ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р.Справа № 923/709/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Журавльова О.О., Головея В.М.,

при секретарі судового засідання Максиміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність № б/н, дата видачі : 20.08.15;

Представник від позивача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду апеляційної скарги.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОптЦентр»

на рішення господарського суду Херсонської області від 16 червня 2015 року

по справі № 923/709/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВД Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОптЦентр»

про стягнення 34540,92 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВД Україна» звернулось до господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОптЦентр» 26007,84 грн. за договором постачання №79 від 11.11.2013 року, з яких 11807,00 грн. боргу за отриманий товар, 6784,28 грн. пені, 6390,72 грн. втрат від інфляції, 1025,84 грн. 3% річних.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог від 15.06.2015 року, позивач просив стягнути 10000 грн. основного боргу, 5017,04 грн. пені, 17572,42 грн. втрат від інфляції, 1951,46 грн. 3% річних, всього 34540,92 грн. (а.с.176-177).

Рішенням господарського суду Херсонської області від 16 червня 2015 року по справі № 923/709/15 (суддя Чернявський В.В.) задоволено позовні вимоги щодо боргу, втрат від інфляції, відсотків річних. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ОптЦентр" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АВД Україна" 10тис.грн. боргу, 17572грн. 42коп. на відшкодування втрат від інфляції, 1951грн. 46коп. у якості 3% річних, 1561грн. 72коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Залишено без розгляду позовну заяву у частині вимог про стягнення пені.

Мотивуючи рішення, суд дійшов висновку про те, що викладені встановлені судом обставини та наведені норми є підставами для задоволення позовних вимог про стягнення боргу, втрат від інфляції, відсотків річних.

Щодо вимог про стягнення пені, суд зазначив, що наведений позивачем розрахунок пені з 02.06.2014р. по 02.12.2014р. щодо суми боргу, яка протягом розрахунку зменшилась з 61621,45грн. до 2348,43грн., не містить даних, витребуваних ухвалою суду, що унеможливлює перевірку дотримання 6-місячного строку на нарахування пені, а тому залишив вимоги в цій частині без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОптЦентр» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Херсонської області скасувати повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що суд не прийняв до уваги заперечення відповідача про те, що він намагався повернути нереалізований товар відповідно до умов п.3.7 договору, та двічі направляв вимогу про прийняття залишків товару.

Однак, зазначена вимога залишилась без уваги, що безпідставно не прийнято судом та призвело до прийняття незаконного рішення.

В судове засідання 10.11.2015 року не зявився представник позивача, хоча був належним чином повідомлений про час, дата та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 з останніми змінами від 17.10.12 року особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За таких обставин, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення позивача по дату, час та місце судових засідань. Судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обовязковою, тому, враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «АВД Україна» та ТОВ «ОптЦентр» укладено договір постачання № 79 від 11.11.2013р., за яким ТОВ "АВД Україна" як продавець зобов'язалось передати у власність ТОВ "ОптЦентр"- покупця узгоджені товари, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити товари на умовах договору.

Відповідно до п.2.1 договору, поставка товару здійснюється на підставі заявки Покупця (в рамках Специфікації) в якій повинно бути вказано асортимент замовленого покупцем товару, його кількість та необхідний термін поставки.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2014 року. Договір підлягає автоматичній пролонгації на кожний наступний календарний рік у випадку, якщо жодна із Сторін не відмовиться письмово від пролонгації не менше ніж за 14 днів до дати закінчення договору (п.11.2).

За накладними № 1-000002616 від 29.11.2013р. на суму 21469,87грн., № 1-000002647 від 03.12.2013р. на суму 17658,76грн., № 1-000002659 від 04.12.2013р. на суму 64205,39грн., № 1-000002701 від 09.12.2013р. на суму 61621,45грн., № 1-000002818 від 20.12.2013р. на суму 2756,40грн., № 1-000002820 від 20.12.2013р. на суму 4192,80грн., № 1-000002821 від 20.12.2013р. на суму 3226,80грн., № 1-000002813 від 23.12.2013р. на суму 6172,39грн., № 1-000002814 від 23.12.2013р. на суму 6124,61грн., № 1- від 23.12.2013р. на суму 3418,40грн., № 1-000002816 від 23.12.2013р. на суму 5709,98грн., № 1-000002817 від 23.12.2013р. на суму 11044,61грн., № 1-000002819 від 23.12.2013р. на суму 8414,60грн. ТОВ "АВД Україна" передало ТОВ "ОптЦентр" товари загальною вартістю 216016,06грн. (вішалки, дозатори, мильниці, тримачі для рушників, туалетного папіру, кошики для білизни, підставки для зубних щіток, полиці, килимки, стакани, щітки т.і.).

За п.7.3 договору в редакції протоколу розбіжностей до нього розрахунок за кожну відвантажену партію товару покупець здійснює шляхом оплати за частково реалізований товар протягом 5 робочих днів з моменту продажу товару, але не пізніше 90 календарних днів з моменту поставки.

Разом з тим, відповідач допускав неодноразове порушення умов договору в частині своєчасної оплати отриманого товару за договором, що призводило до необумовленого договором повернення товару, який мав бути оплачений за умовами п.7.3 договору, однак оплата не здійснювалась.

Отже, позивач посилається на те, що після часткового повернення товару, часткової оплати боргу в сумі 11060 грн. та 24405,14 грн., заборгованість відповідача за поставлений товар складає 11807,00 грн.

Відповідно до п.8.1 договору, у випадку невиконання або не відповідного виконання покупцем зобовязань по оплаті поставленого товару продавець має право стягнути з покупця пеню у розмірі 0,2% від вартості неоплаченого товару, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Позивачем нараховано до стягнення з відповідача 6784,28 грн. пені, а також 6390,72 грн. втрат від інфляції, 1025,84 грн. 3% річних.

