КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2015 р. Справа№ 910/14779/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Будниченко О. В. - представник за довіреністю № 010-01/5411 від 10.08.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кримзалізобетон»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015

у справі № 910/14779/14 (суддя Літвінова М. Є.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Кримзалізобетон»

до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

про розірвання генеральної угоди, кредитних договорів, припинення зобов'язання, звільнення від штрафних санкцій і пені

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про:

- розірвання укладених між сторонами генеральної угоди № 151407N2 від 15.06.2007, кредитного договору № 151407К28 від 02.07.2007 та кредитного договору № 151407К29 від 02.07.2007 зі всіма змінами та доповненнями;

- припинення зобов'язання позивача за генеральною угодою № 151407N2 від 15.06.2007, кредитними договорами № 151407К28 від 02.07.2007 та № 151407К29 від 02.07.2007 зі всіма змінами та доповненнями;

- звільнення позивача від сплати штрафних санкцій та пені за генеральною угодою № 151407N2 від 15.06.2007, кредитними договорами № 151407К28 від 02.07.2007 та № 151407К29 від 02.07.2007 зі всіма змінами та доповненнями.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2015, залишеним в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2015, у справі № 910/14779/14 в позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у позові, суди виходили, зокрема, з відсутності обставин, які б підтверджували сукупність і наявність встановлених ч. 2 ст. 652 ЦК України одночасно чотирьох умов необхідних для розірвання договору, та відсутності підстав для визнання зазначених позивачем обставин форс-мажорними для спірних правовідносин.

Постановою від 10.06.2015 Вищого господарського суду України рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 у справі № 910/14779/14 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Суд касаційної інстанції скасував судові рішення зваживши на посилання позивача щодо того, що доданими ним до матеріалів справи сертифікатами ТПП України № 1483 від 11.11.2014, № 1484 від 11.11.2014, № 1485 від 11.11.2014 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) підтверджується настання форс-мажорних обставин не тільки щодо конкретних договорів в інших правовідносинах позивача, а й щодо всієї окупованої території АР Крим, а також, виходячи з того, що суди, посилаючись на відсутність обставин, які б підтверджували сукупність і наявність встановлених ч. 2 ст. 652 ЦК України одночасно чотирьох умов, необхідних для розірвання договору, не зазначили, яка саме необхідна умова відсутня для застосування положень ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2015, повний текст якого підписаний 30.07.2015, у справі № 910/14779/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання укладених між сторонами генеральної угоди № 151407N2 від 15.06.2007, кредитного договору № 151407К28 від 02.07.2007 та кредитного договору № 151407К29 від 02.07.2007 зі всіма змінами та доповненнями та, відповідно, припинення зобов'язань позивача за вказаними договорами ґрунтується на тому, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, за істотної зміни обставин, в той час як у даному випадку відсутня наявність одночасно всіх умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для можливості розірвання судом відповідних правочинів, адже виконання кредитних договорів в жодному випадку не порушує співвідношення майнових інтересів кредитора і боржника, а також не позбавляє останнього того, на що він розраховував при їх укладенні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про звільнення позивача від сплати штрафних санкцій та пені за генеральною угодою № 151407N2 від 15.06.2007, кредитними договорами № 151407К28 від 02.07.2007 та № 151407К29 від 02.07.2007 зі всіма змінами та доповненнями, суд першої інстанції виходив з того, що з сертифікатів Торгово-промислової палати, наданих позивачем, вбачається, що ними засвідчується наявність подій на території Автономної Республіки Крим, які спричинили невиконання зобов'язань за договором №29/01-13А від 29.01.2013, укладеним між позивачем та ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр», за договором №03/13 від 29.03.2013, укладеним між позивачем та ТОВ «Торговий будинок цемент», а також невиконання відповідних податкових зобов'язань позивача, проте вказані сертифікати не містять жодних посилань на наявність відповідних обставин в обґрунтування невиконання зобов'язань за спірними договорами, вимоги щодо розірвання яких заявлено позивачем, а відтак, зазначені сертифікати ТПП є неналежними доказами обґрунтування вимог позивача, оскільки вони жодним чином не стосуються відносин між учасниками спору, предметом якого є розірвання договорів, щодо яких відсутні будь-які висновки (сертифікати) Торгово-промислової палати України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Кримзалізобетон» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Києва від 27.07.2015 по справі № 910/14779/14 повністю та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт вважає оспорюване рішення необґрунтованим, постановленим при неповному з'ясуванні обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, таким, що постановлено в порушення норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Так, в апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що судом першої інстанції встановлено відсутність обставин, які б підтверджували сукупність і наявність чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, проте суд не доводить у рішенні, яка з вищенаведених умов була не наявна.

