РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015Справа №923/1163/15

За позовомМіського комунального підприємтва "Херсонтеплоенерго"
доПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Херсон"
простягнення 6301,48 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаЗасядько О.Г. - представник;
від відповідачаДробоног О.В. - представник;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міське комунальне підприємство "Херсонтеплоенерго" звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Херсон" 6301,48 грн. за неналежне виконання умов договору про постачання теплової енергії №602 від 01.01.2012.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов договору на постачання теплової енергії №602 від 01.01.2012 в частині здійснення своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, що і стало підставою для звернення позивача до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 14.07.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №923/1163/15 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 24.09.2015 справу №923/1163/15 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Згідно автоматизованої системи документообігу Господарського суду міста Києва справу №923/1163/15 передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 справу №923/1163/15 прийнято суддею Смирновою Ю.М. до свого провадження та призначено її до розгляду на 05.11.2015.

Представник позивача в судове засідання призначене на 05.11.2015 з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог частково заперечив, посилаючись на те, що заборгованість, яка виникла за лютий та березень місяці 2015 року по договору про постачання теплової енергії №602 від 01.01.2012 зумовлена скороченням посади головного спеціаліста сектору забезпечення обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Херсон, що займалась оплатою таких рахунків та її недобросовісною передачею справ. 16.07.2015 банком було перераховано позивачу 12967,28 грн. за теплову енергію за березень 2015, а 17.07.2015 - 10806,36 грн. за теплову енергію за лютий 2015, а всього 23773,64 грн., а отже у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем по основному боргу. Також, за твердженням відповідача сума неустойки (штрафу, пені), яка підлягає до сплати, має бути розумною, а відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитки і за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідач звернув увагу суду, на тривалість договірних відносин сторін, належність виконання зобов'язання по оплаті поставленої теплової енергії, на обсяги споживання та сукупний принесений дохід позивачу починаючи з 2012 року та на відсутність прямого умислу на несвоєчасну оплату, у зв'язку з чим просив суд відхилити позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми пені і штрафу.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2012 між Міським комунальним підприємством "Херсонтеплоенерго" (виробник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Херсон" (споживач, відповідач) було укладено договір про постачання теплової енергії №602 (надалі - договір) із додатковою угодою №5 від 23.01.2013 до нього, у відповідності до умов яких, виробник приймає на себе зобов'язання виробити та поставити споживачеві теплову енергію в обумовлених договором обсягах, а споживач зобов'язується приймати теплову енергію і оплачувати її за встановленими тарифами у строки, передбачені цим договором (п.1.1), оплата за теплову енергію здійснюється споживачем згідно з умовами цього договору не пізніше 25 числа місяця, що наступає за розрахунковим на розрахунковий рахунок із спеціальним режимом використання (п.6.6), за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію у встановлений договором термін, згідно ст.231 Господарського кодексу України від 16.01.2003 нараховується пеня в розмірі 0.1% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості (п.7.3.1), у разі несплати або несвоєчасної оплати споживач на вимогу виробника зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми (п. 7.3.2), цей договір діє з 01.01.2012 по 01.01.2013 і вважається щорічно продовженим на такий термін на останніх умовах, за місяць до закінчення строку його дії не надійде письмова мотивована заява від однією із сторін про наміри розірвання договору (п.11.1).

Позивач на виконання умов договору поставив відповідачу у грудні місяці 2014 та в період з лютого по березень місяць 2015 теплову енергію на загальну суму 35326,78 грн., при цьому згідно умов договору строк оплати теплової енергії за грудень місяць 2014 у розмірі 11553,14 грн. настав 25.01.2015, лютий 2015 у розмірі 10806,36 грн. настав 25.03.2015, а строк оплати теплової енергії за березень 2015 у розмірі 12967,28 грн. настав 25.04.2015.

Проте, відповідач свої договірні зобов'язання щодо здійснення розрахунків з оплати за теплову енергії своєчасно не здійснив, 10.02.2015 сплатив 11553,14 грн. за грудень місяць 2014, 16.07.2015 відповідно до платіжного доручення №94904 сплатив 12967,28 грн. за березень місяць 2015, а 17.07.2015 відповідно до платіжного доручення №95023 сплатив 10806,36 грн. за лютий місяць 2015.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

За змістом ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм ч. 6 та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором про постачання теплової енергії № 602 від 01.01.2012 у грудні 2014 та в період з лютого 2015 по березень 2015 на загальну суму 35326,78 грн., а відповідач в порушення умов договору та норм законодавства України не виконав вчасно взяті на себе зобов'язання по оплаті отриманої теплової енергії та 10.02.2015 сплатив 11553,14 грн. за грудень місяць 2014 (строк оплати до 25.01.2015), 16.07.2015 відповідно до платіжного доручення №94904 сплатив 12967,28 грн. за березень місяць 2015 (строк оплати до 25.04.2015), а 17.07.2015 відповідно до платіжного доручення №95023 сплатив 10806,36 грн. за лютий місяць 2015 (строк оплати до 25.03.2015).

