ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2015 р.Справа № 922/5542/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Яризька В.О.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю агропромислова асоціація "Агросвіт", м. Харків,
до товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна", м. Харків, , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1, м. Харків,
про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_2 (дов.),

третьої особи - ОСОБА_2 (дов.),

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю агропромислова асоціація "Агросвіт", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна", в якій просить суд визнати недійсним договір № 1-ВПВ відступлення права вимоги від 01.05.2015 р., укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Новаагро Україна". Позивач просить також покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 01.10.2015р. порушено провадження у даній справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1.

В слуханні справи 15.10.2015р. оголошено перерву до 29.10.2015р. о 10:30 год.

У судове засідання 29.10.2015р. позивач не з'явився, через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки представника через участь в іншому судовому засіданні.

У судовому засіданні 29.10.2015р. представник відповідача заявив клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

ОСОБА_2 того 29.10.2015р. від представника відповідача надійшло клопотання про колегіальний розгляд справи, яке обґрунтовано складністю справи № 922/5542/15.

У судовому засіданні 29.10.2015р. задоволено клопотання відповідача про фіксування судового процесу технічними засобами, у зв'язку з чим в слуханні справи була оголошена перерва для підготовки звукозаписувальних технічних засобів до 03.11.2015 р. о 12:30 год.

До початку судового засідання 03.11.2015р. від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У судовому засіданні 03.11.2015р. представник відповідача заявив, що не наполягає на фіксуванні судового процесу технічними засобами, вказав, що фіксація судового процесу за допомогою ведення протоколу судового засідання в письмовій формі не завадить йому в реалізації процесуальних прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

За таких обставин фіксування судового процесу було здійснено шляхом ведення протоколу судового засідання в письмовій формі з відображенням в ньому інформації відповідно ч. 2 ст. 81-1 ГПК України.

У судовому засіданні 03.11.2015р. представник відповідача також відмовився від клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

Суд вважає за необхідне зазначити, що питання щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції врегульовано статтею 15 Закону України "Про судоустрій України і статус суддів". Даною нормою, зокрема, встановлено, що справи у судах першої інстанції розглядаються суддею одноособово або колегією суддів.

Законодавчий припис щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції кореспондується із частиною 1 статті 4-6 Господарського процесуального кодексу України, згідно вимог якої справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Суд не вважає дану справу складною, а відповідачем зворотного не доведено.

За таких обставин, а також враховуючи зміну позиції відповідача щодо заявленого ним клопотання, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення колегіального розгляду справи.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В слуханні справи 15.10.2015р. була оголошена перерва, в тому числі і за клопотанням позивача, який просив надати йому додатковий час для представлення доказів у справі. Судом була оголошена перерва на два тижні, тобто судом створені належні умови для реалізації позивачем свого права щодо надання доказів у справі, однак в клопотанні про відкладення розгляду справи позивачем не обґрунтовано за яких обставин він не зміг надати додаткові докази, хоча мав на це час.

ОСОБА_2 того в клопотанні, яке подано до канцелярії суду безпосередньо 29.10.2015р., тобто в день судового засідання по даній справі, зазначено про участь представника ОСОБА_3 в судовому засіданні по кримінальній справі в Чугуївському міськрайонному суді Харківської області, однак до клопотання не надано доказів на підтвердження того, що представник бере участь у іншій справі саме 29.10.2015р. о 10:30 год.

Крім того суд враховує, що про участь у судовому засіданні в кримінальній справі представнику було відомо завчасно, а отже у позивача був час надати докази, які він бажав надати, а також забезпечити явку іншого представника в судове засідання по даній справі.

Суд вважає, що така поведінка позивача свідчить про недобросовісне користування своїми процесуальними правами та про затягування судового розгляду справи. Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

За таких обставин судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача за наявними у справі документами.

Вислухавши представників сторін, які були присутні в судових засіданнях по даній справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

15 січня 2015 року між ОСОБА_1 (позикодавець, третя особа) та товариством з обмеженою відповідальністю агропромисловою асоціацією "Агросвіт" (позичальник, позивач) був укладений Договір про надання зворотної фінансової допомоги № 15/01/15-ФП.

