КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2015 р. Справа№ 910/9396/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Білецькому Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Ромащенко К.В. (дов. №250/2-293 від 16.12.2014 року (в приміщенні господарського суду Дніпропетровської області);

від відповідача: Селіваненко А.В. (дов. №60 від 10.08.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Публічного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року

у справі №910/9396/15 (суддя Ломака В.С. )

за позовом Публічного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського", м. Дніпропетровськ

до Державної адміністрації залізничного транспорту України, м. Київ

про стягнення 120, 14 доларів США, що еквівалентно 2 798, 88 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державної адміністрації залізничного транспорту України про стягнення 120, 14 доларів США, що еквівалентно 2 798, 88 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 рок у справі №910/9396/15 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності вини перевізника у втраті вантажу, як і самої втрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі №910/9396/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до Протоколу про автоматизований розподіл справ між суддями від 21.07.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Кропивна Л.В. (головуючий), судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Жук Г.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2015р. у справі №910/9396/15 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Кропивна Л.В. (доповідач), судді: Жук Г.А., Смірнова Л.Г.) вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження, а її судовий розгляд призначено на 19.08.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2015 року, у зв'язку з перебуванням суддів Жук Г.А. у відпустці, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2015 року прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі №910/9396/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2015 року розгляд справи №910/9396/15 відкладено на 21.10.2015 року.

21.10.2015 року, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Кропивної Л.В. у відпустці, відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50, підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" передано на розгляд головуючому судді Агриковій О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 року у справі № 910/9396/15 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі № 910/9396/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 11.11.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 року клопотання Публічного акціонерного товариства "Євраз- Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; розгляд справи відбудеться впризначений час в режимі відеоконференції.

06.11.2015 року до канцелярії суду надійшло клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

В судове засідання, призначене на 11.11.2015 року, з'явились представники сторін, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги. Представник відповідача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 15.03.2008 року між Публічним акціонерним товариством "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" (покупець) та ВАТ "Ванадій" (постачальник) було укладено Контракт № 337 В (поставка) (а.с. 17-18).

У відповідності до п.1.1. вказаного контракту постачальник зобов'язався передати у власність покупцю, а покупець - прийняти і оплатити товар.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що на виконання вказаного Контракту постачальником було направлено позивачу товар - окатиші залізорудні згідно досилочної накладної №46067559 від 14.05.2014 року (а.с. 14) до залізничної накладної №АТ 762625 від 07.05.2014 року (а.с. 12) в залізничному вагоні №53441770 зі станції відправлення Качканар, Свердловської залізниці, РФ, код станції 773008, на станцію призначення Горяїново, Придніпровської залізниці, Україна, код станції 451307.

Відповідно до пояснень позивача, під час прийняття вантажу та його перевантажування вантажоодержувачем було виявлено нестачу товару, про що складено комерційний акт серії Б №070649/8 від 16.05.2014 року (а.с. 15-16).

З вказаного комерційного акту вбачається, що вагон надійшов у справному стані, вантаж було завантажено відправником, при цьому, при зважуванні вагону встановлено наступні показники: бр. 90150 кг., т. 23400 кг, нт. 66750 кг., проте як по документам мало бути: бр. 91980 кг, т. 23400 кг, нт. 68580 кг. Таким чином виявлено недостачу вагою 1830 кг та відзначено, що товар, якого недостає, міг вміститись у вагоні, завантаження нижче бортів 1200 мм, зліва по ходу потягу над 5 та 6 люком воронкоподібне поглиблення довжиною 1000 мм, шириною 1000 мм, глибиною 300 мм, маркування в документі не значиться, фактично маркування відсутнє, двері люків зачинені, течії вантажу немає.

06.08.2014 року позивач звернувся до відповідача із претензією №4889, у відповідності до якої просив відшкодувати вартість втраченого товару (а.с. 21-24).

