ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2015 р. Справа № 909/512/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Матущак О.І.

розглянув апеляційну скаргу Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району від 02.09.15р., №11/1001

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.07.2015р.

у справі № 909/512/15

за позовом публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району, м.Івано-Франківськ,

про стягнення 21 557 грн. 47 коп., з яких: 13 135 грн. 20 коп. - основний борг, 938 грн. 22 коп. - пеня, 6 665 грн. 69 коп. - інфляційні втрати, 818 грн. 36 коп. - 3% річних

за участю представників сторін:

- від позивача - Данилевський О.М.

- від відповідача - не з'явились.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.09.2015р. апеляційну скаргу Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А. та Данко Л.С.

Розпорядженням виконуючого обов'язки голови Львівського апеляційного господарського суду від 05.11.2015р. в склад судової колегії по розгляду справи № 909/512/15 внесено зміни, замість судді Данко Л.С введено суддю Матущака О.І.

Права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України представнику позивача, що прибув в судове засідання, роз'яснено.

Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 09.07.2015р. у справі № 909/512/15 (суддя Кавлак І.П.) позов публічного акціонерного товариства «національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі ПАТ «НАК «Нафтогаз України») задоволено, з Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району (надалі Івано-Франківська КЕЧ району) на користь позивача стягнуто 13135,20 грн. основного боргу, 938,22 грн. пені, 6665,69 грн. інфляційних втрат, 818,36 грн. - 3% річних та відшкодовано судовий збір.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач своїх зобов'язань перед позивачем по договору № 13/2617-ТЕ-15 купівлі-продажу природного газу належним чином не виконав, заборгувавши останньому 13135,20 грн. За неналежне виконання умов договору позивач нарахував відповідачу 938,22 грн. пені, 818,36 грн. - 3% річних та 6665,69 грн. інфляційних втрат. З врахуванням того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б з достовірністю спростували наявність вказаної заборгованості, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» заявлені підставно та обґрунтовано.

Не погодившись із прийнятим рішенням Івано-Франківська КЕЧ району оскаржила його в апеляційному порядку, обґрунтовуючи свої доводи тим, що несвоєчасна оплата коштів за отриманий природний газ була викликана недотриманням з боку ПАТ «НАК «Нафтогаз України» норм діючого законодавства щодо відкриття спеціального рахунку для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів. На переконання апелянта з його боку зобов'язання виконувались належним чином, а саме ним 18.02.2013р. було подано документи по оплаті частини боргу до ГУ Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області із зазначенням вказаного у договорі номеру рахунку, однак кошти зараховано не було у зв'язку з недотриманням вимог щодо оформлення поданих документів. З метою належного та своєчасного виконання договірних зобов'язань Івано-Франківською КЕЧ району на адресу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» було направлено лист-звернення № 3/267 від 1.03.2013р. з проханням вказати поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, проте відповіді на даний лист отримано не було. Разом з тим, скаржник визнає наявну заборгованість за поставлений протягом січня-квітня 2013р. природний газ в розмірі 13135,20 грн., однак заперечує нарахування позивачем йому штрафних санкцій, так як вважає, що вина у виникненні даної заборгованості зі сторони Івано-Франківської КЕЧ району відсутня.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.96 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не подав, однак його представник в судовому засіданні висловив заперечення проти апеляційної скарги та надав пояснення по суті спору та подав на розгляд суду клопотання про долучення до матеріалів справи засвідченої копії акту приймання-передачі природного газу за січень 2013 року, який помилково не був долучений до матеріалів справи.

Апелянт участі уповноваженого представника в дане судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення йому поштового відправлення (а.с.127). З врахуванням того, що розгляд апеляційної скарги відкладався на клопотання скаржника, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, встановлені ч. 1 ст. 102 ГПК України, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

28 січня 2013 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (надалі - продавець) та Івано-Франківською КЕЧ району (надалі - покупець) було укладено договір №13/2617-ТЕ-15 купівлі-продажу природного газу (надалі договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 3.1.2 договору покупець до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає продавцю належним чином оформлену заявку на планові обсяги споживання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що приймання -передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язався повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4 договору).

Розділом 5 договору врегульовано питання ціни газу, а саме встановлено, що ціна (граничний рівець ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюється Національною комісією регулювання електроенергетики України і становить 1309,20 грн. (з ПДВ) за 1000 м3.

На виконання умов договору ПАТ «НАК «Нафтогаз України» поставив протягом січня-квітня 2013 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 13135,20грн., що підтверджується витягом з реєстрів споживачів природного газу за січень 2013 року (а.с.19), реєстром реалізації та транспортування природного газу з ресурсів ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за січень 2013 року (а.с. 20-21), податковою накладною від 31 січня 2013 року (а.с.18), актами приймання-передачі природного газу від 31 січня 2013 р. (а.с. 163), від 28 лютого 2013 року (а.с.22), від 31 березня 2013 року (а.с.23), від 30 квітня 2013 року (а.с.24).

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Згідно із п.10 Правил подачі та використання природного газу в народному господарстві України, затверджених наказом Держкомнафтогазу від 01.11.1994р. за № 355, розрахунки за газ здійснюються за цінами та в порядку, передбаченому договорами, які укладаються між газопостачальною і газозбутовою організаціями та споживачами, а також між газозбутовими організаціями та споживачами. Термін оплати, порядок нарахування оплати і перевірки правильності нарахування обумовлюється договором між сторонами.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством України, а також цим договором (п. 7.1 договору).

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, Івано-Франківська КЕЧ району своїх зобов'язань по договору належним чином не виконала, заборгувавши позивачу за переданий газ 13135,20 грн. За неналежне виконання умов договору, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» нарахувало відповідачу 938,22 грн. пені, 818,36 грн. - 3% річних та 6665,69 грн. інфляційних втрат, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Судова колегія, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення - відсутні, з огляду на наступне:

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини (ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України).

У відповідності зі ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно з ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем суду не надані докази, які б з достовірністю спростовували наявність заборгованості перед позивачем в розмірі 13135,20 грн., судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про підставність задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. А ч. 1 ст. 547 визначає, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 покупець у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми основної заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання даної умови договору, позивач правомірно нарахував відповідачу пеню в розмірі 938,22 грн.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що з відповідача підлягають стягненню 818,36 грн. - 3% річних та 6665,69 грн. - інфляційних втрат.

Щодо покликання апелянта на відсутність його вини у виникненні заборгованості, оскільки позивачем було зазначено невірний рахунок на зарахування коштів за оплату поставленого газу, судова колегія вважає такі безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). А відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Апелянт вказує на те, що він звертався до позивача з листом № 3/267 від 11.03.2013р. (а.с. 62) щодо виписки нового рахунку із зазначенням поточного рахунку із спеціальним режимом використання, однак такі твердження відповідача не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не подані належні докази надіслання такого листа на адресу позивача. Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається що відповідачем з березня 2013 року по березень 2015 р. не вчинялось жодних дій спрямованих на погашення спірної заборгованості.

Відповідно до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством України, а також цим договором.

Отже, оскільки наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.07.2015р. у справі № 909/512/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 10.11.2015р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Матущак О.І.