КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2015 р. Справа№ 910/11836/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача: не викликався, не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача: Кружільний С.О. - представник, дов. № 438 від 15.10.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2015

у справі № 910/11836/15 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Белла-Трейд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко"

про стягнення 513 344,08 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/11836/15 відкладено на 02.11.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 у справі № 910/11836/15 позовні вимоги задоволено; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 437 290,99 грн. основного боргу, 76 053,09 грн. пені та 10 266,88 грн. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що як підтверджується матеріалами справи, позивачем на підставі договору поставки було поставлено відповідачеві товар на суму 488 762,46 грн., відповідач частково оплатив вартість поставленого товару на суму 51 471,47 грн., внаслідок чого, за останнім утворилась заборгованість у розмірі 437 290,99 грн.; судом перевірено правильність проведення розрахунку пені та встановлено, що останній відповідає вимогам законодавства, тому судом визнаються обгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 76 053,09 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 у справі № 910/11836/15 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення боргу відмовити в повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, судом першої інстанції порушено приписи ст.ст. 82, 84 ГПК України, не проведено оцінки доказів, що подані відповідачем, не відображено та не надано оцінки таким доказам у мотивувальній частині рішення і допущено прийняття рішення без врахування таких доказів, тому рішення прийнято з суттєвим порушенням норм процесуального права, що є окремою підставою для скасування такого рішення в силу положень п. 4 ст. 104 ГПК України.

Скаржник зазначає, що відповідно до укладеного договору, сторони дійшли згоди про можливість застосування відповідачем щодо позивача оперативно-господарських санкцій у вигляді зупинення оплат, при цьому з дати застосування такої оперативно-господарської санкції, до відповідача не може бути застосовано відповідальність у вигляді нарахування пені; судом першої інстанції порушено норми матеріального права, яке полягає у незастосуванні до спірних відносин тих норм, які мали бути застосовані, зокрема, при вирішенні спору не застосовано ст.ст. 236, 237 ГК України щодо порядку та умов застосування оперативно-господарських санкцій, внаслідок чого прийнято неправосудне рішення, а висновки, викладені у ньому, суперечать наявним у матеріалах справи доказам.

Скаржник вказує, що, враховуючи те, що позивачем не виконано свого обов'язку щодо вивезення товару, який повертається, починаючи з 07.02.2015, відповідачем застосовано оперативно-господарські санкції у вигляді зупинення оплат, відтак, починаючи з 07.02.2015, нарахування позивачем пені є неправомірним та безпідставним; відповідач наводить контррозрахунок заявлених до стягнення вимог, де початком перебігу строку нарахування визначає дату виникнення обов'язку щодо оплати поставленого товару, а його закінчення - датою застосування оперативно-господарських санкцій - 06.02.2015.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скарги, вказує на те, що аналіз замовлень відповідача на поставку товару, щодо якого заявлена вимога на повернення товару, свідчить про наявність попиту споживачів на більшість товару, що вказаний у вимозі про повернення, деякий товар, заявлений відповідачем до повернення, взагалі не поставлявся відповідачу за договором поставки, більшість назв товару, зазначених у вимозі, не відповідають назвам товару, що поставлявся, тому з повідомлення відповідача неможливо ідентифікувати товар, як такий, що поставлявся за укладеним між сторонами договором поставки; відповідач не довів як відсутність попиту на товар, так і те, що вказаний відповідачем у повідомленні про повернення товар поставлявся позивачем відповідачу; необхідно критично оцінювати твердження відповідача, що саме відмова позивача прийняти повернення товару стала причиною у правомірному припиненні оплат вартості поставленого товару, як виду оперативно-господарської санкції, починаючи з 07.02.2015, оскільки порушення відповідачем свого зобов'язання з оплати за поставлений товар, виникло за різними накладними, починаючи з 23.11.2014 по 20.12.2014, тобто, ще до дати, на яку посилається відповідач у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про стягнення з відповідача суми основного боргу за договором поставки № 12442К від 07.03.2014 у розмірі 437 290,99 грн., штрафних санкцій за договором поставки № 12442К від 07.03.2014 у розмірі 76 053,09 грн.; судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, 07.03.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 12442К, відповідно до п. 2.1 якого, на умовах цього договору позивач, за договором постачальник, зобов'язується поставити та передати у власність відповідача, за договором покупця, товар на підставі замовлення останнього та відповідно до специфікації, а покупець зобов'язується прийняти поставлений постачальником товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі.

Відповідно до п. 5.7 договору № 12442К кожна партія товару повинна супроводжуватися належно оформленими відповідно до вимог нормативно-правових актів України документами, що передбачені законодавством України при обороті (реалізації) замовленого покупцем товару, зокрема, накладної на товар, яка повинна бути оформлена відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та містити: номер та дату цього договору; номер замовлення; найменування одиниць товару; його ціну; номери реєстраційних номерів сертифікатів відповідності або свідоцтв про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо це передбачено технічним регламентом підтвердження відповідності на замовлений товар; штрих-коди товару.

