КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р. Справа№ 910/14970/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання - Філімоновій І.Є.

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015

у справі № 910/14970/15 (головуючий суддя: Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛ ІНВЕСТ ЛТД"

до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

про визнання іпотечного договору недійсним

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛ ІНВЕСТ ЛТД" до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання іпотечного договору № 2 від 23.05.2013 недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 біло залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "БРОКБІЗНЕСБАНК".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний правочин укладено та підписано від імені позивача генеральним директором з перевищенням повноважень, а тому він підлягає визнанню недійсним, оскільки порушує вимоги п. 1 та п. 2 ст. 203 ЦК України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.07.2015 у справі № 910/14970/15 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛ ІНВЕСТ ЛТД" задоволено повністю, визнано недійсним Іпотечний договір №2 від 23.05.2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест ЛТД", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравковецькою А.М. за реєстровим №710.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент укладання спірного договору директор ТОВ «Капітал Інвест ЛТД» Коломієць О.М. не мав необхідний обсяг повноважень для підписання іпотечного договору, оскільки рішення загальних зборів, яким останнього було наділено право на вчинення такого правочину, було визнано в судовому порядку недійсним.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" та Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулись до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015р. у справі №910/14970/15 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями та згідно з пп. 2.3.44. п. 2.3. положення про автоматизовану систему документообігу суду, апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015р. у справі №910/14970/15 передано на розгляд колегії суддів головуючий суддя Зеленін В.О., судді Синиця О.Ф., Ткаченко Б.О.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2015р., враховуючи перебування судді Синиці О.Ф. та судді Ткаченка Б.О. у відпустці, вирішено здійснити розгляд справи №910/14970/15 у складі колегії суддів: головуючий суддя Зеленін В.О., судді Зубець Л.П., Шевченко Е.О.

Ухвалою від 14.08.2015р. колегія суддів у зазначеному складі прийняла до свого провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" та призначила її до розгляду на 23.09.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 року, у зв'язку з виходом судді Синиці О.Ф. з відпустки, а також формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, сформовано для розгляду апеляційних скарг у справі № 910/14970/15 колегію суддів у складі: головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Синиці О.Ф., Шевченка Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2015р. колегія суддів у зазначеному складі прийняла до свого провадження справу №910/14970/15 та об'єднала у одне провадження розгляд апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк".

23.09.2015р. суддями Зеленіним В.О., Синицею О.Ф. та Шевченком Е.О. подано заяви про самовідвід від розгляду апеляційних скарг у справі №910/14970/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.09.15р. заяву про самовідвід суддів Зеленіна В.О., Синиці О.Ф., Шевченка Е.О. задоволено та передано справу №910/14970/15 для визначення складу суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.09.15р. визначено колегію суддів у складі головуючий суддя: Тищенко О.В., судді Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.15р. справу910/14970/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Іоннікова І.А., Тарасенко К.В. та призначено розгляд справи на 06.10.15р.

Через загальний відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду від організації знімальної групи " 5 канал" надійшло клопотання про відеозйомку судового процесу, яке задоволено колегією суддів.

У судовому засіданні 06.10.15р. оголошено перерву до 19.10.15р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.15р. у зв'язку з неявкою представника відповідача розгляд справи було відкладено на 10.11.15р.

10.11.2015 року через відділ документального забезпечення надійшла заява представника відповідача про відкладення розгляду справи, у якій представник відповідача просив відкласти розгляд справи з огляду на те, що рішення господарського суду у справі № 910/8438/15-г від 28.05.2015, яким було визнано недійсним протокол загальних зборів позивача № 04/13 від 07.05.2015, на даний момент переглядається в апеляційному порядку.

Колегія суддів заслухавши учасників процесу вирішила відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача, оскільки у відповідності до господарського процесуального законодавства скасування судового рішення у справі № 910/8438/15-г від 28.05.2015, яке було покладено в основу рішення даної господарської справи може бути самостійною підставою для перегляду судового рішення господарського суду м. Києва у справі № 910/14970/15 від 22.07.2015 року за нововиявленими обставинами.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги власних апеляційних скарг підтримали, просили суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду м. Києва від 22.07.2015 року у справі № 910/14970/ скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів викладених скаржниками в апеляційних скаргах, просили суд відмовити в їх задоволенні та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційних скарг, наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2013 між публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (позичальник) та публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (позикодавець) укладено договір кредитної лінії № 280 (далі за текстом - кредитний договір), відповідно до п. 2.1. якого банк зобов'язався надати на умовах цього договору, а позичальник зобов'язався отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку і на умовах, визначених цим договором.

Пунктами 2.2., 2.3. кредитного договору сторони погодили, що кредит надається у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 21.11.2014 та максимальним лімітом кредитування в розмірі 300 000 000,00 грн.

