ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2015 р.Справа № 922/5128/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Заводовій К.В.

розглянувши справу

за позовом Заступника прокурора м. Харкова, м. Харків, в інтересах держави в особі Управління освіти адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради, м. Харків
до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м.Харків , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державного комунального навчально-виховного виробничого комплексу Дзержинського району м.Харкова, м. Харків
про визнання недійсним договору та повернення майна
за участю представників:

від прокуратури: Комісар О.О. - посвідчення №009651 від 15.10.2012,

Батлук Д.В. - посвідчення №007949 від 06.10.2012

від позивача: Сиса О.М. - довіреність №01-27/1014-15 від 07.07.2015

від першого відповідача: Воронова Ю.В. - довіреність №82 від 12.01.2015

від другого відповідача: ОСОБА_7 - довіреність від 25.09.2015

від третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора м. Харкова, м. Харків (далі за текстом - прокурор) в інтересах держави в особі Управління освіти адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради, м. Харків (далі за текстом - позивач), звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м.Харків (далі за текстом - перший відповідач) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків (далі за текстом - другий відповідач) про:

- визнання недійсним договору оренди від 09.12.2011 №4789, укладеного між Управлінням освіти адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради та ФОП ОСОБА_2;

- припинення зобов'язання за договором оренди від 09.12.2011 №4789 на майбутнє;

- зобов'язання ФОП ОСОБА_2 звільнити нежитлові приміщення площею 137,3кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1 (вартістю 198400,00грн.) та повернути їх Державному навчально-виховному виробничому комплексу Дзержинського району м.Харкова.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що вищевказаний договір оренди суперечить положенням частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту", частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а тому підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.09.2015 порушено провадження у даній справі, а також залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державний навчально-виховний виробничий комплекс Дзержинського району м.Харкова.

Позивач 24.09.2015 подав суду заяву про відмову від позову, поданого прокурором у даній справі. Вважає, що оспорюваний договір оренди укладено з дотриманням вимог чинного законодавства. Крім того, позивач вказує, що прокурором не доведено наявність підстав для представництва інтересів держави або Харківської міської ради у даному спорі. У зв'язку з цим, позивач просить провадження у справі припинити на підставі пункту 4 частини 1 статті 80 ГПК України.

Розглянувши дану заяву, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно частини 6 статті 29 ГПК України відмова позивача від позову, поданого прокурором в інтересах держави, не позбавляє прокурора права підтримувати позов і вимагати вирішення спору по суті.

Прокурор даним правом скористався, наполягав на продовженні представництва інтересів держави та повідомив про підтримку позовних вимог у повному обсязі, про що надав суду відповідну письмову заяву №04-31-385/15 від 28.10.2015.

Згідно пункту 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" відмова прокурора від поданого ним позову не є обов'язковою для позивача, і так само відмова позивача від позову не є обов'язковою для прокурора, оскільки така відмова не означає вибуття позивача з процесу чи зміни його процесуального статусу. У відповідних випадках спір підлягає вирішенню по суті.

У зв'язку з цим, суд вважає, що підстави для припинення провадження у даній справі відсутні.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Перший відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечив, оскільки оспорюваний договір оренди не суперечить чинному законодавству, а орендовані приміщення не використовуються в навчальному процесі. Крім того, вказує на те, що даний договір оренди не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача у справі. Також перший відповідач подав заяву про пропуск прокурором строку позовної давності.

Другий відповідач у відзиві та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили, просили в його задоволенні відмовити, оскільки оспорюваний договір не суперечить діючому законодавству. Крім того, передане за спірним договором в оренду приміщення не використовувалися у навчальному процесі, оскільки не відповідали санітарним правилам і нормам.

Третя особа у письмових поясненнях та її представник у судовому засіданні 20.10.2015 проти позову заперечили, посилаючись на те, що орендоване приміщення не використовувалося в навчальному процесі. Скарги від батьків та учнів стосовно користування другим відповідачем спірним приміщенням відсутні. Саме приміщення не відповідає санітарно-гігієнічним нормам, а тому непридатне для проведення в ньому навчальних занять, зокрема, до приміщення не підведені холодна та гаряча вода, відсутня каналізація, у приміщенні низька температура повітря. Крім того, третя особа вказує, що другий відповідач не має заборгованості з орендної плати, 30% від якої надходять третій особі та використовуються для поліпшення матеріально-технічної бази навчального закладу.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників прокуратури, позивача та відповідачів, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

25 червня 2003 року між відділом освіти Дзержинської районної в м.Харкові ради та другим відповідачем укладено договір оренди №1194 нежитлового приміщення (будівлі), предметом якого є оренда нежитлового приміщення (будівлі) - загальною площею 169,0 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За умовами пункту 4.4 даного договору другий відповідач зобов'язується використовувати орендоване нежитлове приміщення (будівлю): 137,30 кв.м. - для розміщення столярної майстерні та 31,70 кв.м - як офіс у відповідності з його призначенням та умовами цього Договору.

Дане приміщення передано орендарю за актом прийому-передачі від 25.06.2003, з якого вбачається, що приміщення майстерні знаходиться у незадовільному технічному стані.

Додатковою угодою до вказаного договору оренди, сторони продовжили строк дії договору до 25.02.2011.

В подальшому, між позивачем, як орендодавцем, та другим відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди нежитлового приміщення №4789 від 09.12.2011 (далі за текстом - Договір оренди), за умовами якого передано в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 169,00кв.м., які належать до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та знаходяться на балансі управління освіти адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради. Майно передається в оренду з метою використання: розміщення виробничої діяльності суб'єкту малого підприємництва (майстерня слюсарна) - 137,30 кв.м. та офісу - 31,70 кв.м.

Даний Договір оренди узгоджено начальником управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

За умовами пунктів 10.1, 10.5 Договору оренди він діє з 09.11.2011 до 09.12.2012. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору протягом 30 днів після закінчення його строку, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Як зазначили представники позивача та другого відповідача у судовому засіданні, заяви про припинення дії Договору оренди сторонами договору не подавалися і даний договір на даний час є діючим.

Відповідно до пункту 3.1 Договору оренди вартість об'єкту оренди складає 359600,00грн. станом на 03.11.2011.

Орендна плата за перший базовий місяць розраховується згідно з додатком до договору і складає: за січень 2012 року - 2070,73грн. без урахування ПДВ. Нарахування орендної плати починається з дати підписання Акту приймання-передачі. Орендна плата сплачується орендарем щомісяця протягом 15 календарних днів наступного місяця. Розмір орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування орендарем розміру орендної плати за минулий місяць на індекс інфляції за поточний місяць сплачується ним самостійно (пункти 3.2 - 3.6 Договору оренди).

Орендоване майно передано другому відповідачу за актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 09.12.2011.

В подальшому другий відповідач повернув позивачу нежитлове приміщення площею 31,7кв.м. за актом приймання передачі від 01.07.2012.

Позивач у заяві про відмову від позову та перший відповідач у відзиві вказують, що нежитлова будівля по АДРЕСА_1 належить до об'єктів комунальної власності територіальної власності територіальної громади м.Харкова та за договором № 819 від 27.07.1997 (зі змінами) перебуває в оперативному управлінні позивача.

Відповідно до листа Управління освіти адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради від 27.02.2012 № 284 зазначений об'єкт нерухомості відноситься до комунальної власності та розташований у навчальному закладі - Державний комунальний навчально-виховний комплекс Дзержинського району м.Харкова.

Вважаючи, що Договір оренди №4789 від 09.12.2011 не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: положенням частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту", частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", прокурор звернувся з даним позовом, в якому просив визнати Договір оренди недійсним, припинити зобов'язання за Договором оренди, зобов'язати другого відповідача звільнити нежитлові приміщення та повернути їх третій особі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Посилання прокурора на встановлену законодавством заборону використання орендованого приміщення з іншою крім навчальної метою, зокрема, шляхом надання його в оренду суд вважає помилковими, виходячи з наступного.