01 травня 2015 року між ОСОБА_1 (первісний кредитор, третя особа) та товариством з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" (новий кредитор, відповідач) був укладений Договір про відступлення права вимоги № 1-ВПВ , за умовами якого до нового кредитора перейшло право вимоги первісного кредитора до товариства з обмеженою відповідальністю агропромислової асоціації "Агросвіт" , , що має місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Маршала Бажанова, буд. 5, літ."Б-3" (надалі - боржник) на підставі Договору про надання зворотної фінансової допомоги № 15/01/15-ФП року.

Позивач вважає, що вказаний договір про відступлення права вимоги має бути визнаний недійсним, оскільки ОСОБА_1 є пов'язаною особою з ТОВ "Новаагро України", а отже фактичної зміни кредитора не відбулось, а тому укладений договір є фіктивним.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачені статтею 203 ЦК України, а саме :

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише не вчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

Суд зазначає, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, а також такий правочин не створює цивільно-правових наслідків.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.07.2015. у справі 922/4141/15 за позовом ТОВ "Новаагро Україна" до ТОВ АПА "Агросвіт" про стягнення 1805849,00 грн., яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.10.2015р., позовні вимоги задоволені, а саме стягнута заборгованість, яка виникла за Договором про надання фінансової допомоги № 15/01/15-ФП від 15.01.2015р. та була відступлена ТОВ "Новаагро Україна" за договором № 1-ВПВ від 01.05.2015р.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням суду у справі 922/4141/15 встановлено, що всі належні документи, під час укладення договору уступки прав вимоги, були передані до Нового кредитора у відповідності до вимог ст. 517 ЦК України. Новий кредитор (ТОВ "Новаагро Україна") звернувся до боржника ТОВ АПА "Агросвіт" про стягнення заборгованості за договором № 15/01/15-ФП від 15.01.2015р., право вимоги якої було отримано ним за договором № 1-ВПВ від 01.05.2015р.

До матеріалів справи відповідачем надана копія платіжного доручення № 334 від 19.06.2015р., згідно з яким відповідачем перераховано третій особі 1805849,00 грн. згідно договору про відступлення права вимоги № 1-ВПВ від 01.05.2015р.

Викладене свідчить про те, що ТОВ "Новаагро Лімітед" виконало взяті на себе зобов'язання за спірним договором, а також реалізувало отримані права за таким договором, що свідчить про те, що спірний договір уступки права вимоги спрямований на набуття сторонами цивільних прав та обов'язків та не може вважатись фіктивним.

Суд зазначає, що позивачем не доведено, що відповідач та третя особа, укладаючи спірний договір, не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Суд звертає увагу на те, що ТОВ "Новаагро Україна" є юридичною особою, яка відповідно до ст. 10 ЦК України наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

Відповідно до п. 1.9. Статуту ТОВ "Новаагро Україна" самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним йому майном. ТОВ "Новаагро Україна" не відповідає за зобов'язаннями інших осіб, навіть своїх учасників.

ОСОБА_1 є фізичною особою та відповідно до приписів ст. 24 ЦК України є окремим учасником цивільних відносин, який має цивільну дієздатність.

Отже, спірний договір укладений дієздатними та правоздатними особами.

Позивач посилається на те, що відповідач та третя особа є пов'язаними між собою.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Як вже зазначено судом, спірний договір укладений дієздатними та правоздатними особами, заборони щодо укладення договору між якими не передбачено діючим законодавством.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що діюче законодавство не містить заборони щодо укладення договорів між пов'язаними особами та господарські відносини між пов'язаними особами не є порушенням законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умови, викладені в спірному договорі були визначені та погоджені сторонами, жодна з яких не суперечить ані чинному законодавству, ані моральним засадам суспільства.

Письмова форма договору сторонами дотримана.

У судовому засіданні 15.10.2015р. представник позивача посилався на те, що ним виконані перед третьою особою умови договору № 15/01/15-ФП від 15.01.2015р., за яким передано право вимоги відповідачу, однак доказів такого виконання суду не надано.

Суд зазначає, що згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 518 ЦК України передбачено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Таким чином, посилання на здійснення розрахунку позивачем з первісним кредитором на момент укладення договору про відступлення права вимоги стосуються виконання умов договору та не є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не наведено жодної обставини, за якої спірний договір може бути визнаний недійсним, судом також при розгляді справи не встановлені обставини, які б свідчили про недійсність спірного договору.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги нормативно та документально не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 22, 32-35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 09.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_4