23.05.2013 в забезпечення виконання кредитних зобов'язань ПАТ "Брокбізнесбанк" по кредитному договору № 280 від 23.05.2013 між публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (іпотекодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест ЛТД" (іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 2 (далі за текстом - іпотечний договір), відповідно до п.п. 1.1., 1.4. якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання передав в іпотеку, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, що належить іпотекодавцю на праві власності, а саме: нежилий будинок, загальною площею 2 590,8 кв.м, який знаходиться у м. Києві по вул. Саксаганського, буд. 115а, вартістю 144 015 000,00 грн, визначеною за взаємною згодою сторін.

Посилаючись на те, що на момент підписання договору від 23.05.2013 року у особи, яка їх підписувала від імені ТОВ " Капітал Інвест ЛТД ", були відсутні необхідні повноваження, позивач просив суд визнати договір іпотеки недійсним з підстав ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 2 статті 20 Господарського суду України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами.

За приписами статей 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України звертаючись з позовами до господарських судів, підприємства, установи, організації реалізують надане їм право захищати в судовому порядку свої порушені або оспорюванні права та охоронювані законом інтереси у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України.

Згідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позивач звернувся до господарського суду з позовною вимогою про визнання недійсним укладеного між ТОВ "Капітал Інвест ЛТД" та ПАТ "Державний ощадний банк України" іпотечного договору № 2 від 23.05.2015 р., з мотивів перевищення особою, яка представляла інтереси позивача, власних повноважень на укладення такого правочину

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203);

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203);

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203);

- правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч.4 ст. 203)

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Пунктами 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ „Про захист прав споживачів" (в редакції Закону від 1 грудня 2005 року № 3161-ІУ), Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІУ „Про оренду землі" (в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року № 1211-IV) та іншими актами законодавства.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Проаналізувавши укладений між ТОВ "Капітал Інвест ЛТД" та ПАТ "Державний ощадний банк України" іпотечний договір № 2 від 23.05.2015 р., колегія суддів з урахуванням встановлених обставин справи дійшла висновку, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для визнання його недійсним з огляду на наступні обставини.

Положеннями ч. 1 ст. 574 Цивільного кодексу України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом, спірний договір іпотеки від 23.05.2015р., від імені ТОВ "Капітал Інвест Лтд" підписано генеральним директором Коломійцем О.М., який діє на підставі статуту.

Поняття і види господарських товариств, правила їх створення, діяльності, а також права і обов'язки їх учасників та засновників визначаються Законом України «Про господарські товариства».

Згідно до ст. 11-1 Закону України «Про господарські товариства» законодавство про господарські товариства ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законодавчих актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Згідно з положеннями статті 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 113 Цивільного кодексу України встановлено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України Товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Згідно ч. 1. 2 ст. 143 Цивільного кодексу України установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут. Статут товариства з обмеженою відповідальністю крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника; склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень; розмір і порядок формування резервного фонду; порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі.

Ст. 143 Цивільного кодексу України кореспондується із ст. 4 Закону України "Про господарські товариства" від 19.09.1991р. №1576-ХП та встановлює, що товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі Статуту.

У відповідності до статті 23 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи управління товариством та їх посадові особи управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства.

Посадовими особами органів управління товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії, а у товариствах, де створена наглядова рада товариства, - голова та члени ради наглядової ради товариства.

Згідно з приписами ст. 145 Цивільного кодексу України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства.

Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить: 1) визначення основних напрямів діяльності товариства, затвердження його планів і звітів про їх виконання; 2) внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу; 3) створення та відкликання виконавчого органу товариства; 4) визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; 5) затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків товариства; 6) вирішення питання про придбання товариством частки учасника; 7) виключення учасника із товариства; 8) прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу.

Статутом товариства і законом до виключної компетенції загальних зборів може бути також віднесене вирішення інших питань.

Питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства.

За умовами статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест ЛТД", в редакції, чинній на дату укладення спірного договору, вищим органом Товариства є Загальні Збори його учасників.

Нормами ст. ст. 97, 99, 161 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснюють його органи (загальні збори і виконавчий орган); виконавчий орган створюють загальні збори в складі однієї або кількох осіб і він діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом товариства і законом; виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Пунктом 11 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛ ІНВЕСТ ЛТД", в редакції від 09.11.2012 року, чинній на момент укладення Іпотечного договору №2 від 23.05.2013 року, передбачено, що виконавчим органом Товариства, який здійснює керівництво його поточною та оперативною діяльністю є Дирекція Товариства на чолі з Генеральним директором.

