РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015Справа №910/22053/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "БАНК ПРОФЕСІЙНОГО ФІНАНСУВАННЯ"

до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -

Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк»

про розірвання попереднього договору та повернення коштів 21 500 000,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Павленко Н.В. (довіреність б/н від 30.10.2015)

від відповідача: не з'явились

від третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "БАНК ПРОФЕСІЙНОГО ФІНАНСУВАННЯ" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про розірвання попереднього договору від 17.10.2014 та стягнення суми оплати в розмірі 21 500 000, 00 за попереднім договором від 17.10.2014.

Позовні вимоги мотивовані істотною зміною обставин, а саме: ліквідацією Публічного акціонерного товариства "БАНК ПРОФЕСІЙНОГО ФІНАНСУВАННЯ", у зв'язку з чим позивач просить розірвати попередній договору від 17.10.2014 р. та стягнути грошові кошти у розмірі 21 500 000, 00 грн., які були перераховані за попереднім договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі 910/22053/15, розгляд справи призначено на 17.09.2015.

В судовому засіданні 17.09.2015 оголошено перерву до 01.10.2015.

01.10.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 відкладено розгляд справи № 910/22053/15 на 20.10.2015.

В судове засідання 20.10.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 р. продовжено строк вирішення спору на 15 днів, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк», розгляд справи відкладено на 05.11.2015 р.

У судовому засіданні 05.11.2015 р. представник позивача надав докази на підтвердження здійснення проплати за попереднім договором, надав усні пояснення по справі, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 05.11.2015 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 0511.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.10.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (далі - сторона 1) та Публічним акціонерним товариством "БАНК ПРОФЕСІЙНОГО ФІНАНСУВАННЯ" (далі - сторона 2) укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про що зроблено запис в реєстрі за № 2291 (далі - Попередній договір).

Відповідно до п. 1 Попереднього договору, сторона 1 та сторона 2 (чи інша особа на яку вкаже сторона 2) попередньо зобов'язуються укласти договір купівлі-продажу нежилих приміщень з № 1 по № 15 (групи приміщень № 5), з № 1 по № 6, №№ 8,10, 12,13, 14 (групи приміщень № 6) загальною площею 658,80 кв.м., що складає 5/100 частини від нежилого будинку площею 14611,10 кв.м, що розташований за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, будинок № 57 (літера А) (далі - нерухоме майно»), не пізніше 17 жовтня 2015 року (продовження цього терміну допускається за додатковим погодженням між сторонами, яке має бути нотаріально посвідченим) на умовах, визначених Попереднім договором.

Згідно з положеннями п. 11 Попереднього договору, в якості оплати сторона 2 перераховує стороні 1, грошові кошти у такі строки та розміри:

Грошові кошти у сумі 21 500 000,00 грн., в тому числі ПДВ, сторона 2 перерахувала на розрахунковий рахунок сторони 1 №01 в ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК», код банку 339339, до підписання цього договору.

Сторони дійшли згоди, що загальна вартість нерухомого майна складає 23 000 000,00 грн. (п. 12 Попереднього договору).

Сума, зазначена в п. 11 цього договору, підлягає заліку в ціну Предмету договору (п.1 цього Договору), що сторона 2 має заплатити стороні 1 при укладені та нотаріальному посвідченні Основного договору, що означає, що в момент підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторона1 отримає 1 500 000,00 грн., в тому числі ПДВ (п. 13 Попереднього договору).

Пунктом 19 Попереднього договору встановлено, що він є тільки підтвердженням намірів, і ні в якому разі не є договором купівлі-продажу.

Факт виконання п. 11 Попереднього договору підтверджується меморіальним ордером № 98_56 від 17.10.2014 р., а також випискою по рахунку позивача за 17.10.2014 р.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 01.07.2015 р. вих. № 1265, у якому пропонував розірвати Попередній договір та повернути оплату за попереднім договором у розмірі 21 500 000,00 грн.

Відповідач відповіді на лист не надав.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить розірвати Попередній договір від 17.10.2014 р. у зв'язку з істотною зміною обставин - ліквідацією ПАТ "БАНК ПРОФЕСІЙНОГО ФІНАНСУВАННЯ", та повернути грошові кошти у розмірі 21 500 000,00 грн., сплачені за Попереднім договором в ціну предмета Попереднього договору.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Господарського кодексу України за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Частиною 1 статті 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Як вбачається з положень п. 1 Попереднього договору, сторони зобов'язалися укласти основний договір не пізніше 17 жовтня 2015 року.

Однак, як вбачається з доказів, наявних в матеріалах справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.01.2015 р. № 35/БТ «Про віднесення ПАТ "БАНК ПРОФЕСІЙНОГО ФІНАНСУВАННЯ" до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 11 від 19.01.2015 р. « Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ПРОФІН БАНК», відповідно до п. 1 якого розпочато з 20.01.2015 р. процедуру виведення Публічного акціонерного товариства з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

У подальшому, 15.04.2015 р. Постановою Правління Національного банку України № 258 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БАНК ПРОФЕСІЙНОГО ФІНАНСУВАННЯ», прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ПРОФІН БАНК».

20.04.2015 р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 78 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ПРОФІН БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відповідно до якого вирішено розпочати процедуру ліквідації ПАТ "БАНК ПРОФЕСІЙНОГО ФІНАНСУВАННЯ" з 20.04.2015 р.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, частиною 1-2 статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, законодавство чітко визначає порядок внесення змін до договору, та передбачає, що таке внесення має відбуватися за згодою сторін угоди, а у випадку, коли певної згоди не досягнуто, заінтересована сторона вправі звернутися до суду, при умові одночасного існування чотирьох умов.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з листом від 01.07.2015 р. № 1265 з пропозицією розірвати Попередній договір, однак питання розірвання Попереднього договору від 17.10.2014 р. не вирішено сторонами у позасудовому порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов висновку, що відкликання банківської ліцензії та початок процедури ліквідації ПАТ БАНК ПРОФЕСІЙНОГО ФІНАНСУВАННЯ" є істотною зміною обставин в розумінні ст. 652 Цивільного кодексу України.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З положень п. 1 Попереднього договору вбачається, що сторони зобов'язалися укласти основний договір не пізніше 17 жовтня 2015 року.

Отже, останнім днем для виконання сторонами зобов'язань щодо укладення основного договору було 17 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 Господарського кодексу України зобов'язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні.

Згідно з ч.3 ст. 635 Цивільного кодексу України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направила другій стороні пропозицію про його укладення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом до суду 26.08.2015 р.

Будь яких відомостей щодо укладення основного договору до 26.08.2015 р., або направлення відповідачем пропозиції укласти договір матеріали справи не містять.

Оскільки, після звернення позивача до суду з даним позовом та порушення провадження у справі №910/22053/15 зобов'язання сторін за попереднім договором припинились в силу приписів ч. 3 ст. 635 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення провадження у даній справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору, оскільки не можна розірвати договір, який припинив свою дію на момент вирішення спору.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині вимоги про розірвання попереднього договору від 17.10.2014.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 21 500000,00 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 16, 17 Попереднього договору, при умові розірвання договору за згодою обох сторін, сторона 1 повертає суму, сплачену стороною 2 стороні 1 та звільняється від штрафу по даному Договору. В разі невиконання стороною 2 з будь-яких підстав умов цього договору, сторона 1 зобов'язана повернути стороні 2, сплачені стороною 2 стороні 1 грошові кошти за вирахуванням 10 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, оскільки попереднім договором не встановлено, що сума 21 500 000,00 грн. є завдатком, то остання є авансом.

Оскільки основний договір між сторонами укладений не був, а зобов'язання щодо його укладення припинилися в силу приписів ч. 3 ст. 635 ЦК України, передана позивачем відповідачу грошова сума у розмірі 21 500 000,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 13.02.2013 р. № 6-176цс12.

Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття майна виникають за наявності таких умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна; по-друге, щоб набуття або зберігання було здійснено за рахунок іншої особи; по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна. При цьому, до відсутності правової підстави набуття та зберігання майна стаття 1212 ЦК України відносить також і випадок, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала.

На підтвердження факту перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 21 500 000,00 грн. позивачем надано меморіальний ордер № 98_56 від 17.10.2014 р., а також виписку по рахунку позивача за 17.10.2014 р.

Більше того, відповідач підписавши Попередній договір від 17.10.2014 підтвердив перерахування зазначених коштів (п. 11 Попереднього договору).

Враховуючи те, що до моменту звернення позивача з даним позовом до суду основний договір укладено не було, зобов'язання з його укладення на момент вирішення спору припинилось, доказів передачі майна у власність позивача або повернення грошових коштів відповідачем матеріали справи не містять, то суд дійшов висновку, що підстава набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 21 500 000,00 грн. на момент їх сплати існувала, але згодом відпала.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 1212 ЦК України відповідач зобов'язаний повернути позивачу сплачені останнім грошові кошти в сумі 21 500 000,00 грн, як такі, що були набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 11.06.2015 р. у справі № 909/238/14.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 21 500 000,00 грн. підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 21 500 000,00 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 (у редакції чинній на час подання позову), за подання позовних заяв майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Оскільки, розмір задоволених вимог складає 21 500 000,00 грн., то розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 73 080,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету.

Згідно із п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (у редакції чинній на час подання позову) від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.01.2015 р. № 35/БТ «Про віднесення ПАТ "БАНК ПРОФЕСІЙНОГО ФІНАНСУВАННЯ" до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 11 від 19.01.2015 р. « Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ПРОФІН БАНК», відповідно до п. 1 якого розпочато з 20.01.2015 р. процедуру виведення Публічного акціонерного товариства з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

15.04.2015 р. Постановою Правління Національного банку України № 258 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БАНК ПРОФЕСІЙНОГО ФІНАНСУВАННЯ», прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ПРОФІН БАНК».

Оскільки, позов було подано уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка у відповідності до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (у редакції чинній на час подання позову) була звільнена від сплати судового збору, судовий збір в сумі 73 080,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі № 910/22053/15 в частині позовних вимог про розірвання Попереднього договору від 17.10.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 2291, припинити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, код 16467237) на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК ПРОФЕСІЙНОГО ФІНАНСУВАННЯ" (01135, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 69, код 09806437) грошові кошти у розмірі 21 500 000,00 грн.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, код 16467237) в дохід Державного бюджету України 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 10.11.2015 р.

Суддя С.О. Турчин