Листом від 15.01.2015 року (а.с. 27) відповідач вимоги позивача відхилив та зазначив, що залізниця маси вантажу та стан навантаження не засвідчувала, а технічний стан вагону відповідно до акту №2 від 16.05.2014 року свідчить про те, що недостача вантажу виникла внаслідок нещільного прилягання кришок люків та наявності зазорів.

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з тим, що під час прийняття вантажу та його перевантажування вантажоодержувачем було виявлено нестачу товару, у чому позивач вбачає вину відповідача та просить стягнути з нього понесені збитки.

Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Пунктом 8 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що між сторонами склалися правовідносини перевезення вантажу.

Згідно з статтями 908 Цивільного кодексу України, 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України визначено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо перевезення встановлюється договором, якщо інше не визначено, зокрема, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статей 908 Цивільного кодексу України, 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами.

Відповідно до § 1 ст. 12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі за текстом - УМВС), відправник несе відповідальність за правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки від неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від того, що вони внесені в невідповідну графу накладної.

Згідно параграфу 6 статті 23 УМВС, внесені відправником у накладну відомості про масу вантажу і кількості вантажних місць тільки тоді можуть бути доказом проти залізниці: 1) якщо перевірка маси вантажу була проведена залізницею, відомості про масу вантажу внесені в накладну в графу "Маса (в кг) визначена залізницею" і засвідчені нею в графі "Штемпель станції зважування, підпис"; 2) якщо перевірка кількості місць вантажу була проведена залізницею, відомості про кількість місць вантажу внесені в накладну в графу "Відмітки залізниці" і засвідчені в ній підписом працівника і накладенням штемпеля станції.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що у відповідності до досилочної накладної №46067559 від 14.05.2014 року до залізничної накладної №АТ 762625 від 07.05.2014 року вантаж було завантажено засобами вантажовідправника без участі залізниці.

При цьому, в графі 11 накладної зазначено, що вантаж завантажено згідно гл. 1 додатку № 14 УМВС та вказано, що вагони не належать перевізнику.

В графі 13 накладної вказано масу, визначену відправником - 613 720 кг, при цьому в графі 49 штамп станції зважування та в графі 32 дані про масу визначену залізницею - відсутні.

В графі 24 досилочної накладної вказано масу, визначену відправником - 68 580 кг, при цьому в графі 58 штамп станції відправлення та в графі 25 дані про масу визначену залізницею - відсутні.

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вантаж у вагони завантажено засобами вантажовідправника без участі перевізника, вагони не належать останньому і при цьому він не засвідчував масу вантажу, визначеному відправником. Отже, відомості про масу вантажу, внесені відправником у накладну, не можуть бути належним доказом завдання збитків залізницею позивачу.

Статтею 34 ГПК передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стосовно спорів, пов'язаних з перевезенням вантажів залізницею, перелік таких доказів установлено статтями 130 і 133 Статуту. При цьому накладна, вантажна (квитанція про приймання вантажу до перевезення), багажна, вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника та вантажоодержувача при перевезенні вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць у випадках, передбачених статтею 129 Статуту (п.3.2. Роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 року №04-5/225 «Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею").

Колегія суддів наголошує на тому, що з комерційного акту вбачається, що вагон надійшов справним, завантажувався відправником, двері та люки були закриті, протікання вантажу відсутнє.

Докази, які б підтверджували не лише наявність нестачі вантажу, але й її причину, в матеріалах справи відсутні.

В комерційному акті відзначено про відсутність захисного маркування поверхні вантажу.

Положеннями § 4 ст. 9 УМВС передбачено, що внутрішніми правилами, які діють на залізниці відправлення, визначається, ким повинно проводитися завантаження - залізницею або відправником. Якщо завантаження повинно проводитися відправником, то він зобов'язаний встановити придатність вагона для перевезення даного вантажу (ч. 3 § 4).

Завантаження у спірний вагон здійснювалось засобами відправника, а відповідно до вимог ч. 3 ст. 308 Господарського кодексу України, які кореспондуються з вимогами ч. 2 ст. 917 Цивільного кодексу України, вантажовідправник зобов'язаний був підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення.