У відповідності до п. 11.5 Статуту Товариства генеральний директор без довіреності діє від імені Товариства, представляє інтереси з усіх питань діяльності Товариства в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, як на Україні, так і за кордоном. Генеральний директор не має права без погодження з Загальними Зборами Учасників розпоряджатись майном Товариства, в тому числі наданням його у заставу та інше. Генеральний директор має право без довіреності від імені Товариства будь - які правочини, юридичні дії спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків, зокрема, розпоряджатися грошовими коштами ,укладати договори, контракти та угоди Товариства у відповідності з чинним законодавством та цим Статутом без погодження з Загальними Зборами Учасників, що не перевищують суму 100 000 грн. 00 коп.

07.05.2013 року Загальними зборами позивача прийнято рішення (оформлене протоколом №04/13) про надання згоди на надання в заставу нежилого приміщення загальною площею 2590,8 кв.м., який знаходиться у м. Києві, вул. Саксаганського, буд. 115а та належить Товариству з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛ ІНВЕСТ ЛТД" на праві власності з метою виступити майновим поручителем по зобов"язаннях АТ "Брокбізнесбанк", які виникнуть при підписанні Договору відновлювальної кредитної лінії між АТ "Державний ощадний банк України" та АТ "Брокбізнесбанк", а також уповноважено генерального директора ТОВ "КАПІТАЛ ІНВЕСТ ЛТД" Коломійця Олександра Миколайовича на здійснення усіх необхідних дій та підписання усіх необхідних документів, пов"язаних з наданням в заставу майна та укладенням договору іпотеки нежилого приміщення загальною площею 2590,8 кв.м., який знаходиться у м. Києві, вул. Саксаганського, буд. 115а, з метою виступити майновим поручителем по зобов"язаннях АТ "Брокбізнесбанк", які виникнуть при підписанні Договору відновлювальної кредитної лінії між АТ "Державний ощадний банк України" та АТ "Брокбізнесбанк".

Проте рішенням Господарського суду м. Києва від 28.05.2015 року по справі №910/8438/15-г визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест ЛТД" ( інд. 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 115-А, ) від 07 травня 2013 року, що оформлено протоколом № 04/13.

Згідно п. 2-4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Частини 2 - 4 цієї статті вказують на факти, які містяться у винесених раніше судових рішеннях. Ці факти мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, позаяк їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України „Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі „Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу „Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Зі змісту даного судового акту вбачається, що директор ПрАТ "Компанія з управління активами адміністратор пенсійного фонду "Брокбізнесінвест", приймаючи на Загальних зборах учасників ТОВ "Капітал Інвест ЛТД" рішення від імені Фонду, яким управляє ПрАТ "Компанія з управління активами адміністратор пенсійного фонду "Брокбізнесінвест" про розпорядження нерухомим майном на суму 168 534 000 грн. 00 коп., перевищив свої повноваження, порушив приписи Закону України "Про інститути спільного інвестування", п. 7.4.21 Статуту ПрАТ "Компанія з управління активами адміністратор пенсійного фонду "Брокбізнесінвест", не погодивши свої дії з акціонерами управителя, ПрАТ "КУА "Компанія з управління активами адміністратор пенсійного фонду "Брокбізнесінвест", та не отримавши акт органу юридичної особи на відповідні повноваження.

Таким чином, рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест Лтд" оформлене протоколом №04/13 від 07.05.2013р., не створило відповідних правових наслідків для сторін, оскільки воно є недійсними.

Як роз'яснено в п. 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11 якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень.

Ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України встановлено, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно з ч. 5 ст. 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків.

З огляду на обов'язкову перевірку банком повноважень осіб, які підписують кредитні договори, договори застави, ПАТ "Державний ощадний банк України" за всіма обставинами не могло не знати про обмеження повноважень генерального директора на підписання договору іпотеки, оскільки таке обмеження міститься безпосередньо у статуті позивача, який надавався співробітникам банку, останній не був позбавлений права спів ставити рішення прийняте загальними зборами, яке оформлене протоколом № 04/13 від 07.05.2013 та в подальшому було визнано недійсним рішенням Господарського суду м. Києва від 28.05.2015 року по справі №910/8438/15-г, з положеннями статуту позивача.

Тобто, банк, за умови виконання ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", мав беззаперечні можливості визначити відсутність у Коломійця О.М., який на той час був генеральним директором, відсутність повноважень на підписання спірного правочину.

Отже, виходячи з встановлених обставин справи, що знайшли своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, судова колегія погоджується із висновками місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору іпотеки від 23.05.2013р.

Доводи апеляційних скарг зводяться до наполягань скаржників на порушенні судом першої інстанції ст.ст. 203, 215, 241 ЦК України; водночас, виходячи із наведеного вище, дані доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку. Інші доводи апеляційних скарг є ідентичними доводам, викладеним у відзивах до позовної заяви, їм дана належна оцінка судом попередньої інстанції, та є спростованими.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання апеляційних скарг покладається на самих апелянтів.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 22.07.2015 року по справі № 910/14970/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/14970/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко