ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2015р. Справа№ 914/3126/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Європейський газовий банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Європейський газовий банк ОСОБА_2, м.Київ

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ельграф, с.Сокільники, Пустомитівський район, Львівська область

про стягнення 806,10 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_4 представник в режимі відеоконференції (довіреність №7-561/05 від 27.05.2015р.);

від відповідача ОСОБА_5 юрисконсульт (довіреність №217 від 28.09.2015р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді, клопотання про технічну фіксацію судового процесу від сторін не надходили.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Європейський газовий банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Європейський газовий банк ОСОБА_2 звернулось із позовом до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ельграф про стягнення 806,10 грн. заборгованості, з яких 750,00 грн. заборгованість за комісійною винагородою та за послуги з розрахунково-касового обслуговування, 56,10 пеня.

Ухвалою суду від 07.09.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 07.10.2015р. Згідно клопотання позивача проведення судового засідання призначено в режимі відеоконференції, проведення якої було доручено Господарському суду міста Києва (01030, м.Київ, вул. Б.Хмельницького,44-в).

Ухвалою суду від 07.10.2015р. розгляд справи було відкладено на 26.10.2015р. з підстав, наведених у даній ухвалі. Проведення судового засідання призначено в режимі відеоконференції, проведення якої було доручено Господарському суду міста Києва.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав наведених у відзиві (вх.№42022/15 від 01.10.2015р.), просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Крім того, представник відповідача просив суд застосувати строк позовної давності з підстав наведених у подані ним заяві про застосування позовної давності (вх.№42023/15 від 01.10.2015р.).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, суд,-

встановив:

02.04.2010р. між Публічним акціонерним товариством Європейський газовий банк (надалі - банк) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ельграф (клієнт) було укладено договір банківського рахунку № 1110 про (далі по тексту договір), згідно умов якого банк відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ та внутрішніх положень банку, зобовязувався приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнту, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

За умовами п.1.2. договору банк відкриває клієнту поточний рахунок №10 в національній валюті України (надалі рахунок) відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах та здійснює його розрахунково-касове обслуговування.

Відповідно до п.2.1.5. договору банк має право отримувати від клієнта комісійну винагороду за надані послуги в розмірах та строки, визначені в тарифах банку.

За умовами п.2.4.7. договору клієнт зобовязаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за надані банком послуги відповідно до тарифів, а також компенсувати витрати банку у разі, якщо дії банку по виконанню доручення клієнта повязані з витратами, які не передбачені тарифами банку.

Згідно п.3.2. договору відповідно до ст.26 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» клієнт доручає банку списувати з рахунку плату за надані банком послуги в розмірі, визначеному в тарифах, а також неустойку та збитки, передбачені договором або чинним законодавством України.

За умовами п.3.3. договору в разі неможливості здійснення розрахунків в порядку, встановленому п.3.2. цього договору, клієнт розраховується з банком за надані послуги в готівковій формі або шляхом здійснення переказу на користь банку в строки, визначені у тарифах банку.

Відповідно до п.5.9. договору за прострочення клієнтом розрахунків за послуги, що надаються банком, останній має право стягнути з клієнта пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період такого прострочення.

09.04.2010р. між Публічним акціонерним товариством Європейський газовий банк (надалі - банк) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ельграф (клієнт) було укладено додаткову угоду №1 до договору банківського рахунку № 1110 від 02.04.2010р. на банківське обслуговування по каналах звязку «Клієнт-Банк» (iFOBS) (далі по тексту додаткова угода №1), згідно умов якої клієнт доручає, а банк бере на себе забезпечення виконання розрахункового обслуговування за допомогою програмно-технічного комплексу електронних платежів «Клієнт-Банк» (iFOBS) за відкритим клієнту поточним рахунком (поточними рахунками), відкритими на підставі договору банківського рахунку № 1110 від 02.04.2010р.

За умовами п.2.1.1. та п.2.1.2. додаткової угоди №1 банк зобовязаний підключити клієнта, за його рахунок, до програмно-технічного комплексу «Клієнт-Банк» (iFOBS) та здійснювати його обслуговування і супроводження протягом дії договору банківського рахунку. Встановити програмне забезпечення комплексу електронних платежів «Клієнт-Банк» (iFOBS) та програмно-технічне обладнання електронного підпису і крипто захисту, надати клієнту документацію, яка регламентує правила та технологію використання комплексу.

Відповідно до п.5.1. додаткової угоди №1 за послуги розрахункового обслуговування по каналах звязку клієнт сплачує банку плату не пізніше останнього робочого дня поточного місяця у розмірах встановлених тарифами банку, на момент оплати. Тарифи банку є невідємною частиною договору банківського рахунку.

Позивачем відкрито відповідачу рахунок №10 в АТ Європейський газовий банк, із забезпеченням виконання банком розрахунково-касового обслуговування клієнта за допомогою програмно-технічного комплексу електронних платежів «Клієнт-Банк» (iFOBS) за відкритим клієнту поточним рахунком.

У зв'язку з невиконанням клієнтом (відповідачем) своїх зобовязань за договором банківського рахунку № 1110 від 02.04.2010р. та додатковою угодою №1 до нього позивач просить стягнути з відповідача 750,00 грн. заборгованість за комісійною винагородою та за послуги з розрахунково-касового обслуговування.

Позивач керуючись умовами п.5.9. договору нарахував відповідачу пеню, яка згідно поданого розрахунку позовних вимог становить 56,10 грн.

Отже, загальна сума заборгованості яку просить стягнути позивач, становить 806,10 грн., з яких 750,00 грн. заборгованість за комісійною винагородою та за послуги з розрахунково-касового обслуговування, 56,10 пеня.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.1066 ЦК України закріплено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 1 ст.1067 ЦК України закріплено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Частиною 4 ст.1068 ЦК України закріплено, що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання по договору банківського рахунку № 1110 від 02.04.2010р.; по додатковій угоді №1 (від 09.10.2010р.) до договору банківського рахунку №1110 від 02.04.2010р. на банківське обслуговування по каналах звязку «Клієнт-Банк» (iFOBS) виконав повністю, відкрив відповідачу рахунок №10 в АТ Європейський газовий банк, із забезпеченням виконання банком розрахунково-касового обслуговування клієнта (відповідача) за допомогою програмно-технічного комплексу електронних платежів «Клієнт-Банк» (iFOBS) за відкритим клієнту (відповідачу) поточним рахунком.

На підтвердження вказаного позивач надав виписку банку про рух коштів на рахунку відповідача №10, відкритому згідно укладеної між сторонами угоди. Вказана виписка банку відображає рух коштів на рахунку відповідача, а отже й підтверджує факт виконання банком розрахунково-касового обслуговування клієнта.

Відповідно до умов п.2.4.7. договору та умов п.5.1. додаткової угоди №1 відповідач брав на себе зобов'язання здійснити оплату за надані банком послуги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відкрито відповідачу рахунок №10 в АТ Європейський газовий банк, із забезпеченням виконання банком розрахунково-касового обслуговування клієнта за допомогою програмно-технічного комплексу електронних платежів «Клієнт-Банк» (iFOBS) за відкритим клієнту поточним рахунком.

Відповідач порушив свої зобов'язання згідно договору банківського рахунку №1110 від 02.04.2010р. та додаткової угоди №1 (від 09.10.2010р.) до договору банківського рахунку №1110 від 02.04.2010р. на банківське обслуговування по каналах звязку «Клієнт-Банк» (iFOBS), оплату за комісійною винагородою та за послуги з розрахунково-касового обслуговування в сумі 750,00 грн. не здійснив.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи на вищевикладене, позивач правомірно нарахував 750,00 грн. заборгованості за комісійною винагородою та за послуги з розрахунково-касового обслуговування.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують з приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно п.5.9. договору за прострочення клієнтом розрахунків за послуги, що надаються банком, останній має право стягнути з клієнта пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період такого прострочення.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку останній просить стягнути з відповідача 56,10 грн. пені.

Однак, представником відповідача подано заяву (вх.№42023/15 від 01.10.2015р.) про застосування строків позовної давності до вимог ТзОВ Ельграф, щодо стягнення заборгованості з ТзОВ Ельграф за договором банківського рахунку №1110 від 02.04.2010р. та додатковій угоді №1 (від 09.10.2010р.) до договору банківського рахунку №1110 від 02.04.2010р. на банківське обслуговування по каналах звязку «Клієнт-Банк» (iFOBS).

За приписами статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема розрахунку позовних вимог, нарахована позивачем сума комісії 30.11.2010р. перенесена на рахунок прострочених платежів.

Враховуючи умови договору щодо порядку розрахунків, зокрема п. 5.1., прострочення виконання відповідачем свого зобовязання по оплаті наданих послуг, а отже і порушення прав позивача почалось з 30.11.2010р. Позивач подав позовну заяву на поштове відділення зв"язку 28.08.2015р., отже зважаючи на визначений ст.257 ЦК України строк позовної давності для пред'явлення позову, позивачем він пропущено.

За умовами ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 5 ст.267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем не наведено поважності причин пропуску строку позовної давності, письмово не викладено свою нормативно та документально обгрунтовану позицію щодо поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки матеріалами справи підтверджується порушення прав позивача, однак ним не було наведено поважних причин пропуску строку позовної давності, а відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судом встановлено, що позовна заява Публічного акціонерного товариства Європейський газовий банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Європейський газовий Банк ОСОБА_2, подана до поштового відділення звязку для її надіслання до суду 28.08.2015р., вказана обставина вбачається із наявного у матеріалах справи бланку опису вкладення у цінний лист складеного при надсиланні позовної заяви до суду, з проставленим відбитком календарного штемпеля поштовим відділенням звязку. Ця ж дата проставлена й на поштовому конверті в якому позовна заява надійшла на адресу суду.

Станом на 28.08.2015р. позивач був звільнений від сплати судового збору в силу положеннь п.22 ст.5 Закону України Про судовий збір (в редакції, що діяла до 01.09.2015р).

Керуючись ст.ст.11, 256-258, 261, 266, 267, 525, 549, 610-612, 627-629, 634, 1066, 1067, 1068 ЦК України, ст.ст.174, 193, 230-232 ГК України, ст.ст. 33, 43, 49, 82-85, 87 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно вимог ст.87 ГПК України повний текст рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 02.11.2015р.

Суддя Сухович Ю.О.