Також позивач послався на те, що судом першої інстанції не оцінювались відповідно до ст. 43 ГПК України посилання позивача на те, що згідно з Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Автономну Республіку Крим виразно окупованою територією, тобто на цій території було запроваджено певний режим, що, на думку позивача, унеможливило виконання ним зобов'язань за генеральною угодою та кредитними договорами.

Крім того, позивач послався на те, що він намагався підтвердити свої доводи щодо наявності обставин непереборної сили доказами, що могли бути отримані від Торгово-промислової плата України, проте самостійно вказані докази він отримати не міг, тому що ТПП не надає сертифікати у відповідь на неодноразові заяви позивача по справі, на що позивач звертав увагу суду першої інстанції та просив суд витребувати зазначені докази, проте відповідні клопотання позивача задоволені судом не були.

Ухвалою від 19.08.2015 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кримзалізобетон» прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження.

Під час апеляційного перегляду справи позивач звертався до суду з клопотаннями про зупинення провадження у справі, в яких просив зупинити апеляційне провадження у справі № 910/14779/14 до закінчення розгляду Господарським судом міста Києва заяв Публічного акціонерного товариства «Кримзалізобетон» про винесення додаткового рішення та роз'яснення рішення від 27.07.2015 у справі № 910/14779/14, у задоволенні яких ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 відмовлено.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, представники відповідача проти її задоволення заперечили, просили залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

15.06.2007 Відкрите акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є відповідач, як Банк та Відкрите акціонерне товариство «Кримзалізобетон», правонаступником якого є позивач, як Позичальник уклали генеральну угоду № 151407N2 (далі Генеральна угода) (а.с. 16-31 т. 1).

Відповідно до п. 1.4 Генеральної угоди, її метою, серед іншого, є укладення окремих договорів на здійснення кредитних операцій в межах Генеральної угоди за умови позитивного рішення відповідача щодо відповідного кредитного проекту.

Додатковими угодами № 151407N2-1 від 27.06.2007, № 151407N2-2 від 03.07.2008, № 151407N2-3 від 25.12.2008 та № 151407N2-4 від 26.11.2009 (а.с. 33-36 т. 1) сторонами вносились зміни та доповнення до Генеральної угоди.

02.07.2007 в рамках Генеральної угоди Відкрите акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є відповідач, як Банк та Відкрите акціонерне товариство «Кримзалізобетон», правонаступником якого є позивач, як Позичальник уклали кредитний договір № 151407К28 (далі Кредитний договір 1) (а.с. 37-51 т. 1) та кредитний договір № 151407К29 (далі Кредитний договір 2) (а.с. 87-101 т. 1), відповідно до положень яких відповідач прийняв на себе зобов'язання відкрити позивачу невідновлювальні кредитні лінії на умовах забезпеченості, повернення, відкличності, строковості, платності та цільового характеру використання.

Згідно з п. 3.2.1, п. 3.2.2 Кредитного договору 1, ліміт кредитної лінії становить 6 260 000 доларів США. Кінцевий термін погашення 15.06.2014.

Додатковими угодами № 151407К28-1 від 21.08.2007, № 151407К28-2 від 24.12.2007, №151407К28-3 від 18.01.2008, № 151407К28-4 від 25.04.2008, № 151407К28-5 від 27.06.2008, №151407К28-6 від 03.07.2008, № 151407К28-7 від 25.12.2008, № 151407К28-8 від 05.03.2009, №151407К28-9 від 07.04.2009, № 151407К28-10 від 08.05.2009, № 151407К28-11 від 05.06.2009, №151407К28-12 від 07.07.2009, № 151407К28-13 від 30.07.2009, № 151407К28-14 від 28.08.2009, №151407К28-15 від 29.09.2009, № 151407К28-16 від 29.10.2009, № 151407К28-17 від 26.11.2009, №151407К28-18 від 30.04.2010, № 151407К28-19 від 30.06.2010, № 151407К28-20 від 29.07.2010, №151407К28-21 від 03.08.2010 (а.с. 54-86 т. 1) до Кредитного договору 1 вносились зміни щодо розміру річної відсоткової ставки за користування кредитними коштами, розміру та умов нарахування комісії за управління кредитом та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору, графіку надання та погашення кредиту.