У відповідності з частиною 5 статті 63 Закону України "Про освіту" об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Разом із тим, чинне законодавство дозволяє передачу в оренду приміщень, споруд та обладнання навчальних закладів, що тимчасово не використовуються у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничній, науковій діяльності.

Так, згідно частин 1, 4 статті 61 Закону України "Про освіту" фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Абзацом 2 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 №796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" (в редакції, яка діяла на укладання Договору оренди) передбачено можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Як свідчать матеріали справи, вперше нежитлові приміщення передавалися другому відповідачу на підставі договору оренди №1194 від 25.06.2003 і згідно акту прийому-передачі нежитлового приміщенні від 25.06.2003 орендарю було передано нежитлове приміщення майстерні для металообробки у незадовільному технічному стані.

Згідно наявного у справі листа №446 від 12.01.2003 начальника відділу освіти Дзержинської районну м.Харкова Руденко С.О. вбачається, що нежитлове приміщення площею 169,0кв.м. станом на укладення попереднього договору оренди, в навчально-виробничому процесі також не використовувалося.

З відзиву першого відповідача також вбачається, що нежитлові приміщення, які передані в оренду за оспорюваним Договором оренди, не використовувалися у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності.

Третя особа у поясненнях також вказує, що орендоване майно є непридатним для використання у освітній діяльності. Зокрема, приміщення має окремий вхід у вигляді великих гаражних воріт, що є причиною дуже низької температури повітря усередині в осінньо-зимовий період (нижче 15 градусів), підлога - цементна. Система електропостачання не відповідає санітарно-гігієнічним нормам, а саме в приміщенні низький рівень штучного освітлення, відсутнє раціональне співвідношення між світловими потоками від вікна і штучного освітлення. Фактично в приміщенні працює декілька ламп освітлення, які забезпечують освітлення з дуже маленькою потужністю. До приміщення не підведені холодна та гаряча вода, відсутня каналізація. Приміщення слюсарної майстерні віддалене від навчальних класів, є окремим цехом, тому працююче устаткування не є джерелом шуму в будівлі, де навчаються учні. Учні в дане приміщення доступу не мають, тому відсутнє джерело травмування саме в даному приміщенні. Для проведення занять з учнями по металообробці третьою особою виділене окреме приміщення, в якому дотримуються всі санітарно-гігієнічні норми (наявність систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та електропостачання тощо), У зв'язку із наведеними чинниками навчальний процес у спірних приміщеннях ніколи не вівся. І приміщення не придатні для навчального процесу. Скарги від батьків учнів, які навчаються в Державному комунальному навчально-виховному виробничому комплексі Дзержинського району м.Харкова щодо роботи другого відповідача відсутні.

Згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Прокурор не надав суду жодних доказів того, що орендовані приміщення використовувалися у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничній, науковій діяльності, а також не довів факту погіршення соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Прокурор у позові посилається також на положення частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", згідно якої не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна". Так, відповідно до пункту "б" частини 2 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, зокрема, об'єкти освіти, фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Разом із тим, суд звертає увагу на положення частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди, може бути об'єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Таким чином, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" також допускає передачу в оренду нежитлових приміщень, що входять до складу цілісного майнового комплексу, забороненого до оренди.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги прокурора про визнання недійсним Договору оренди №4789 від 09.12.2011, недоведеними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Також задоволенню не підлягають і вимоги про припинення зобов'язань за Договором оренди та про звільнення другим відповідачем орендованого майна, які є похідними від вимоги про визнання Договору оренди недійсним.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову суд залишає без задоволення клопотання першого відповідача про застосування строку позовної давності.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 09.11.2015 р.

Суддя М.В. Калантай