РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015Справа №910/24760/15

за позовом: Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», м.Київ,

про розірвання договору

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Поліщук Л.П. - по дов.

від відповідача: Драчова М.С. - по дов.

Згідно з приписами ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судових засіданнях 07.10.2015р. та 28.10.2015р. оголошувались перерви.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», м.Київ звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», м.Київ (з урахуванням заяви б/н від 04.11.2015р.) про розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р., укладеного між Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зв'язку із внесенням змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» для позивача в силу приписів наведеного нормативно-правового акту стало неможливим виконання прийнятих на себе зобов'язань за договором №05618/2-10 від 20.04.2005р. на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, у зв'язку тим, що позивач не є виконавцем послуг з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, балансоутримувачем та не є споживачем відповідних послуг. Одночасно, за твердженнями вказаного учасника судового процесу, на теперішній час всі приміщення, в які здійснювалось водопостачання за договором №05618/2-10 від 20.04.2005р., передано на баланс Комунального підприємства «Керуюча дирекція Шевченківскього району м.Києва». Отже, на думку заявника, спірний правочин має бути розірваний на підставі ст.652 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні 04.11.2015р. та у заяві б/н від 04.11.2015р. позивачем було підтримано позов саме з визначених вище підстав.

Відповідач у відзиві №730/2 від 05.10.2015р. та протягом розгляду справи у судових засіданнях проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» на теперішній час споживає послуги за договором №05618/2-10 від 20.04.2005р. на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, що, на думку Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», вказує на відсутність підстав для розірвання вказаного правочину.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, за висновками суду, справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 04.11.2015р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі представлені учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» централізоване питне водопостачання - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Водовідведення визначено приписами вказаного Закону як господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

При цьому, вода питна - це вода, яка за органолептичними властивостями, хімічним і мікробіологічним складом та радіологічними показниками відповідає державним стандартам та санітарному законодавству.

Як встановлено судом, 20.04.2005р. між Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (абонент) та Відкритим акціонерним товариством Акціонерна компанія «Київводоканал» (найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал») (постачальник) було укладено договір №05618/2-10 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, відповідно до п.1 якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій міста Києва приймати від нього стічні води відповідно до Правил приймання стічних вод у систему каналізації міста Києва, а абонент зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому послуг на умовах правочину, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлений Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених Наказом №65 від 01.07.1994р. Держжитлокомунгоспу України, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.07.1994р. за №165/374, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених Наказом №37 від 19.02.2002р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26.04.2002р. за №403/6691, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, що виникають за договором.

За поясненнями представників позивача і відповідача, в процесі виконання спірного правочину сторонами було складено дислокації будівель та споруд житлової і нежитлової забудови, до яких на підставі означеного правочину здійснювалось водопостачання та приймання стічних вод. За твердженнями сторін, протягом строку дії договору до переліку об'єктів нерухомого майна неодноразово вносились зміни та уточнення.

За умовами п.2.2.1 договору №05618/2-10 від 20.04.2005р. тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно з чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами.

Договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за двадцять днів до припинення його дії жодна зі сторін письмово не повідомить іншого контрагента про його припинення (п.7.1 договору №05618/2-10 від 20.04.2005р.).

Під час розгляду спору сторонами було підтверджено обставини щодо чинності договору №05618/2-10 від 20.04.2005р., факту його пролонгації на підставі п.7.1 не спростовано.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №05618/2-10 від 20.04.2005р. на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення між сторонами взаємних цивільних прав та обов'язків з водопостачання та водовідведення.

За приписами ч.ч.2, 3, 4 ст.188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

У ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. (ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 23.05.2011р. Верховного Суду України по справі №3-47гс11.

Як свідчать матеріали справи, листом №02/2483 від 28.05.2014р., позивачем було повідомлено відповідача про те, що Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» вже не є виконавцем послуг з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі і не може здійснювати постачання таких послуг споживачам, з підстав чого договірні відносини сторін підлягають розірванню.

Однак, з листа №08/3958 від 23.06.2014р. Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» вбачається, що сторонами так і не було досягнуто згоди стосовно розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р. та припинення спірних правовідносин.

Враховуючи недосягнення контрагентами згоди стосовно припинення договору №05618/2-10 від 20.04.2005р. шляхом його розірвання, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» і звернулось до суду з розглядуваним позовом.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про розірвання договору на підставі приписів ст.652 Цивільного кодексу України повинно бути доведено факт істотної зміни обставин.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Преамбулою до Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, які було затверджено Постановою №1497 від 30.12.1997р. Кабінету Міністрів України (в редакції, що була чинною на момент укладання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р. ), було визначено, що виконавцем житлово-комунальних послуг є житлово-експлуатаційні та водо-, теплопостачальні, каналізаційні або інші підприємства і організації, які безпосередньо надають споживачеві комунальні послуги. Виконавця послуг у комунальному житловому фонді визначають місцеві державні адміністрації або органи місцевого самоврядування, в інших випадках - власник житлового будинку, об'єднання співвласників будинків тощо. При цьому, в одному будинку може бути визначений лише один виконавець окремої послуги. Одночасно, споживачем було визначено підприємство, що одержує послуги від виробника та постачає їх виконавцеві або споживачеві.

У зв'язку з прийняттям Постанови №630 від 21.07.2005р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», Правила надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, які було затверджено Постановою №1497 від 30.12.1997р. Кабінету Міністрів України, втратили чинність.

Пунктом 2 Постанови №630 від 21.07.2005р. Кабінету Міністрів України визначено, що терміни, не визначені постановою, вживаються у значенні, наведеному у Законі України «Про житлово-комунальні послуги».

Судом встановлено, що 26.04.2014р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії».

Вказаним законом було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, ст.19 було доповнено частиною 5, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Одночасно, було доповнено ст.29 частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» питне водопостачання - це діяльність, пов'язана з виробництвом, транспортуванням та постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та систем питного водопостачання; споживач питної води - це юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Згідно зі ст.16 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачанням, а також за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних) або фасованою питною водою здійснюють підприємства питного водопостачання. Підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність на підставі, зокрема, ліцензії на господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

У ст.18 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» зазначено, що господарська діяльність із централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню у порядку, встановленому законом.

За приписом п.28 ч.3 ст.7 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» централізоване водопостачання та водовідведення є видами господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню.

Як встановлено судом, позивач не здійснює діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення, не має необхідних дозвільних документів на провадження діяльності у сфері централізованого водопостачання та водовідведення та, відповідно, не може бути виконавцем цих послуг з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії». Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Одночасно, як свідчать матеріали справи, рішенням №187 від 19.02.2007р. Шевченківської районної в місті Києві ради «Про вдосконалення системи управління житлово - комунальним господарством Шевченківського району м.Києва» Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради (яке перейменоване на Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району») зобов'язано повернути Шевченківській районній у місті Києві раді жилий та нежилий фонд, який закріплений за Комунальним підприємством по утриманню житлово-комунального господарства Шевченківської районної у місті Києві ради на праві господарського відання, згідно з додатком.

На підставі п.1.8 рішення №187 від 19.02.2007р. Шевченківської районної в місті Києві ради «Про вдосконалення системи управління житлово - комунальним господарством Шевченківського району м.Києва» майно територіальної громади Шевченківського району міста Києва передано на баланс та закріплено за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Шевченківської районної в місті Києві ради» на праві господарського відання.

Тобто, за поясненнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не заперечені, на теперішній час заявник не є балансоутримувачем приміщень та не володіє означеним майном на будь-якому іншому речовому праві, до яких здійснювалось водопостачання та водовідведення за спірним договором.

Разом з тим, 01.01.2009р. між Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Шевченківської районної в місті Києві ради» (балансоутримувач) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м.Києві ради (виконавець) було укладено договір №5 про забезпечення надання комунальних послуг, відповідно до умов якого балансоутримувач передав, а виконавець прийняв на себе функції по вчасному та якісному наданню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання для потреб споживачів до об'єктів в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Як вказує позивач, саме на підставі означеного правочину заявником і здійснювалось забезпечення споживачів Шевченківського району міста Києва послугами з водопостачання та водовідведення після передачі майна на баланс Комунального підприємства «Керуюча дирекція Шевченківської районної в місті Києві ради» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії».

Таким чином, на теперішній час, заявник фактично не є балансоутримувачем приміщень, до яких надаються послуги з водопостачання та водовідведення за договором №05618/2-10 від 20.04.2005р., та в силу змін чинного законодавства України не є і виконавцем таких послуг.

При цьому, за висновками суду, при укладенні договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, так як контрагенти не могли передбачити відповідні законодавчі зміни та можливість бути виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення лише за умови наявності статусу підприємства питного водопостачання.

На переконання суду, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, оскільки позивач позбавлений можливості надавати послуги з теплопостачання за відсутності відповідної ліцензії, отримання якої є правом, а не обов'язком позивача, а також обслуговувати об'єкти, балансоутримувачем яких Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» вже не є.

З урахуванням того, що першочерговою метою укладення договору було не безпосереднє споживання позивачем послуг водопостачання та водовідведення, а надання ним житлово-комунальних послуг, як виконавцем, кінцевим споживачам, за висновками суду, подальше виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б позивача того, на що він розраховував при його укладенні. Крім того, із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач.

Наразі, твердження відповідача про те, що Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» є споживачем комунальних послуг за договором №05618/2-10 від 20.04.2005р. суд вважає безпідставними та такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування. При цьому, суд виходить з наступного.

Як вбачається з наявного в матеріалах розпорядження №65 від 14.02.2013р. Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації «Про закріплення приміщень за Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» за позивачем на праві господарського відання закріплено лише приміщення, що розташоване за адресою: м.Київ, вул.Кирпоноса, 10/8.

При цьому, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, надання відповідачем послуг з водопостачання та водовідведення здійснюється у вказаний об'єкт нерухомого майна на підставі договору №13075/1-5-10СА від 25.02.2015р., укладеного між Публічним акціонерним товариством Акціонерна компанія «Київводоканал» та Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району».

Належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів того, що у користуванні заявника перебувають будь-які інші об'єкти нерухомого майна, до яких би здійснювалось водопостачання та водовідведення за договором №05618/2-10 від 20.04.2005р. з урахуванням дислокацій до нього, матеріали справи не містять.

Одночасно, представлені відповідачем акти про зняття показників з приладів обліку суд до уваги не приймає в якості належних доказів споживання Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» послуг з водопостачання та водовідведення саме за спірним правочином. При цьому, суд зазначає наступне.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст.36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно зі ст.34 вказаного нормативно-правового акту господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи (п.2.5 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Суд зазначає, що жоден з представлених Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» актів про зняття показників з приладів обліку не містить посилання на договір №05618/2-10 від 20.04.2005р.

Одночасно, як свідчать матеріали справи, 01.07.2014р. між Публічним акціонерним товаристваом «Акціонерна компанія «Київводоканал» (продавець) та Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Шевченківського району» (балансоутримувач) був укладений договір №34/1198-10/425/1 про співпрацю виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж), згідно п.1.1 якого балансоутримувач зобов'язується забезпечити належні умови для передачі (транзиту) питної води внутрішньобудинковими мережами та скид стічних вод через внутрішньобудинкові мережі, що знаходяться у його власності або на його балансі, при наданні послуг з централізованого постачання холодної (питної води) та утримання стічних вод у систему каналізації міста Києва їх виконавцем у житлових будинках, визначених у дислокації до договору, а балансоутримувач зобов'язаний забезпечити виконавця інформацією щодо кількості мешканців та поквартального переліку фізичних осіб, що мають оформити договори на послуги водопостачання та водовідведення, а також інформацією щодо нежитлових приміщень в житлових будинках із зазначенням орендарів та/або власників цих приміщень, нежитлових будівель, що знаходяться на його балансі.

На переконання суду, укладання означеного правочину є додатковою обставиною, що вказує суду на те, що заявник не є балансоутримувачем приміщень Шевченківскього району міста Києва, що фактично підтверджує доводи позивача по розглядуваній справі.

25.11.2014р. між Публічним акціонерним товаристваом «Акціонерна компанія «Київводоканал» (замовник) та Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (виконавець) було укладено договір №18/1198П-10 про надання послуг, відповідно до умов п.2.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання надавати послуги з: ведення обліку споживачів (кількість зареєстрованих та проживаючих осіб, наявність пільг за пільговими категоріями, наявність квартирних приладів обліку, їх кількість, типи, моделі та міжповіркові інтервали та інша інформація, що випливає з визначення обсягів та вартості наданих споживачу комунальних послуг), підтримання бази даних замовника в актуальному стані (коригування даних споживачів у разі змін); отримання від споживачів, а також облік та збереження документів, які необхідні для здійснення обліку пільг (за категоріями), компенсацій та субсидій, що надаються споживачам, внесення інформації до бази даних, оформлення відповідних документів (в тому числі, довідок) для споживачів, замовника та державних органів, до функцій яких входить соціальний захист населення; визначення обсягу та вартості споживання комунальних послуг окремо взятого споживача, групи споживачів; ведення розрахунків зі споживачами комунальних послуг (зокрема, ведення обліку наданих споживачам комунальних послуг, визначення обсягів споживання); тощо.

