РІШЕННЯ

09 листопада 2015 року Справа № 913/756/15

Провадження № 4/913/756/15

За позовом

Публічного акціонерного товариства Банк Демарк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м.Чернігів

до Товариства з обмеженою відповідальністю Ювелірний дім Фаворі, м. Луганськ

про стягнення 48 892 920 грн. 00 коп.

Суддя господарського суду Луганської області Старкова Г.М.

Секретар судового засідання помічник судді Наумова В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 01/20-40 від 15.07.2015;

від відповідача - представник не прибув.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 1757 від 26.12.2013 в сумі 62 311 357 грн. 53 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 37 980 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 10 912 920 грн. 00 коп., пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 11 191 093 грн. 15 коп., пеня за несвоєчасне погашення відсотків в сумі 10 912 920 грн. 00 коп.

Позов мотивований фактом невиконання відповідачем умов кредитного договору №1757 від 26.12.2013 в частині оплати у встановлені строки суми кредиту та процентів за користування кредитом.

Представником позивача подано до суду, згідно штемпелю господарського суду Луганської області 13.10.2015 вх. № 4634/15, заяву про зменшення розміру позовних вимог № 03/12-2844 від 08.10.2015, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Ювелірний дім Фаворі на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1757 від 26.12.2013 в сумі 48 892 920 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 37 980 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 10 912 920 грн. 00 коп.

Подана позивачем, в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, заява про зменшення розміру позовних вимог приймається судом до розгляду та долучається до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

З урахуванням викладеного вище, позовними вимогами у даній справі слід вважати вимоги зазначені позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог № 03/12-2844 від 08.10.2015.

Представник позивача у судовому засіданні 28.10.2015 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обґрунтованість позовних вимог (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог № 03/12-2844 від 08.10.2015).

Відповідач витребувані судом документи не представив, правом на участь свого представника у судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Явка учасників процесу в судове засідання не визнавалася обовязковою.

При цьому, відповідач не заявив клопотання про відкладення розгляду справи з наведенням відповідного обґрунтування необхідності такого відкладення та доданням доказів поважності неприбуття у дане судове засідання.

Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 05.06.2014 № 01-06/745/2014 "Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" розяснено, що учасник судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за умов, зазначених у підпунктах 1-4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції" (у редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 № 01-06/2052/14). Так, учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за таких умов:

1) Якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому слід мати на увазі, що згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

2) У разі коли учасник судового процесу не значиться у згаданому реєстрі, - якщо названу ухвалу господарським судом надіслано поштою за адресою, яку зазначено в заяві (скарзі), або за місцем проживання фізичної особи, або за місцезнаходженням відокремленого підрозділу юридичної особи (коли заяву повязано з його діяльністю).

3) Якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством звязку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством звязку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо).

4) За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Так, відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 09.11.2015 місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю Ювелірний дім Фаворі є 91005, м. Луганськ, вул. Градусова, 14 .

Листом від 16.03.2015 №511-30-100 УДППЗ «Укрпошта» повідомляє, що відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014 № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), органи поштового зв'язку не здійснюють пересилання поштових відправлень до вказаного населеного пункту тимчасово не здійснюється.

Разом з тим, оскільки відповідач у справі знаходиться на території проведення АТО інформація про час і місце судового засідання також була розміщена на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/), про що свідчить роздрукована сторінка з мережі Інтернет (а.с.4, 27, 62).

Таким чином, судом вжито відповідні заходи щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, тому у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК (аналогічна позиція викладена у Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14).

Представник позивача у судовому засіданні 09.11.2015 подав клопотання, в порядку ст. 22 ГПК України, про долучення до матеріалів справи копію оголошення з сайту Публічного акціонерного товариства Банк Демарк щодо розміщення інформації про розгляд справи № 913/756/15 для відповідача у справі, яке судом розглянуте та долучене до матеріалів справи з наданими до нього документами.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі обставини справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Заява позивача щодо зменшення розміру позовних вимог судом прийнята та підлягає до задоволення.

Позовними вимогами слід вважати вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 37 980 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 10 912 920 грн. 00 коп.

Новою ціною позову вважати 48 892 920 грн. 00 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог № 03/12-2844 від 08.10.2015, яка надійшла до суду 13.10.2015 вх. № 4634/15).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Публічним акціонерним товариством Банк Демарк (далі за текстом - Банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ювелірний дім Фаворі (далі за текстом - Позичальник, відповідач), укладено кредитний договір № 1757 від 26.12.2013 (далі за текстом кредитний договір), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 37 980 000 грн. 00 коп., строком до 23.02.2015 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних (п.3.4.1 та п.3.5.1 кредитного договору).

Відповідно до п. 7.3 кредитного договору, у разі порушення кінцевого строку погашення кредиту, зазначеного у п. 3.4.1 цього договору, банк переносить заборгованість за кредитом на рахунок прострочених кредитів, у цьому разі позичальник сплачує банку за користування кредитом підвищену процентну ставку - 30% річних.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит. В свою чергу, відповідач зобовязання щодо своєчасного забезпечення оплати платежів відповідно до п. 3.4.1 кредитного договору не виконав.

На виконання умов кредитного договору № 1757 від 26.12.2013 позивач надав відповідачу кредитні кошти на загальну суму 37 980 000 грн. 00 коп., що підтверджується матеріалами справи, а саме: меморіальним ордером № 1757 від 26.12.2013 на суму 37 980 000 грн. 00 коп. (призначення платежу перерахування коштів згідно кредитного договору № 1757 від 26.12.2013) та не оспорюється відповідачем (а.с.15).

В порушення умов договору відповідач не виконав взяті на себе зобовязання щодо погашення кредиту та відсотків за користування кредитом у встановлені строки.

Крім того, на підставі постанови Правління Національного банку України № 66 від 30.01.2015 відкликана банківська ліцензія Публічного акціонерного товариства Банк Демарк та розпочата процедура ліквідації. На підставі вищевказаної постанови, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 18 від 30.01.2015 розпочато ліквідаційну процедуру банку та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію банку ОСОБА_2

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час ліквідації уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб має право у встановленому законодавством порядку вживати заходи до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобовязань, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1757 від 26.12.2013 в сумі 48 892 920 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 37 980 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 10 912 920 грн. 00 коп. (з урахуванням зави про зменшення розміру позовних вимог). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на умови кредитного договору № 1757 від 26.12.2013 та положення ст.ст. 526, 629, 530, 625, 1054, 1050 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України .

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, у судове засідання не прибув.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог за позовом, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами існують кредитні відносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

У відповідності до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною /сторонами/.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Грошовим є зобов'язання, за яким боржник зобов'язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один субєкт господарського зобовязання повинен вчинити певну дію на користь іншого субєкта, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

За своєю правовою природою кредитний договір № 1757 від 26.12.2013 є кредитним договором, згідно якого, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 346 ГК України кредити надаються банком під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2. ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 346 ГК України кредити надаються банком під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 1054 ЦК України, якою передбачено, що за кредит ним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фі ксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Крім того, за приписами Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 N 254, підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (п.п.4.2.,4.3.). До первинних документів відносяться меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій) (п.4.4."б" Положення). Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи (п. 4.6. Положення): меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Позивачем умови кредитного договору щодо надання кредиту виконані, що підтверджено матеріалами справи, а саме: меморіальним ордером № 1757 від 26.12.2013 на суму 37 980 000 грн. 00 коп. (а.с.54-55) та випискою стосовно руху коштів по рахунку відповідача у справі(а.с.16, 39-46).

Факт надання позивачем кредиту відповідачу відповідно до умов кредитного договору № 1757 від 26.12.2013 підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно п.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Наслідки порушення договору позичальником передбачені ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України відповідно до яких, якщо договором передбачений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, які належать йому згідно ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 43, 33 Господарського процесуального кодексу України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором №1757 від 26.12.2013, а саме: відповідач не виконав зобовязання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків в терміни, передбачені вищезазначеним договором.

Відповідач доказів належного виконання зобовязань за кредитним договором №1757 від 26.12.2013 не надав, доказів оплати заборгованості за кредитом та процентами за користуванням кредитом суду також не представив.

Відповідач умови договору виконував неналежно та не в повному обсязі , у звязку з чим, за відповідачем перед позивачем станом на 01.10.2015 утворилась заборгованість за кредитом яка складає 37 980 000 грн. 00 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Також, відповідач здійснював повернення процентів за користування кредитом не в повних сумах та припускав порушення строків оплати, тому станом на 01.10.2015 утворилась заборгованість за відсотками за користування кредитом та складає 10 912 920 грн. 00 коп. за період з 01.06.2014 по 26.08.2015 (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Таким чином, оцінивши наявні докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. З відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1757 від 26.12.2013 в сумі 48 892 920 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 37 980 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 10 912 920 грн. 00 коп. (з урахуванням зави про зменшення розміру позовних вимог № 03/12-2844 від 08.10.2015)

У судовому засіданні 09.11.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Частиною 1 п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 30.01.2015 № 18 «Про початок процедури ліквідації Банку «Демарк» та призначення уповноваженої особи Фонду та ліквідацію банку».

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 73 080 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Банк Демарк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Товариства з обмеженою відповідальністю Ювелірний дім Фаворі про стягнення 48 892 920 грн. 00 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Ювелірний дім Фаворі, вул. Градусова,14, м.Луганськ, на користь Публічного акціонерного товариства Банк Демарк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вул. Комсомольська, 28, м. Чернігів, , заборгованість за кредитом в сумі 37 980 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 10 912 920 грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Ювелірний дім Фаворі, вул. Градусова,14, м.Луганськ, , на користь Державного бюджету України на рахунок 3004, одержувач УДКСУ у Київському районі м. Харкова Харківської області, банк отримувача ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011, ОКПО 37999675, код класифікації доходів 22030001, призначення платежу судовий збір, код 02844564, судовий збір в розмірі 73 080 грн. 00 коп., видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 92 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Повне рішення складено і підписано 10.11.2015.

Суддя Г.М. Старкова