ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2015 р.Справа № 922/5498/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, м. Ізюм
про стягнення 10429,31 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 01-42юр/3207 від 30.04.2015 р.

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 1103 від 07.09.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства 10429,31 грн., з яких 9923,57 грн. - пеня та 505,74 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії №61-021 від 19.01.2015р. щодо оплати вартості поставленої електричної енергії за січень, лютий та березень 2014р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30 вересня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 20 жовтня 2015 року о 10:00 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

В судовому засіданні 20 жовтня 2015 року було оголошено перерву до 12:00 год. 02 листопада 2015 року відповідно до приписів ст. 77 ГПК України для надання учасниками судового процесу витребуваних судом документів та для надання можливості представнику позивача надати обґрунтовані письмові пояснення стосовно доводів відповідача.

22 жовтня 2015 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №42769), який судом долучається до матеріалів справи разом з доданими до нього документами.

Крім того, 28 жовтня 2015 року до суду від відповідача надійшов супровідним листом (вх. №43604) відзив на позовну заяву та доповнення до нього, які також судом долучено до матеріалів справи.

02 листопада 2015 року позивач через канцелярію суду надав письмові пояснення (вх. №44067), які судом долучаються до матеріалів справи.

В судовому засіданні та в наданих до суду письмових поясненнях позивач повідомляє, що відповідач сплатив 3% річних 22.09.2015р., що підтверджується платіжним дорученням №1172 від 22.09.2015р., проте наполягав на задоволенні решти частини позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема посилається на те, що ним, згідно зі спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 року № 20 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету, заборгованість була оплачена. На підтвердження проведених оплат надав суду копії платіжних документів.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

19.01.2005 року між АК "Харківобленерго" (позивач) та Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством (відповідач) було укладено договір про постачання електричної енергії №61-021 (договір), що пролонгований, відповідно до п. 9.11 договору на 2015 рік.

Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" від 08.06.2000 року № 1812-ІІІ (зі змінами та доповненнями) та "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28 (зі змінами та доповненнями), (Правила) договір про постачання електричної енергії є основним документом, що регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Таким чином, договір визначає погодження його умов обома сторонами.

Так, згідно з умовами договору, а саме п. 2.1.2, постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням розділів 6, 7 договору, відповідно до додатку № 1 "Договірні величини постачання електричної енергії і потужності Споживачу" та додатку № 2 "Порядок розрахунків".

Споживач, у свою чергу, відповідно до п. 2.2.5 договору, зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатка 2 "Порядок розрахунків" до договору.

Згідно з п. 1 Додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору, відповідачу встановлений розрахунковий період з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

Відповідно до п. 5 додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору, відповідач протягом 3 днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений відповідачем протягом 5 банківських днів з дня його отримання. В разі неявки відповідача для отримання рахунку позивач направляє рахунок відповідачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим відповідачем з дня його відправлення.

Згідно з п. 4.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених пунктом 2.2.5 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2 "Порядок розрахунків", відповідач сплачує позивачу суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується відповідачу з дати остаточного розрахунку, зазначеної в додатку № 2 "Порядок розрахунків", до дня ліквідації заборгованості включно та зазначається з рахунку окремою строчкою.

24.06.2015 р. сторони підписали додаткову угоду про внесення змін до спірного договору (далі - додаткова угода), яка набрала чинності 24.06.2015 року (п.4 додаткової угоди).

Згідно пункту 1 додаткової угоди для проведення остаточного розрахунку Споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами "Харківенергозбуту" рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений Споживачем протягом 25 операційних днів з дня його отримання. В разі неявки Споживача для отримання рахунку Постачальник направляє рахунок Споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим Споживачем з дня його відправлення.

Як вбачається з позовної заяви підставою для звернення позивача з позовом, слугувало невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленої за вищезазначеним договором електричної енергії у січні, лютому та березні 2014 року, у зв`язку з чим позивачем за порушення відповідачем строків розрахунку за поставлену електричну енергію нараховано, заявлену до стягнення пеню в сумі 9923,57 грн. та 3% річних в сумі 505,74 грн. за серпень 2015 року.

Проте, згідно розрахунків стягуваної суми, які додані до позовної заяви вбачається, що пеня в сумі 9923,57 грн. та 3% річних в сумі 505,74 грн., розраховані за спожиту електричну енергію за період з червня 2015 року по липень 2015 року.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 22 ГПК України на зміну підстави позову відносно періоду заборгованості відповідача за спожиту електричну енергію.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" від 08.06.2000 року №1812-ІІІ та "Правил користування електричною енергією", затвердженими Постановою НКРЕ України від 31.07.1996 № 28 (далі - Правила), договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.2.1 додаткової угоди до спірного договору, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2 "Порядок розрахунків", відповідач сплачує позивачу суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується відповідачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку № 2 "Порядок розрахунків", до дня сплати заборгованості включно та зазначається з рахунку окремим рядком.

Як вже було зазначено, позивач вважає, що відповідач свої зобов'язання з оплати поставленої позивачем електричної енергії в обумовлений сторонами строк не виконав, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача 9923,57 грн. пені, та 3% річних в сумі 505,74 грн.

Втім, суд вважає зазначені вимоги неправомірними, оскільки позивачем не доведено суду прострочення відповідачем cплати поставленої йому за вищезазначеним договором електричної енергії у січні, лютому та березні 2014 року.

В той же час, судом встановлено, що у зв'язку із наявністю заборгованості за спірним договором між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківської області, Департаментом фінансів Харківської облдержадміністрації, Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством, АК "Харківобленерго" та ДП "Енергоринок" були підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20, а саме: спільне протокольне рішення № 20/213216061, спільне протокольне рішення № 20/НОМЕР_1 та спільне протокольне рішення № 20/НОМЕР_2, за якими проведена оплата згідно платіжного доручення № 6 від 19.06.2015 р.; платіжного доручення № 7 від 04.08.2015 р. на суму 181636,00 грн. та платіжного доручення № 8 від 08.09.2015 р. на суму 567766,00 грн.

Предметом вказаних спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за спірним договором, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", та згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Державної казначейської служби України від 03.02.2009 N 55/57/43 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1.1 Порядку, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (далі - відповідні головні фінансові управління), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20 (із змінами).

Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 (п. 1.2 Порядку).

Згідно з п. 2.4 Порядку, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків підписуються усіма учасниками розрахунків: відповідним головним фінансовим управлінням, відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України, постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг), Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок". Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію додатково погоджуються з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

На виконання умов зазначених спільних протокольних рішень, відповідачем була перерахована на рахунок позивача заборгованість за спірним договором, яка існувала за період з травня по серпень 2015 року.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Повне рішення складено 05.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_3