ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2015 р.Справа № 916/2688/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.

при секретарі судового засідання Стачук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача: комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси", м.Одеса

про стягнення 104470553,28грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 (за довіреністю)

ВСТАНОВИВ

Позивач, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси", про стягнення 104470553,28 грн., з яких 39378303,56 грн. основного боргу, 42324330,34 грн. інфляційних, 2706759,89 грн. 3% річних та 20061159,49 грн. пені.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем 04.02.2014 р. договору № 1936/14-ТЕ-23 купівлі-продажу природного газу, надання відповідачу протягом 2014 р. природного газу у обсязі 176363,657тис.куб.м. на загальну суму 230895299,76 грн., здійснення оплати отриманого газу відповідачем частково, наявність боргу у розмірі 39378303,56 грн., нарахування пені відповідно до п.7.2 договору та 3% річних і інфляційних відповідно до ч.2 ст.265 Цивільного Кодексу України та на інші вказані у позовній заяві обставини.

Відповідач просить у задоволенні позову відмовити частково. Посилається на невірний розрахунок пені, 3% річних та індексації основного боргу, а також вказує на здійснення часткової оплати основного боргу. Відповідач також звернувся з клопотанням про зменшення розміру пені.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між сторонами 04.02.2014 р. був підписаний договір № 1936/14-ТЕ-23 купівлі-продажу природного газу.Відповідно до п.1.1 договору, позивач взяв на себе зобовязання передати у власність відповідачу у 2014 році прирродний газ, ввезений ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору. Зазначений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.175 ГК України.

Кількість природного газу, який підлягав передачі, сторони визначили у п.2.1 договору.

На виконання умов договору, позивач протягом січня-грудня 2014 року передав відповідачу природного газу у обсязі 176363,657тис.куб.м. на загальну суму 230895299,76 грн., що підтверджується наданими до справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р, 28.02.2014 р., 31.03.2014 р., 30.04.2014 р., 31.10.2014 р., 30.11.2014 р., 31.12.2014 р.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного Кодексу України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

В порушення наведених вище норм закону, а також умов договору, відповідач свої зобов'язання щодо оплати виконав частково, в звязку з чим позивачем заявлено до стягнення 39378303,56 грн. основного боргу. Разом з цим, за період з моменту підготовки позовної заяви та до 28.10.2015 р. відповідачем здійснювалась часткова оплата заборгованості, внаслідок чього станом на 30.09.2015 р. заборгованість зменшилась до 12713813.28 грн., що знайшло своє підтвердження у акті звірки між сторонами, а станом на 28.10.2015 р. скоротилась до 10077215,33 грн. згідно з наданою відповідачем розшифровкою руху коштів. В звязку з цим провадження по справі в частині стягнення частини основного боргу, яка була сплачена відповідачем, а саме 29301088, 23грн., підлягає припиненню відповідно до вимог п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального Кодексу України внаслідок відсутності предмету спору.

Строк сплати вказаної заборгованості минув, доказів оплати вказаної суми відповідач не представив.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 7.2 договору сторонами передбачено у разі невиконання відповідачем вимог п.6.1 договору стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В звязку з цим та з посиланням на умови договору та вказані правови норми позивачем нараховано 20061159,49 грн. пені згідно наданого розрахунку.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

В наданому до суду розрахунку заявлених до стягнення сум вбачається, що нарахування пені та 3% річних здійснено з урахуванням дня, в який відбулася часткова оплата.

Так, відповідно до п.6.1 договору, платіж за отриманий у січні 2014 року газ повинен бути здійснений не пізніше 14.02.2014 р., тобто відповідач вважається таким що прострочив виконання зобовязання з 15-го числа наступного місяця. Заборгованість станом на 15.02.2014 р. складала 52250440,39 грн. Часткова оплата на суму 1035977,62 грн. була здійснена 20.02.2014 р. Проте позивачем період для нарахування пені та передбачених ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України сум був помилково визначений в 6, а не 5 днів, тобто в період нарахування включений і день часткової оплати. Аналогічний механізм розрахунку застосований позивачем у кожному місяці, за який стягується заборгованість.

Така правова позиція позивача є хибною з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з частиною 1 статті 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу.

Із системного аналізу наведених приписів чинного законодавства вбачається, що день фактичної оплати не повинен включатися до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

У той же час із наданого заявником розрахунку вбачається, що суму заявлених до стягнення грошових коштів було обчислено позивачем з урахуванням дня, в який відбулася часткова оплата, що суперечить нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція щодо неприпустимості включення дня виконання зобов'язання до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені, висловлена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 15.01.2015 р. у справі № 910/23600/13.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаної помилки при здійсненні розрахунку, розмір 3% річних що підлягає стягненню становить 2687782,19 грн. замість 2706759,89 грн. заявлених. Арифметично вірний розмір пені становить 19935900,11 грн. замість 20061159,49 грн. заявлених.

Відповідач звернувся з клопотанням про зменшення розміру пені на 70% та надав відповідне обгрунтування.

Відповідно до ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Стаття 233 ГК України, та ч.3 ст.551 ЦК України, встановлюють право суду зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

При цьому, суд приймає до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що господарські правовідносини між позивачем та відповідачем носять тривалий характер, прострочка відповідача по розрахункам з позивачем виникла із-за фінансових труднощів з обєктивних підстав, відповідач є комунальним підприємством, визнає свій обовязок сплачувати отриманий природний газ та не уникає його виконання. Суд також приймає до уваги фактичне виникнення заборгованості внаслідок несвоєчасних розрахунків споживачів теплової енергії та населення з відповідачем, затримки у фінансуванні з державного бюджету компенсації різниці в тарифах на теплову енергію, не покриття тарифом фактичної собівартості теплової енергії, збитковість підприємтва.

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені, встановивши його в в сумі 5980000,00 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення 42324330,34 грн. інфляційних по зобовязаннях за січень-квітень та жовтень-грудень 2014 року включно.

Суд звертає увагу на ту обставину, що по зобовязаннях за січень, лютий та березень 2014 року позивачем нарахування інфляційних здійснено невірно, оскільки до розміру основного боргу кожен раз помилково присумовувались суми інфляційних витрат за попередній місяць.

З урахуванням цього, вимоги позивача стосовно стягнення інфляційних по зобовязаннях за січень, лютий та березень 2014 року підлягають задоволенню частково на суму 1165416,24 грн., 6644947,21 грн. та 8815351,33 грн. відповідно.

Розрахунок інфляційних за інші періоди здійснений позивачем вірно. Всього підлягає задоволенню вимоги позивача про стягнення 39856909,23 грн. інфляційних з 42324330,34 грн. заявлених.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення 39378303,56грн. основного боргу, 42324330,34 грн. інфляційних, 2706759,89 грн. 3% річних та 20061159,49 грн. пені підлягають задоволенню частково у розмірі 10077215,33 грн. основного боргу, 39856909,23 грн. інфляційних, 2687782,19 грн. 3% річних, 5980000,00 грн. пені.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 549, 611,612, 629, 625, 629 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, про стягнення з комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" про стягнення 39378303,56 грн. основного боргу, 42324330,34 грн. інфляційних, 2706759,89 грн. 3% річних та 20061159,49 грн. пені - задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" (65110, м. Одеса, вул. Балківська,1-Б, код 34674102) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 200775/десять мільйонів сімдесят сім тисяч двісті пятнадцять/грн. 33 грн. основного боргу, 39856909/тридцять девять мільйонів вісімсот пятдесят шість тисяч девятсот девять/грн. 23 коп. інфляційних, 2687782/два мільйона шістсот вісімдесят сім тисяч сімсот вісімдесят дві/грн. 19 коп. 3% річних, 5980000/ пять мільйонів девятсот вісімдесят тисяч/грн. 00 коп. пені, 61490/шістдесят одна тисяча чотириста девяносто/грн. 54 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Провадження в частині стягнення 29301088,23 грн. основного боргу припинити відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального Кодексу України.

4. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 30.10.2015 року.

Повний текст рішення складено 04 листопада 2015 р.

Суддя Р.В. Волков