РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015Справа №910/23724/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Леокон", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплексбудсервіс", м. Київ

про стягнення грошових коштів в розмірі 77 500,00 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача Сіраш Ю.М. (представник за довіреністю)

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 10 листопада 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Леокон", 04 вересня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 01 вересня 2015 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплексбудсервіс" про стягнення грошових коштів в розмірі 77 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором поставки № 10/04 від 10.04.2014 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки не оплатив в повному обсязі позивачу, як постачальнику, суму поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 року (суддя Комарова О.С.) прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 910/23724/15, розгляд справи призначено на 06.10.2015 року.

Через відділ діловодства суду 30.09.2015 року від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, оформлені супровідним листом № 109 від 30.09.2015 року, які було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 06.10.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору, а також заявив клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів.

Представник відповідача у судове засідання 06.10.2015 року не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки до суду не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено на 10.11.2015 року.

Через відділ діловодства суду 07.10.2015 року від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, оформлені супровідним листом № 110 від 06.10.2015 року, які було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 10.11.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення по суті спору, а також подав заяву якою підтвердив, що сума заборгованості станом на 10.11.2015 року складає 77 500,00 грн.

Представник відповідача в судове засідання 10.11.2015 року не з'явився, вимог ухвали не виконав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, правами передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Леокон" (надалі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплексбудсервіс" (надалі - покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 10/04 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити металеві протипожежні двері (далі - продукція) на умовах, викладених у цьому договорі, в асортименті та кількості згідно «Специфікації та розрахунку вартості» додаток №1, що є невід'ємною частиною цього договору (далі - додаток №1), а покупець - прийняти та оплатити вартість поставленої продукції на умовах вказаних у договорі.

Відповідно до п. 2.1. договору, вартість одиниці продукції з урахуванням ПДВ визначається у додатку №1 та видатковій накладній.

В пункті 2.2. договору сторони визначили, що загальна вартість продукції, що постачається: асортимент, кількість, та інші характеристики продукції визначаються у додатку №1 та видатковій накладній.

Розрахунки за договором здійснюються покупцем у порядку передбаченому у додатку №1 (п. 2.3. договору).

В розділі 3 договору сторони погодили, що відвантаження продукції здійснюється зі складу постачальника за адресою: м. Київ, вул. Пост-Волинська 5, згідно додатку №1. Умови постачання приймаються сторонами відповідно до правил ІНКОТЕРМС -2010" на умовах (EXW- м. Київ, вул. Пост-Волинська, 5). Строк постачання продукції зазначається у додатку №1.

Договір набуває чинності з дати підписання і скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2014 року, проте в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 11.1. договору).

У додатку № 1 до договору поставки № 10/04 від 10.04.2014 року «Специфікація і розрахунок вартості» сторонами визначено, що загальна вартість продукції у кількості 85 штук складає 127 500,00 грн. з урахуванням ПДВ 20%. Постачальник зобов'язується поставити продукцію до 31.05.2014 року включно. Підтвердженням поставки продукції є підписання сторонами відповідних видаткових накладних. Покупець зобов'язується оплатити повну вартість продукції впродовж 20 (двадцяти) днів з дня її поставки.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору продавець передав, а покупець прийняв продукцію на загальну суму - 127 500,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 448 від 13.05.2014 року, при цьому, позивач вказує, що покупець лише частково розрахувався за продукцію в сумі 50 000,00 грн., а відтак, за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість за договором в розмірі 77 500,00 грн.

Позивач зазначає, що внаслідок неоплати покупцем вартості отриманої по видатковій накладній продукції, 29.07.2015 року звернувся до відповідача з претензією вих. № 102 від 28.07.2015 року з проханням сплатити суму заборгованості за отриману на підставі договору поставки № 10/04 від 10.04.2014 року спірну продукцію (копія претензії наявна в матеріалах справи). Факт надсилання позивачем 29.07.2015 року вказаної претензії підтверджується фіскальним чеком № 3665 від 29.07.2015 року (копія фіскального чеку наявна в матеріалах справи). Проте, відповідач залишив претензію позивача про сплату заборгованості без відповіді та задоволення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, 10 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 10/04, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити металеві протипожежні двері (далі - продукція) на умовах, викладених у цьому договорі, в асортименті та кількості згідно «Специфікації та розрахунку вартості» додаток №1, що є невід'ємною частиною цього договору (далі - додаток №1), а покупець - прийняти та оплатити вартість поставленої продукції на умовах вказаних у договорі.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв продукцію на загальну суму 127 500,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 448 від 13.05.2014 року (копія видаткової накладної наявна в матеріалах справи), яка підписана та скріплена печатками обох сторін без будь-яких зауважень та заперечень та довіреністю на отримання товару № 00859 від 13.05.2014 року.

Як стверджує позивач, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач належним чином не виконав, в передбаченому договором порядку та строк не здійснив в повному обсязі оплату поставленої йому продукції, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 77 500,00 грн.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р., підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013 р.).

Оскільки спірна видаткова накладна має найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість, посилання на Договір, штамп позивача та інші реквізити, вона відповідає вимогам закону та є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

З матеріалів справи витікає, що 30.04.2014 року відповідач перерахував на користь позивача 50 000,00 грн. за продукцію по договору, що підтверджується випискою по рахунку (копія виписки міститься в матеріалах справи).

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст.22 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного разу не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (які наявні в матеріалах справи), жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового бору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплексбудсервіс" (ЄДРЮОФОП 37552268, адреса: 03126, м. Київ, бульвар Івана Лепсе, 50, кв. 51), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "Леокон" (ЄДРЮОФОП 04012000, адреса: 03061, м. Київ, вул. Пост-Волинська, 5) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основний борг - 77 500,00 грн. (сімдесят сім тисяч п'ятсот гривень) та судовий збір - 1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень). Видати наказ.

3. Копію рішення надіслати відповідачу у справі 910/23274/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 12.11.2015 року.

Суддя О.С. Комарова