За поясненнями представника позивача, надані відповідачем акти про зняття показників з приладів обліку були складені Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» на виконання умов договору №18/1198П-10 від 25.11.2014р. про надання послуг, а саме ведення обліку наданих споживачам комунальних послуг і визначення обсягів споживання та ніяким чином не свідчать про споживання позивачем послуг з водопостачання та водовідведення за адресами, окрім приміщення, яке знаходиться на балансі заявника (м.Київ, вул.Кирпоноса, 10/8).

Судом прийнято до уваги, що у судовому засіданні 04.11.2015р. представниками сторін було вказано, що в актах зняття показників з приладів обліку зазначається особистий рахунок споживача, який відкривається за кожним окремим лічильником, а після передачі жилого та нежилого фонду територіальної громади Шевченківського району міста Києва на баланс Комунального підприємства «Керуюча дирекція Шевченківської районної в місті Києві ради» вказані коди змінено так і не було і за останніми було продовжено здійснення обліку споживання.

При цьому, зазначення як в актах зняття показників з приладів обліку (у підвалах та приміщеннях житлово-експлуатаційних контор), так і в дислокації до спірного правочину про споживання послуг «для власних потреб» також не вказує на споживання саме Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідних послуг відповідача на підставі договору №05618/2-10 від 20.04.2005р., оскільки, як вже зазначалось, доказів того, що позивач займає будь-які приміщення, окрім, розташованого за адресою: м.Київ, вул.Кирпоноса, 10/8, матеріали справи не містять.

Інших належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів того, що заявник здійснював споживання послуг за адресами, що наведені у дислокаціях до договору №05618/2-10 від 20.04.2005р. для власних потреб відповідачем до матеріалів справи не представлено.

За таких обставин, приймаючи до уваги всі вищенаведені обставини у їх сукупності, господарський суд погоджується з твердженнями позивача щодо наявності істотної зміни обставин як підстави для розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р., що вказує на обґрунтованість позовних вимог Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про розірвання договору.

Разом з тим стосовно моменту розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р. на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

За приписами ст.188 Цивільного кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Тобто, у даному випадку договір №05618/2-10 від 20.04.2005р. буде розірваним з моменту набуття рішенням по справі №910/24760/15 законної сили.

Наразі, твердження Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про те, що господарським судом місті Києва вже було розглянуто справу №910/26579/14 за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р. суд не приймає в якості підстави для припинення провадження по справі з огляду на таке.

Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору; є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом; сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

Суд зауважує, що перелік підстав для припинення провадження у справі є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає (п.4.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Пунктом 4.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (п.3.12 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Як свідчать наявні в матеріалах справи документи, зокрема, рішення від 20.05.2015р. господарського суду міста Києва по справі №910/26579/14, яке залишено без змін постановою від 08.09.2015р. Київського апеляційного господарського суду, судом було розглянуто спір про розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р. з підстав, що наведені у ст.607 Цивільного кодексу України, а саме у зв'язку з неможливістю виконання правочину позивачем.

Таким чином, з огляду на приписи ст.80 Господарського процесуального кодексу України у суду відсутні підстави для припинення провадження по справі №910/24760/15.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р., укладеного між Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно з ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, покладається на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

Враховуючи висновки суду стосовно задоволення позову, а також те, що відповідачем не було у досудовому порядку погоджено розірвання договору, внаслідок чого Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» було змушене звернутись до суду за захистом своїх прав, суд вважає за необхідне покласти судові витрати на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», м.Київ до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», м.Київ про розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р.

Розірвати з моменту набрання рішенням законної сили договір №05618/2-10 від 20.04.2005р. на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, укладений між Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м.Київ, Печерський район, вул.Лейпцизька, буд.1 А, ) на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (03190, м.Київ, Шевченківський район, вул.Кирпоноса, буд.10/8, ) судовий збір в розмірі 1218грн.

Видати судовий наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 04.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 09.11.2015р.

Суддя М.О. Любченко