Згідно з п. 3.2.1, п. 3.2.2 Кредитного договору 2, ліміт кредитної лінії становить 18 000 000 доларів США. Кінцевий термін погашення 15.06.2014.

Додатковими угодами № 151407К29-1 від 21.08.2007, № 151407К29-2 від 24.12.2007, №151407К29-3 від 18.01.2008, № 151407К29-4 від 25.04.2008, № 151407К29-5 від 03.07.2008, №151407К29-6 від 20.11.2008, № 151407К29-7 від 25.12.2008, № 151407К29-8 від 05.03.2009, №151407К29-9 від 07.04.2009, № 151407К29-10 від 08.05.2009, № 151407К29-11 від 05.06.2009, №151407К29-12 від 07.07.2009, № 151407К29-13 від 30.07.2009, № 151407К29-14 від 28.08.2009, №151407К29-15 від 29.09.2009, № 151407К29-16 від 29.10.2009, № 151407К29-17 від 26.11.2009, №151407К29-18 від 30.04.2010, № 151407К29-19 від 30.06.2010, № 151407К29-20 від 29.07.2010, №151407К29-21 від 03.08.2010 (а.с. 105-139 т. 1) до Кредитного договору 2 сторонами вносились зміни щодо розміру річної відсоткової ставки за користування кредитними коштами, розміру та умов нарахування комісії за управління кредитом та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору, графіку надання та погашення кредиту.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що на виконання умов Кредитного договору 1 та Кредитного договору 2 відповідач відкрив позивачу невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 6 260 000 доларів США з кінцевим терміном погашення 15.12.2017 та невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 11 422 139,90 доларів США з кінцевим терміном погашення 15.12.2017, в межах яких відповідачем було надано позивачу кредит в розмірі 6 219 600,40 доларів США та 11 422 139,90 доларів США відповідно.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить в порядку, встановленому ст. 652 ЦК України, розірвати Генеральну угоду, Кредитний договір 1 та Кредитний договір 2 з посиланням на істотну зміну обставин, якими позивач керувався при укладенні вказаних договорів, яка, на думку позивача, полягає у визнанні АР Крим окупованою територією, наслідком чого є встановлення блокпостів на в'їзді до Криму, які фактично відрізали Крим від материка, з огляду на що налагоджені комерційні стосунки між суб'єктами підприємницької діяльності Криму і України, що склались роками, повністю припинені (контрагенти позивача не мають можливості виконувати свої зобов'язання по постачанню матеріалів, а позивач, відповідно, поставляти будь-яку продукцію).

Також позивач просить звільнити його від сплати штрафних санкцій та пені за Генеральною угодою, Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2 з посиланням на те, що окупація та подальша анексія території АР Крим є форс-мажорною обставиною, що звільняє позивача від відповідальності за невиконанням свого зобов'язання у порядку ст. 617 ЦК України.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 1 ст. 651 ЦК України встановлює, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

За правилами ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зі змісту вказаних правових норм слідує, що розірвання договору в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 652 ЦК України, можливо лише за наявності усіх чотирьох умов, визначених вказаною нормою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що в даному випадку відсутня наявність одночасно всіх умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для можливості розірвання судом спірних правочинів, адже виконання кредитних договорів в жодному випадку не порушує співвідношення майнових інтересів відповідача як кредитора та позивача як боржника, а також не позбавляє останнього того, на що він розраховував при їх укладенні, тобто відсутні обставини, наявність яких, згідно п. 3 ч. 2 ст. 652 ЦК України, є необхідною умовою застосування вказаної норми.