З аналізу наведених норм слідує, що відправник зобов'язаний був визначити не лише технічний стан вагону, але і його придатність у комерційному відношенні для перевезення конкретного вантажу.

Відповідно до п. 12 § 3 ст. 23 УМВС, залізниця звільняється від відповідальності за повну або часткову втрату вантажу, зменшення маси, пошкодження, псування або зниження з інших причин якості вантажу, прийнятого до перевезення, якщо повна або часткова втрата, зменшення маси, пошкодження, псування або зниження якості вантажу з інших причин відбулися внаслідок того, що відправник здійснив завантаження вантажу в непридатний для перевезення даного вантажу вагон або контейнер, хоча цю непридатність він повинен був визначити відповідно до § 4 статті 9 або § 11 Додатку 8 при перевірці стану вагона або контейнера з його вигляду; факт навантаження вантажу у вагон відправником встановлюється на підставі запису, зробленого ним у накладній в графі "Завантажено" відповідно до § 4 статті 9; якщо в цій графі відсутні відомості про те, ким завантажений вантаж, вважається, що завантаження проводилася відправником.

Згідно відомостей залізничної накладної вагон не належить перевізнику, а тому, з урахуванням зазначених вище норм, перевізник не може нести відповідальність за його придатність для перевезення конкретного вантажу.

Відповідно до даних Акту №2 про технічний стан вагону від 16.05.2014 року (а.с. 43) в люках спірного вагону наявні зазори, які позивач міг бачити, але таких недоліків не усунув.

За змістом статті 31 Статуту та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу (п.3.20 Роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 року №04-5/225 «Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею").

Колегія суддів зазначає, що технічна придатність характеризує справність транспортних засобів, а комерційна - інші властивості транспортних засобів. Надані транспортні засоби або контейнери можуть бути технічно справними, однак забрудненими, зі стійким запахом, не продезинфіковані та ін., і це може негативно впливати під час транспортування на якість груза.

Враховуючи викладене, не зважаючи на технічну справність вагону, в розумінні комерційної придатності вагон є не придатним для перевезення даного виду вантажу.

Жодних доказів, які спростовують дані вказаного Акту позивачем до суду не представлені.

Крім того, п.3.13. Роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 року N04-5/225 «Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", згідно зі статтею 53 Статуту, пунктом 30 Правил видачі вантажів у разі потреби встановлення розміру або причини недостачі, псування або пошкодження вантажу і суми, на яку знижено його вартість, залізниця за власною ініціативою чи на вимогу одержувача запрошує експертів. Експертиза провадиться в присутності начальника станції, його заступника або іншого уповноваженого начальником станції працівника. Одночасно з викликом експерта станція повідомляє про це одержувача, який має право взяти участь в експертизі вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, одержувач не предявлял вимогу до залізниці про проведення експертизи.

Господарський суд не може зобов'язати залізницю відремонтувати або доукомплектувати пошкоджену (розукомплектовану) з її вини продукцію, або видати в натурі втрачений при перевезенні вантаж, оскільки це не передбачено Статутом. Частину п'яту статті 114 Статуту , якою обумовлено, що витрати і збитки, не передбачені договором перевезення і Статутом, не підлягають відшкодуванню, слід застосовувати з урахуванням частини другої статті 9 ЦК України, якою визначено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання, а стаття 23 Закону України "Про залізничний транспорт" та стаття 314 ГК України саме і встановлюютьобмежену матеріальну відповідальність перевізника (п.3.14. Роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 року №04-5/225 «Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею").

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що позивачем не доведено належними доказами наявності вини перевізника у втраті вантажу, як і наявності самої втрати, з урахуванням того, що доказ ваги вантажу в накладних з огляду на відсутність даних про її засвідчення залізницею не може братись до уваги у цьому спорі, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі №910/9396/15.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі №910/9396/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі №910/9396/15 залишити без змін.

3. Справу №910/9396/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко