникло зобов'язання з відшкодування заподіяної майнової шкоди.

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача як особи, що виплатила страхувальнику розмір страхового відшкодування за Договором, перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб - автомобіль «Опель» державний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача автомобілю «Форд», державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_1

Згідно інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, цивільно-правова відповідальність в частині заподіяння шкоди майну будь-якою особою внаслідок експлуатації автомобіля «Опель» державний номер НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «Статус» на підставі полісу № АС/0242352).

Вина водія ОСОБА_1, який керував автомобілем «Опель» державний номер НОМЕР_2, підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2014 р.

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Форд », державний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс №АС 0242352), а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до ОСОБА_1 як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як вбачається з довідки МТСБУ, згідно полісу № АС/0242352 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000, 00 грн., франшиза - 1000,00грн.

Відповідно до п. 12.1. статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Таким чином, враховуючи передбачений полісом АС/0242352 ліміт відповідальності за шкоду у розмірі 50 000, 00 грн., франшизу у розмірі 1000, 00 грн., а також розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 5247,00грн., то вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми 4247,00грн. є обґрунтованою (5247,00грн. - 1000, 00 грн. = 4247,00грн.).

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов'язання.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33,43,49,75,82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" (вул. Фрунзе, 25/Ветеринарна, 22, м. Полтава, 36003, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" (вул. Ямська, 28, м. Київ, 03038, ) 4247,00 грн. основного боргу та 1218,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.11.2015р.

Суддя Н.Г. Гетя