Саме на відсутність зазначених обставин вказав суд першої інстанції в оспорюваному рішенні, а тому посилання апелянта на те, що судом не вказано, яка саме із умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України відсутня, не відповідають дійсності.

Посилання позивача не зміну економічно ситуації та погіршення матеріального стану, пов'язане з неможливістю співпраці з контрагентами, з якими у позивача були правовідносини, що підтверджується Сертифікатами Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 1483, № 1484 та №1485 від 11.112014 (а.с. 14-19 т. 2), якими засвідчена наявність подій на території АР Крим, які спричинили невиконання контрагентами позивача ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» та ТОВ «Торговий будинок «Цемент» зобов'язань за договорами № 29/01-13А від 29.01.2013 та № 03/13 від 29.03.2013 відповідно, до уваги колегії суддів також не приймаються з огляду на те, що зміна економічної ситуації, так само, як і погіршення матеріального стану особи через неможливість співпраці з конкретними контрагентами є елементами комерційного ризику сторін договору, які не можуть розглядатися як підстава для зміни чи розірвання кредитних договорів.

Позивач не позбавлений права налагодити договірні стосунки з приводу постачання сировини з будь-якими іншими юридичними особами.

Крім того, за будь-яких умов, розірвання договору через істотну зміну обставин обумовлено одночасним існуванням чотирьох встановлених ч. 2 ст. 652 ЦК України обставин, наявність яких, як встановлено судом, позивачем не доведено.

Дог того ж, за умовами Кредитних договорів 1 та 2 позивач має виконати свої договірні зобов'язання до 15.12.2017 включно, і позивачем не доведено неможливості виконання ним цих зобов'язань до обумовленого сторонами строку через невиконання саме ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» та ТОВ «Торговий будинок «Цемент» своїх договірних зобов'язань.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог позивача про розірвання Генеральної угоди, Кредитного договору 1 та Кредитного договору 2 зі всіма змінами та доповненнями. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог про розірвання Генеральної угоди, Кредитного договору 1 та Кредитного договору 2 зі всіма змінами та доповненнями, задоволенню не підлягають й позовні вимоги про припинення зобов'язань позивача за Генеральною угодою, Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2 зі всіма змінами та доповненнями, оскільки вказані позовні вимоги заявлені як наслідок задоволення позовних вимог про розірвання Генеральної угоди, Кредитного договору 1 та Кредитного договору 2, а тому, за відсутності підстав для такого, також не можуть бути задоволені, з огляду на що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні і вказаних позовних вимог. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо заявлених позивачем вимог про звільнення його від сплати штрафних санкцій та пені за Генеральною угодою, Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2 з посиланням на те, що окупація та подальша анексія території АР Крим є форс-мажорною обставиною, що звільняє позивача від відповідальності за невиконанням свого зобов'язання у порядку ст. 617 ЦК України, слід зазначити таке.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Перелік способів захисту прав визначений у ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України.

У ч. 2 ст.16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Проте, спосіб захисту чи відновлення порушеного права має бути пов'язаний з реальним відновленням даного права чи охоронюваного законом інтересу, тобто, у спірному випадку, до дати нарахування штрафних санкції право позивача на звільнення його від вказаних штрафних санкцій не є порушеним.

Вимоги позивача про звільнення його від сплати штрафних санкцій та пені за Генеральною угодою, Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2 мають розглядатися під час розгляду по суті позовних вимог про стягнення з позивача нарахованих йому відповідачем штрафних санкцій.

Водночас колегія суддів зауважує позивачу на тому, що, вимагаючи звільнити його від штрафних санкцій, він не зазначає а ні суму таких санкцій, а ні період їх нарахування, фактично вимагаючи звільнити його від нарахування штрафних санкцій та пені за весь час дії оспорюваних договорів, тобто з 2007 року і до закінчення строку їх дії, що не ґрунтується на нормах законодавства.

За обставин, що склалися, позовні вимоги про звільнення позивача від сплати штрафних санкцій та пені за Генеральною угодою, Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2 задоволенню не підлягають. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Кримзалізобетон» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/14779/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Публічне акціонерне товариство «Кримзалізобетон» .

Керуючись ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кримзалізобетон» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/14779/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/14779/14 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14799/14.

Повний текст постанови складено: 06.11.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій