КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р. Справа№ 910/6635/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Майданевича А.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 10.11.2015 року по справі № 910/6635/15-г (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 06.07.2015 року) по справі № 910/6635/15-г (суддя - Плотницька Н.Б.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Квіти України"

до спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі

товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 691 977,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Квіти України" звернулось до господарського суду міста Києва з вимогами про стягнення з спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення №1-11/13-1 від 01.11.2013 у розмірі 691 977,31 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.06.2015 року позов задоволено повністю. Стягнуто з спільного Українсько-Німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю на користь приватного акціонерного товариства "Квіти України" заборгованість у розмірі 691 977,31 грн. та судовий збір у розмірі 13 839,55 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, відповідач, спільне українсько-німецьке підприємство "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю по справі № 910/6635/15-г передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., Куксов В.В.

У зв'язку з перебуванням суддів Куксова В.В. та Ільєнок Т.В. у відпустці розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/6635/15-г сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Сулім В.В. та Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2015 року апеляційну скаргу спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю прийнято до провадження і розгляд справи призначено на 22.09.2015 року.

07.09.2015 року від спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

07.09.2015 року від спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

У зв'язку з виходом суддів Куксова В.В. та Ільєнок Т.В. з відпустки розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/6635/15-г сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Куксов В.В. та Ільєнок Т.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 року по справі № 910/6635/15-г прийнято апеляційну скаргу спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю до провадження зазначеною колегією.

У судовому засіданні, призначеному на 22.09.2015 року, оголошено перерву до 10.11.2015 року.

02.11.2015 року від приватного акціонерного товариства "Квіти України" надійшли письмові пояснення.

У зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/6635/15-г сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Ільєнок Т.В. та Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року по справі № 910/6635/15-г прийнято апеляційну скаргу спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю до провадження зазначеною колегією.

Представник відповідача був присутнім в судовому засіданні, призначеному на 22.09.2015 року, та надав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва скасувати повністю та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача в судових засіданнях надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю - без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 10.11.2015 року, не з'явився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи викладене, а також наявність в матеріалах справи всіх необхідних для перегляду рішення доказів, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутністю представників відповідача, проти чого також не заперечує представник позивача, присутній у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2015 року по справі № 910/6635/15-г - слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2013 року між приватним акціонерним товариством "Квіти України" (орендодавець, позивач) та спільним українсько-німецьким підприємством "Марком" у формі ТОВ (орендар, відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1-11/13.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Ч. 6 ст. 283 ГК України визначено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом даних норм Цивільного та Господарського кодексів України договір оренди - реальний, двосторонній та оплатний договір. Договір оренди є двостороннім, оскільки кожна із сторін цього договору несе обов'язки на користь іншої сторони.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За умовами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором визнається домовленість двох чи більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Його зміст складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Виникнення прав за договором залежить від покладених ним на сторін обов'язків, які у сукупності і визначають правову природу договору.

За умовами укладеного договору орендодавець зобов'язався передати, а орендар - прийняти у строкове платне користування частину шестиповерхового нежитлового приміщення, а саме, частину другого поверху площею 173,2 кв.м, які визначені на план-схемі, доданому до цього договору у вигляді додатку № 1, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Артема, 49, вчасно та в повному обсязі сплачувати усі платежі, передбачені умовами цього договору, виконувати цей договір і повернути об'єкт оренди по закінченні строку оренди у належному стані, про що сторони підписали акт прийому-передачі нежитлового приміщення в орендне користування за договором від 01.11.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з пунктом 4.1 договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до закінчення строку оренди.

Строк оренди, згідно цього договору, встановлюється з дати передачі орендодавцем об'єкту оренди орендарю за актом прийому-передачі в орендне користування, згідно умов розділу 3 даного договору та складає 2 роки та 11 місяців.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Пунктом 3.3 договору визначено, що з дати передачі об'єкта оренди орендарю в орендне користування по акту прийому-передачі починається відрахування строку і нарахування орендної плати. Нарахування орендної плати та усіх передбачених цим договором платежів припиняється з дати підписання сторонами акту прийому-передачі (про повернення) орендарем об'єкта оренди орендодавцю з орендного користування. Акт прийому-передачі (про повернення) об'єкта оренди повинен бути підписаний у день фактичного звільнення орендарем об'єкта оренди і лише при умові якщо орендар виконав усі свої зобов'язання передбачені умовами цього договору та чинним законодавством України і повертає об'єкт оренди у стані не гіршому ніж той, який існував на дату підписання сторонами акту прийому-передачі об'єкту оренди в орендне користування орендаря, з урахуванням природного зносу.

Умовами пункту 5.1 договору встановлено, що орендар сплачує орендодавцю за користування об'єктом оренди орендну плату, розмір якої встановлюється у розмірі суми у гривні, грошовий еквівалент якої в доларах США складає 34 дол. США за 1 кв.м (в т.ч. ПДВ 20%) за курсом НБУ, що діє на момент оплати, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця.

Положеннями пункту 5.4 договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем орендодавцю не пізніше 15 числа наступного за розрахунковим, орендна плата сплачується на підставі рахунку, що виставляється орендодавцем.

Вартість комунальних та експлуатаційних послуг (опалення, водопостачання (холодна та гаряча вона) і каналізація, електропостачання, газопостачання, кондиціювання, вентиляція, прибирання місць загального користування та прилеглої території, прибирання снігу та його вивезення, ремонт асфальтного покриття, зовнішнє освітлення, компенсація плати за землю та ін.) не включені в розмір орендної плати за цим договором. Орендар зобов'язаний компенсувати орендодавцю вартість фактично спожитих комунальних та експлуатаційних послуг на підставі рахунків орендодавця (пункт 5.7 договору).

01.06.2014 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору оренди нежитлового приміщення №1-11/13-1 від 01.11.2013 року, відповідно до умов якої сторони вирішили пункт 5.1 договору викласти у наступній редакції: "Орендар сплачує орендодавцю за користування об'єктом оренди орендну плату, розмір якої встановлюється у розмірі суми у гривні, грошовий еквівалент якої в доларах США складає 34 дол. США за 1 кв.м. (в т.ч. ПДВ 20%) за курсом 10 грн. за 1 долар, та за користування частиною підвального приміщення об'єкту оренди орендну плату, розмір якої встановлюється у розмірі 20 грн. за 1 кв.м. (в т.ч. ПДВ 20%), шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця.

У пункті 4 додаткової угоди № 1 від 01.06.2014 року до договору сторони вирішили п. 5.4 договору викласти у наступній редакції: "У разі прострочення орендарем сплати орендної плати більш ніж на один тиждень, орендна плата розраховується за курсом НБУ, що діє на момент оплати".

Відповідно до пункту 5.8 договору не пізніше 10 (десятого) числа місяця, що є наступним за звітним місяцем, орендодавець надає орендарю належним чином оформлені акти виконаних робіт щодо оренди за цим договором. Орендар, отримавши вищезазначені акти, повинен повернути орендодавцю один екземпляр належним чином оформленого акту протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання.

На виконання умов укладеного договору оренди нежитлового приміщення №1-11/13-1 від 01.11.2013 року між сторонами були підписані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 824 429,99 грн., а саме: № ОУ-0000154 за листопад 2014 року від 28.11.2014 на загальну суму 291 810,06 грн. (а.с. 52), № ОУ-0000171 за грудень 2014 року від 29.12.2014 року на загальну суму 296 145,54 грн. (а.с. 53) та № ОУ-0000014 за січень 2015 року від 26.01.2015 на загальну суму 236 474,39 грн. (а.с. 54).

Однак, відповідач в порушення умов договору належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів, комунальних платежів та експлуатаційних витрат, а саме відповідачем було здійснено лише часткову оплату, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем за договором оренди нежитлового приміщення №1-11/13-1 від 01.11.2013 року у розмір 691 977,31 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язання регламентовані ст. 611 ЦК України, а саме, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оскільки, відповідачем оплата за договором не здійснена, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі 691 977,31 грн.

Щодо посилань скаржника на те, що позивачем неправомірно нараховано орендну плату за січень 2015 року, оскільки відповідачем проводились роботи щодо звільнення орендованого приміщення та 26.01.2015 року його було повернуто позивачу, то зазначене не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки відповідно до пункту 5.6 договору орендна плата сплачується незалежно від результатів господарської діяльності орендаря та як вбачається з розрахунку орендну плату нараховано по 25.01.2015 року.

Щодо посилань скаржника на платіжні доручення які були подані до суду першої інстанції, то не всі вони є доказами сплати орендної плати та комунальних та експлуатаційних послуг за спірний період, оскільки деякі з них за оренду за вересень 2014 року.

Крім того, відповідно до положень Постанови № 22 від 21.01.2004 Національного банку України "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" банк має право здійснити переказ кожної суми за окремими розрахунковими документами з обов'язковим зазначенням у реквізиті "Призначення платежу" інформації, зазначеної платником у реквізитах "Платник" та "Призначення платежу" документа на переказ готівки. У платіжних дорученнях, меморіальних ордерах та платіжних вимогах-дорученнях вказаний реквізит заповнюється з урахуванням вимог, встановлених главою 3 даної інструкції. Одночасно, відповідно до пункту 3.8. вказаної Інструкції Національного банку України реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не приймає до уваги деякі з наданих відповідачем платіжних доручень в підтвердження сплати орендних платежів за спірний період за договором оренди нежитлового приміщення №1-11/13-1 від 01.11.2013 року, оскільки останні не містять чіткого призначення платежу, а мають лише посилання на договір та деякі з них за вересень 2014 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо того, що судом першої інстанції вірно встановлено факт невиконання відповідачем обов'язку з оплати орендних платежів за період з листопада 2014 по січень 2015 року за договором оренди нежитлового приміщення №1-11/13-1 від 01.11.2013 року на загальну суму 691 977,31 грн., а тому вимоги позивача про стягнення боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2015 року у справі № 910/6635/15-г - залишається без змін.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 06.07.2015 року) по справі № 910/6635/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2015 року у справі № 910/6635/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6635/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

А.Г. Майданевич