Відповідно до заяви про збільшення (уточнення) позовних вимог від 25.05.2015 року позивач просив у звязку з частковою проплатою коштів стягнути з відповідача 10000 грн. основної заборгованості, та 8134,46 грн. пені, 1327 грн. 3% річних, 9179,15 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 15.06.2015 року позивач просив стягнути з відповідача 10 000 грн. основної заборгованості, 5017,04 грн. пені, перерахувавши її з урахуванням строків спеціальної позовної давності, 17572,42 грн. втрат від інфляції, 1951,46 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Аналогічні положення містяться в ч. 1, ч. 7 ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, оскільки заборгованість відповідача підтверджена належними доказами, а саме первинними бухгалтерськими документами, зокрема видатковими накладними, накладними на повернення товару, а також банківськими виписками, з яких вбачається оплата відповідачем товару (а.с.47-169).

Крім того, судова колегія приймає до уваги те, що відповідач визнає свою заборгованість, що вбачається з акту звірки взаєморозрахунків за період з 21.07.2014 року по 09.10.2014 року, підписаного обома сторонами та скріпленого печатками підприємств. З вказаного акту вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 36212,14 грн. (а.с.20)

Також про визнання заборгованості свідчить часткова оплата відповідачем заборгованості до порушення провадження судом першої інстанції, та в процесі розгляду справи на суму 388,40 грн. 15.05.2015 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим та правомірним висновок суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 10 000 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що він намагався повернути нереалізований товар, який не було прийнято позивачем, оскільки в підтвердження своїх доводів апелянт посилається на лист ТОВ «ОптЦентр» від 15.06.2015 року №15/06-15, який було направлено на адресу позивача лише 16.06.2015 року.

Разом з тим, спірні поставки товару були здійснені позивачем в 2014 року, а отже лист від 15.06.2015 року №15/06-15 було направлено відповідачем позивачу з порушенням 90-тиденного строку. Доводи скаржника про те, що вказаний лист направлявся повторно, судом до уваги не приймаються, оскільки відсутні докази першого направлення вимоги засобами електронного звязку або в будь-який інший спосіб, в обумовлений договором 90-тиденний строк.

Також судом перевірені розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, за наслідком чого судова колегія дійшла наступних висновків.

Відповідно до п.1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013, № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Здійснюючи перевірку розрахунку інфляційних втрат, судова колегія дійшла висновку про невірність розрахунку позивача, оскільки при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число місяця індексується з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число то розрахунок починається з наступного місяця.

Позивач нараховував інфляцію в своєму розрахунку з урахуванням місяця, в якому була оплата, не зважаючи на те, що оплата була в деяких випадках в другій половині місяця з 16 по 31 число, тому його розрахунок є невірним.

Отже, здійснивши свій перерахунок індексу інфляції, суд вирахував, що індекс інфляції за період, вказаний позивачем, становить 15735,81 грн., що і підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо залишення вимог про стягнення пені без розгляду, оскільки пунктом 4.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише якщо витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті.

Водночас, пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013р. № 14 встановлено, що у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи, при цьому, за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, дійшовши висновку про невірність розрахунку, чи неможливість здійснити власний розрахунок, суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні вказаних вимог, а не залишати такі вимоги без розгляду.

Разом з тим, при перегляді справи в суді першої інстанції позивач надав розяснення стосовно свого розрахунку, пояснивши, що вказуючи на поставку за накладною від 09.12.2013 року №1-000002701, позивач мав на увазі дату отримання товару за вказаною накладною 03.03.2014 року, що вбачається з самої накладної, де під підписом отримувач зазначив дату отримання товару (а.с.56).

Таким чином, позивач цілком правомірно розраховує 90-тиденний строк оплати товару саме з моменту його отримання, який спливає 01.06.2014 року. Саме з цієї дати позивач рахує пеню.

Водночас, судом здійснений перерахунок пені, з урахуванням строку спеціальної позовної давності, та встановлено, що позивач в своїх розрахунках помилково рахує дату кожної оплати за накладною двічі перший раз як день, яким закінчується нарахування пені за попередній період, а другий раз як день, з якого починається нарахування пені за новий період, що недопустимо, оскільки фактично є подвійною відповідальністю за одне й те ж саме порушення.

Здійснивши власний розрахунок пені за заборгованістю, що виникла за накладною №1-000002701 від 09.12.2013 року на суму 61621,45 грн. з урахуванням помилок в розрахунку позивача, судова колегія дійшла висновку, що пеня складає 4666,71 грн., а не 5017,04 грн.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки основна заборгованість підтверджена належними та допустимими доказами, однак розрахунок інфляційних втрат та пені є помилковим, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення суду першої інстанції та часткового задоволення апеляційної скарги.

За наслідками апеляційного перегляду слід прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВД Україна» слід задовольнити частково, з урахуванням висновків апеляційного суду, а в решті вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.49, 99, п.2 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОптЦентр» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Херсонської області від 16 червня 2015 року по справі № 923/709/15 скасувати частково, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "АВД Україна" задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ОптЦентр" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АВД Україна" 10 000 (десять тисяч) грн. основної заборгованості, 15735,81 (п'ятнадцять тисяч сімсот тридцять п'ять грн. вісімдесят одна коп.) грн. на відшкодування втрат від інфляції, 1951,46 (одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят одна грн. сорок шість коп.) грн. 3% річних, 4666,71 (чотири тисячі шістсот шістдесят шість грн. сімдесят одна коп.) грн. пені, 1711,17 грн. (одна тисяча сімсот одинадцять грн. сімнадцять коп.) витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний 12.11.2015 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.М. Головей

Суддя О.О. Журавльов