Отже, факт прострочки відповідачем оплати за отриману теплову енергію за договором належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 1793,86 грн. за період з 01.04.2015 по 30.06.2015 та 337,15 грн. за період з 01.05.2015 по 30.06.2015, 3% річних у розмірі 14.24 грн. за період з 26.01.2015 по 09.02.2015, 95,04 грн. за період з 26.03.2015 по 10.07.2015 та 81,00 грн. за період з 26.04.2015 по 10.07.2015, 7% штрафу за прострочку оплати за лютий 2015 у розмірі 756,50 грн., 7% штрафу за прострочку оплати за березень 2015 у розмірі 907,70 грн. та пеню за прострочку оплати за грудень 2014 у розмірі 173,30 грн. за період з 26.01.2015 по 09.02.2015, за прострочку оплати за лютий 2015 у розмірі 1156,28 грн. за період з 26.03.2015 по 10.07.2015 та за прострочку оплати теплової енергії за березень 2015 у розмірі 985,51 грн. за період з 26.04.2015 по 10.07.2015.

Відповідно до п.7.3.1 за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію у встановлений договором термін, згідно ст.231 Господарського кодексу України від 16.01.2003 нараховується пеня в розмірі 0.1% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості, а у разі несплати або несвоєчасної оплати споживач на вимогу виробника зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми (п. 7.3.2)

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення процентів річних та інфляційних нарахувань судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування за належний період прострочки відповідачем оплати теплової енергії за договором, однак позивачем допущено арифметичну помилку у розрахунку інфляційних втрат, а тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань підлягають задоволенню частково, у зв'язку з чим стягненню підлягають 3% річних у розмірі 190,28 грн. та 2131,01 грн. інфляційних втрат.

Щодо стягнення з відповідача пені та штрафу згідно умов п.7.3.1 договору, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виходячи із змісту ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини. Наведене не виключає можливості покладення на боржника також і відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов'язання.

На підставі викладеного, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію пені у розмірі 2315,09 грн. та 7% штрафу у розмірі 1664,20 грн. за прострочення оплати понад 30 днів підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунком позивача, який перевірено судом.

Враховуючи наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Щодо твердження відповідача у відзиві на позов про відхилення вимог позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, а не його обов'язок, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість. Аналогічну позицію наведено у постановах від 18.02.2014 та від 29.04.2014 Вищого господарського суду України по справах №904/5957/13 та №16/3012/13.

Зі змісту п.3.17.4 Постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вбачається, що під час розгляду заяв про зменшення неустойки судом, насамперед, повинно бути встановлено, що саме є підставою для задоволення наведеного клопотання, винятковість випадку, ступінь вини боржника, незначність прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Аналогічну позицію наведено у постановах від 26.06.2014, від 30.07.2014 та від 06.08.2014 Вищого господарського суду України по справах №906/1904/13, №903/81/14 та №920/2148/13.

Обґрунтовуючи свої заперечення щодо стягнення пені та штрафу, відповідач посилався на те, що заборгованість, яка виникла за лютий та березень місяці 2015 по договору про постачання теплової енергії №602 від 01.01.2012 зумовлена скороченням посади головного спеціаліста сектору забезпечення обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Херсон, що займалась оплатою таких рахунків та її недобросовісною передачею справ. 16.07.2015 банком було перераховано позивачу 12967,28 грн. за теплову енергію за березень 2015, а 17.07.2015 - 10806,36 грн. за теплову енергію за лютий 2015, а всього 23773,64 грн., а отже у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем по основному боргу. Відповідач звернув увагу суду, на тривалість договірних відносин сторін, належність виконання зобов'язання по оплаті поставленої теплової енергії, на обсяги споживання та сукупний принесений дохід позивачу починаючи з 2012 року та на відсутність прямого умислу на несвоєчасну оплату, у зв'язку з чим просив суд відхилити позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми пені і штрафу.

Проте, за висновками суду, твердження відповідача, наведені в обґрунтування своїх заперечень, ніяким чином не свідчать про винятковість розглядуваного випадку та наявність об'єктивних обставин, що виключали б можливість відповідача належним чином виконати свої зобов'язання за договором.

Крім того, суд зазначає, що неможливо стверджувати про винятковість випадку порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань перед позивачем, оскільки, як свідчать матеріали справи, відповідач протягом 2015 року порушував зобов'язання з оплати теплової енергії неодноразово.

Слід також наголосити, що при вирішенні спору суд повинен також враховувати принципи добросовісності та справедливості й враховувати інтереси обох сторін господарських правовідносин.

Таким чином, враховуючи у сукупності викладені вище фактичні обставини справи, приймаючи до уваги позицію Вищого господарського суду України, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що твердження відповідача, викладені ним у відзиві на є безпідставними.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Херсон" (01001, м.Київ, провул. Шевченка, будинок 12, ідентифікаційний код 00039002) на користь Міського комунального підприємтва "Херсонтеплоенерго" (73003, Херсонська обл., місто Херсон, Острівське шосе, будинок 1, ідентифікаційний код 31653320) пеню у розмірі 2315 (дві тисячі триста п'ятнадцять) грн. 09 коп., 1664 (одна тисяча шістсот шістдесят чотири) 20 коп. штрафу, 3% річних у розмірі 190 (сто дев'яносто) грн. 28 коп., інфляційні втрати у розмірі 2131 дві тисячі сто тридцять одна) грн. 01 коп. та судовий збір у розмірі 1826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 74 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 10.11.2015.

Суддя Ю.М.Смирнова