Факт постачання позивачем відповідачу товару на загальну суму 488 762,46 грн. згідно із умовами договору № 12442К та одержання товару відповідачем підтверджується видатковими накладними, а саме: № 04 від 13.09.2014 на суму 56 389,54 грн., № 22 від 01.10.2014 на суму 56 179,75 грн., № 23 від 01.10.2014 на суму 19 365,84 грн., № 24 від 01.10.2014 на суму 819,96 грн., № 86 від 03.10.2014 на суму 220 993,92 грн., № 19 від 10.10.2014 на суму 47 363,90 грн., № 20 від 10.10.2014 на суму 828,82 грн., № 21 від 10.10.2014 на суму 64 270,33 грн., № 22 від 10.10.2014 на суму 22 550,40 грн., підписаними обома сторонами, та відповідними товарно-транспортними накладними.

Пунктом 8.1 договору № 12442К, в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору поставки № 12442К від 07.03.2014, сторони погодили умову про те, що покупець оплачує вартість поставленої йому постачальником партії товару в строк не пізніше, ніж на 70 календарний день від дати поставки партії товару згідно із видатковими накладними.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано претензії про сплату заборгованості та пені, а саме:

- № 1 від 11.12.2014, у якій позивач повідомив відповідача, що станом на 11.12.2014 прострочена заборгованість складає 235 307,46 грн., за період з 07.11.2014 по 11.12.2014 нараховано пеню у розмірі 2 797,62 грн. та просив перерахувати основну суму боргу та пені у розмірі 238 105,08 грн.;

- № 2 від 16.01.2015, у якій позивач повідомив відповідача, що станом на 16.01.2015 прострочена заборгованість складає 591 314,83 грн., за період з 07.11.2014 по 16.01.2015 нараховано пеню у розмірі 18 389,89 грн. та просив перерахувати основну суму боргу та пені у розмірі 609 704,72 грн.;

- № 3 від 10.02.2015, у якій позивач повідомив відповідача, що станом на 09.02.2015 прострочена заборгованість складає 577 290,99 грн., за період з 07.11.2014 по 09.02.2015 нараховано пеню у розмірі 30 642,91 грн. та просив перерахувати основну суму боргу та пені у розмірі 607 933,90 грн.

Відповідей на зазначені вище претензії відповідачем не надано.

Згідно із статтею 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачем, частково, на суму у розмірі 51 471,47 грн. здійснено оплату поставленого позивачем товару та не здійснено остаточного розрахунку з позивачем відповідно до умов договору № 12442К, доказів сплати позивачу заборгованості у розмірі 437 290,99 грн., відповідачем не надано.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар згідно із договором № 12442К у розмірі 437 290,99 грн., є такою, що підтверджена матеріалами справи та відповідає чинному законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У статті 549 ЦК України зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 10.1 договору № 12442К, в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору поставки № 12442К від 07.03.2014, сторони погодили умову про те, що у разі порушення покупцем строків виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлений товар, покупець на письмову вимогу постачальника зобов'язаний сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання, нараховану на суму грошового зобов'язання, за кожний день прострочення.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок позивача, здійснивши власний розрахунок пені, вважає суму пені в розмірі 76 053,09 грн. правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Пунктом 5.16 договору № 12442К, в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору поставки № 12442К від 07.03.2014, сторони погодили, що покупець має беззастережне право на свій розсуд повернути постачальнику поставлений ним за договором товар, з наведених нижче підстав: товар, який не користується попитом у кінцевого споживача; товар у якого термін реалізації/термін придатності складає 1% від встановленого виробником; товар, не реалізований покупцем на момент направлення покупцем повідомлення постачальнику про припинення дії цього договору за умови, що термін реалізації/термін придатності такого товару, складає не менше 1% від терміну реалізації/терміну придатності встановленого виробником товару; товар, який під час перевірки покупцем в період реалізації або вибіркової перевірки, виявився неякісним, або невідповідним вимогам до маркування, пакування, стандартів, тощо; акційний товар по закінченню періоду проведення акції; сезонний товар по закінченню відповідного сезону; в зв'язку зі змінами в чинному законодавстві України, або у разі прийняття рішення суб'єктами владних повноважень, державними органами виконавчої влади з питань регуляторної політики, контролю тощо про заборону або зупинення реалізації (обігу) товару, зміну вимог до вигляду, споживчих якостей, маркування, пакування товару, тощо; за письмовою угодою сторін.

В п. 5.17 договору № 12442К сторони передбачили, що покупець надсилає постачальнику повідомлення про повернення товару, в якому зазначає вид та кількість товару, що підлягає поверненню, місце і час його передачі постачальнику.

Відповідно до п. 5.18 договору № 12442К постачальник, отримавши повідомлення покупця на підставах та умовах, визначених пунктами 5.16 та 5.17, зобов'язаний вивезти зазначений у ньому товар одночасно зі здійснення найближчої наступної поставки, але не пізніше 21 календарного дня з моменту направлення повідомлення покупцем; повернення товару оформляється відповідною накладною; вартість товару, що повертається покупцем, зараховується ним в рахунок зменшення заборгованості покупця перед постачальником за договором; у разі, якщо у покупця немає заборгованості перед постачальником за товар, постачальник зобов'язаний не пізніше 5 календарних днів з дати отримання письмової вимоги покупця повернути останньому суму коштів, яка відповідає вартості поверненого товару; у разі повернення товару від покупця до постачальника на умовах статті 5 цього договору, право власності на товар переходить до постачальника з моменту підписання його уповноваженим представником накладної та/або іншого документу, який підтверджує повернення товару.

Згідно із п. 10.4 договору № 12442К покупець вправі провести залік зустрічних грошових зобов'язань, в порядку, передбаченому в пункті 8.3 цього договору та/або зупинити, без попереднього повідомлення постачальника, виконання грошових зобов'язань перед постачальником за цим договором при виникненні у постачальника простроченої грошової заборгованості перед покупцем за іншими договорами, укладеними між сторонами (про надання послуг, виконання робіт, тощо) та/або у випадку порушення постачальником строків вивезення товару, що визначені пунктом 5.18 договору.

Відповідачем на адресу позивача було надіслано лист № 5 від 16.01.2015 із повідомленням про повернення товару, у якому відповідач повідомив позивача про повернення товару на підставі п. 5.16 договору, згідно із переліком, що доданий до цього повідомлення; загальна сума товару, що підлягає поверненню складає 72 834,18 грн.

У листі від 27.01.2015 за № 233 "Про розгляд повідомлення щодо повернення товару" позивач зазначив, що у повідомленні детально зазначений товар, що підлягає поверненню (не користується попитом у кінцевого споживача), його кількість та адреси магазинів, в яких знаходиться такий товар, проте не зрозуміло, чим керувався відповідач, відносячи вказаний у повідомленні товар до категорії такого, що не користується попитом у кінцевого споживача; проаналізувавши виставлені відповідачем замовлення на поставку товару згідно з договором поставки № 12442К від 07.03.2014, можна дійти висновку, що вказаний у повідомленні товар є таким, що найбільш часто замовляється відповідачем, що свідчить про досить високий рівень попиту на цього серед кінцевих споживачів; враховуючи викладене, вимоги, що викладені у повідомленні, не підлягають задоволенню, оскільки мотивовані підставами, що насправді не існують.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, скаржником не доведено матеріалами справи наявність у відповідача права на застосування умов пункту 10.4 договору № 12442К, у зв'язку із порушенням постачальником строків вивезення товару, що визначені пунктом 5.18 договору, зважаючи на таке.

Згідно із п. 5.18 договору № 12442К зобов'язання вивести товар настає за умови дотримання вимог п.п. 5.16 та 5.17 договору № 12442К.

Відповідно до погодженої сторонами редакції пункту 5.16 договору № 12442К, підстави, з яких покупець має право повернути постачальнику поставлений ним товар за договором № 12442К, наведені у цьому пункті.

У листі відповідача від 16.01.2015 № 5 "Повідомлення про повернення товару" наведено текст пункту 5.16 договору № 12442К, але у іншій редакції, ніж погоджено сторонами, та підкреслено таку підставу, як: "Товар, що не користується попитом у кінцевого споживача".

Однак, оскільки постачальник повідомив покупцеві про незгоду із наявністю зазначеної підстави, на покупця покладається тягар доведення існування вказаної підстави повернення товару покупцеві.

У матеріалах справи відсутні докази того, що товар, зазначених у переліку, доданому до листа відповідача від 16.01.2015, не користується попитом у кінцевого споживача, тим самим, відповідачем не доведено наявність підстави для повернення товару позивачу.

Крім того, у доданому переліку товару, що підлягає поверненню, не зазначено за якими накладними ці товари були одержані від позивача, у зв'язку із чим відповідачем не підтверджено того, що товари були поставлені саме позивачем відповідно до договору № 12442К.

Таким чином, оскільки відповідач матеріалами справи не підтвердив наявність права на зупинення виконання грошових зобов'язань, то позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що відповідають умовам укладеного сторонами договору № 12442К.

Апеляційний господарський суд не вбачає порушень господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Скаржник в апеляційній скарзі не вказав на існування обставин, які б свідчили про прийняття судом першої інстанції неправильного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 у справі № 910/11836/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" без задоволення.

2. Справу № 910/11836/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 17.11.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай