РІШЕННЯ

"10" листопада 2015 р.Справа № 921/596/15-г/7

Господарський суд Тернопільської області

у складі головуючого судді Стадник М.С. , судді Андрушків Г.З. , судді Андрусик Н.О.

Розглянув матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1, 01103

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_2, 48500

про розірвання договору купівлі - продажу та cтягнення 120 639,86 грн.

Суть справи:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором купівлі-продажу товарів №1 від 08.12.2014р. у розмірі 120639,86 грн., з яких: 79600,00 грн. - основний борг; 5480,00 грн. - штраф; 9559,86 грн. - проценти; 26000,00 грн. - не отриманий прибуток та про розірвання договору купівлі-продажу №1 укладеного між сторонами 08.12.2014р.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Тернопільської області від 11.08.2015р., у відповідності до ст.46 ГПК України, підпункту 3.1.7 п.3.1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010р. №30 та протоколу зборів суддів господарського суду Тернопільської області від 28.12.2010р. №8, з метою забезпечення об'єктивності при розгляді та вирішенні даної справи, створено судову колегію у складі трьох суддів: Стадник М.С. (головуючий суддя), суддів: Хома С.О., Андрушків Г.З.

Ухвалою суду від 11.08.2015р. розгляд справи призначено на 15.09.2015р. та ухвалами від 24.09. 2015р., 06.10.2015р.розгляд справи відкладався для надання можливості сторонам подати витребувані судом матеріали.

У зв'язку з перебуванням судді Андрушків Г.З. на лікарняному, розпорядженням керівника апарату господарського суду Тернопільської області від 19.10.2015р., у відповідності до ст.46 ГПК України, пункту 2.3.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010р. № 30, внесено зміни до складу колегії суддів, призначено судову колегію у складі суддів: Стадник М.С. (головуюча суддя), суддів: Андрусик Н.О., Хома С.О.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012р., перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору розпочинається заново.

Ухвалою суду від 20.10.2015р. розгляд справи призначено на 03.11.2015р.

У зв'язку з перебуванням судді Хоми С.О. у відпустці, розпорядженням заступника керівника апарату господарського суду Тернопільської області від 02.11.2015р., у відповідності до ст.46 ГПК України, пункту 2.3.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010р. № 30, внесено зміни до складу колегії суддів, призначено судову колегію у складі суддів: Стадник М.С. (головуючий суддя), суддів: Андрушків Г.З, ОСОБА_3,та ухвалою суду від 03.11.2015р. розгляд справи призначено на 10.11.2015р.

Позивач подав заяву від 08.10.2015р. про зменшення позовних вимог на суму 26 000,00грн. не отриманих доходів,та про збільшення суми процентів за користування чужими коштами на суму 14918,31грн. за період з 06.03.2015р. по 20.10.2015р., також просить стягнути витрати пов'язані з участю представника позивача в судових засіданнях 15.09.2015р. та 06.10.2015р. в сумі 1001,82 грн., які складаються з витрат на проїзд та проживання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем строків виконання зобов'язань з поставки продукції, які мали бути здійсненні двома поставками ,що сторони узгодили в телефонному режимі, а не умовами договору, що спричинило відмову позивача від договору в односторонньому порядку. Просить звернути увагу суду на те, що кошти перераховані як попередня оплата в сумі 109000,00грн.із яких відповідачем частково повернуто 30000,00грн., що свідчить про його погодження щодо порушення ним умов договору. На підтвердження відмови від договору в односторонньому порядку надав листи від 12.02.2015р. та 24.02.20015р та докази їх направлення відповідачу, які повернуті адресату за закінченням терміну зберігання.

Суд, розглянувши заяву про зменшення позовних вимог в частині не отриманих доходів та збільшення в частині користування чужими коштами,приймає їх до розгляду як подані відповідно до вимог ч.4 ст.22 ГПК України, згідно якої позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідач витребувані ухвалами суду від 15.06.2015р., 07.07.2015р., 11.08.2015р., 24.09.2015р.,06.10.2015р.,20.10.2015р. та 03.11.2015р. відзив на позов, документальне підтвердження причин невиконання зобов'язання по договору, витяг з ЄДР, докази часткового повернення коштів, акт звірки розрахунків не подав , оскільки поштова кореспонденція направлена на його адресу, зазначену в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_2, повернута поштовим відділенням по причині: "за закінченням терміну зберігання". Приймаючи до уваги, що адреса фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, яка зазначена в позовній заяві відповідає адресі зазначеній у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців України, а тому вважається, що відповідач повідомлений про день слухання справи належним чином (ст.64 ГПК України).

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення представника позивача, встановив:

- між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі - Продавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - Покупець) укладено 08.12.2014р. договір купівлі-продажу товарів №1,підписано специфікацію від 24.12.2014р. на поставку лісоматеріалів круглих ,як додаток №1 до договору,згідно яких сторони взяли на себе зобов'язання:

- Продавець на умовах визначених договором зобов'язався передати у власність Покупцю,а Покупець прийняти у свою власність та оплатити лісоматеріали в терміни, кількості та за ціною ,що зазначені у договорі та у додатках до договору ,які підписані та скріплені печатками сторін та є невід'ємною частиною договору ,та відповідають вимогам ДСТУ (п.1.1,1.2,4.2.2 договору);

- передача товару у власність здійснюється протягом термінів та за адресою зазначеною у додатках до договору,при цьому факт (момент) передачі товару підтверджується двостороннім актом приймання - передачі або видатковою накладною підписаних сторонами та здійснюється перевезення засобами Покупця (п.2.1 -2.4,4.1.1 договору);

- загальна вартість товару згідно договору зазначається у додатках до договору,а оплата здійснюється у національній валюті шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Продавця,датою оплати товару чи його частини вважається дата надходження коштів на рахунок Продавця, також сторони передбачили можливість визначити інший порядок здійснення оплати за товар (п.3.1 -3.4 договору);

- ціна за одиницю продукції зазначена в специфікації від 24.12.2014р.: пиловник білий дуб, в кількості 26(+/-) м.куб. (сорт 1-80%; 2-20%)розміром 3м.(дозволяється +20-100см.), ціна за одиницю без ПДВ - 3100,00грн. ,загальна ціна з ПДВ - 83700,00грн.;

- у випадку порушення Продавцем строків передачі у власність товару або не невиконання зобов'язання щодо передачі товару ,продавець сплачує на користь покупця 5%штрафу від вартості товару зазначеної у додатках до договору (п.5.3 договору);

- усі спори та розбіжності ,що виникають між сторонами щодо укладення, зміни,виконання,розірвання,припинення,визнання неукладеним договору вирішуються шляхом переговорів разом з тим такий порядок не є обов'язковим та вирішується у судовому порядку (п.п.7.1-7.3 договору);

- договір набирає чинності з дати його підписання і діє до моменту повного та належного його виконання ,при цьому Покупець вправі в односторонньому порядку розірвати договір (відмовитися від нього) попередивши продавця за 30днів до дати розірвання договору ,провівши з ним повний розрахунок за поставлений товар ( п.п.8.1,8.2 умов договору).

Матеріалами справи підтверджено,що сторонами укладено тільки один додаток до договору,а саме специфікація від 24.12.2014р. в якій встановлена асортимент товару та його ціна,а строки проведення оплати товару, порядок і строків його поставки сторони не погодили ні умовами договору ,ні шляхом укладення додатків до договору,що не заперечується позивачем.

Як випливає із матеріалів справи,позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача із зазначенням підстави "Передплата за лісоматеріали згідно Договору №1 від 08.12.2014р. без ПДВ" кошти в сумі 109600,00грн.:платіжним дорученням №87 від 09.12.2014р. - 27000,00грн.; пл. дорученням №94 від 24.12.2014р. -55600,00грн.;пл. дорученням №95 від 25.12.2014р.-27000,00грн.,тоді як по Специфікації вартість товару складає - 83600,00грн.

Тобто, позивач самостійно, не маючи обов'язку по договору щодо здійснення попередньої оплати, провів таку на виконання договору .

Згідно виписки ПАТ "Креді Агріколь Банк" по рахунку позивача, 06.01.2015р. на його рахунок поступила від відповідача сума 30000,00грн., як повернення передплати за лісоматеріали згідно договору №1 від 08.12.2014р.

Позивачем направлено 13.02.2015р. на адресу відповідача лист - вимогу від 12.02.2015р.№1-2/15 з повідомленням про намір розірвати договір купівлі-продажу у зв'язку з порушенням останнім п.1.1 умов договору та про зобов'язання перерахувати протягом 7-ми днів 40600,00грн. заборгованості, яка значиться згідно акту звірки розрахунків за період з 01.12.2014р. -12.02.2015р., разом з тим такий не долучений до матеріалів справи. Рекомендований лист повернутий позивачу поштовим відділенням по причині"за закінченням терміну зберігання" -19.03.2015р.

Позивачем направлено 27.02.2015р. на адресу відповідача лист - вимогу №2-2/15 від 24.02.2015р. з повідомленням про повернення 79600,00грн. коштів одержаних як передплата та сплатити 5480.00грн. штрафу за порушення строків виконання зобов'язань по договору щодо поставки лісо продукції. Рекомендований лист повернутий позивачу поштовим відділенням по причині"за закінченням терміну зберігання" - 02.04.2015р.

Позивач просить стягнути з відповідача 79600,00грн. неповернутої суми передоплати, 5480.00грн. штрафу за порушення строків виконання зобов'язань по договору щодо поставки лісо продукції та 14918,31грн. процентів за користування чужими коштами.

Суд, давши оцінку поданим позивачем доказам, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

При цьому суд виходив із наступного.

Договірні відносини, що склалися між сторонами, за своєю правовою природою є такими, що випливають із договору поставки до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, порядок укладення та виконання яких регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Господарського кодексу України(далі ГК України).

Так, відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з приписами статей 525, 526 ЦК України та ст.193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін),а якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частинами 1, 2 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 ЦК України. А якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання визначеної правової поведінки боржника є виключно правом покупця,яка має бути доведена до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в Рішенні від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту(правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 28.11.11р№43/308-1013-127гс11).

За неповернення суми попередньої оплати відповідач несе відповідальність, передбачену ч.3 ст. 693 ЦК України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Матеріалами справи встановлено ,що сторони не передбачили договором терміни виконання Продавцем зобов'язання по поставці товару та сплату процентів на суму попередньої оплати .

Позивач, обґрунтовуючи правомірність стягнення процентів за користування чужими коштами послався на те, що сторони у договорі N 1 від 08.12.2014р. не встановили розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, а тому таке нарахування здійснив застосовуючи аналогію закону згідно ч. 1 ст. 8 ЦК України на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якою передбачено, що у разі не встановлення договором позики розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Тобто, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Приймаючи до уваги,що умовами укладеного між сторонами договору купівлі - продажу розмір процентів за користування продавцем чужими грошовими коштами не встановлено, договори поставки і договори позики є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види цивільних правовідносин, а тому застосування до договору поставки положень про договір позики ,зокрема, ст. 1048 ЦК України, є безпідставним (постанови Верховного Суду України від 02.07.2013р. у справі №3-11гс13 та від 20.08.2013р. у справі №3-22гс13).

Отже, заявлені позивачем вимоги про стягнення 14918,31грн. процентів за користування чужими коштами задоволенню не підлягають ,як безпідставно заявлені.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України, 230 ГК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), іншими видами забезпечення встановленими договором або законом. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

В задоволені позовних вимог про стягнення 5480,00грн. штрафу за порушення строків виконання зобов'язань по поставці лісо-продукції також відмовляється, як безпідставно заявлені, оскільки такі строки не передбачені умовами договору, і позивач не надав доказів звернення до відповідача із вимогою в порядку ст. 530 ЦК України щодо здійснення такої поставки. Тобто,позивачем заявлена вимога про притягнення відповідача до відповідальності за порушення строків виконання зобов'язання, які сторони не встановили.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 Господарського кодексу України господарське зобов'язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Передбачене статтею 188 ГК України надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує та може звернутися за захистом свого порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2011 р. у справі N 3-74гс11).

Звертаючись із позовом про розірвання договору позивач надав листи - вимоги від 12.02.2015р. та 24.02.2015р., в яких повідомляв про намір розірвати договір та повернути кошти, але в силу того, що такі не доведені до Покупця шляхом вручення рекомендованої кореспонденції,так як повернуті поштовим відділенням позивачу,тому суд ,враховуючи правову позицію Верховного Суду України щодо форми звернення з вимогою, яка є обов'язковою при застосуванні норми права (ст.111-28 ГПК України),вважає позовну заяву такою вимогою про розірвання договору, яка доведена до відповідача.

Про розгляд судом вимоги про розірвання договору купівлі-продажу відповідач повідомлений шляхом направлення ухвал суду які також повернуті поштовим відділенням на адресу суду. Разом з тим, за змістом ст. 64 ГПК України , зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції"від 26 грудня 2011 року N 18).

Приймаючи до уваги, що відповідач повернув частково кошти,з врахуванням вартості зазначеної у специфікації, кошти позивачем перераховані в більшій сумі ніж погоджено сторонами,відповідачу відомо з 15.06.2015р. про намір позивача розірвати договір, станом на момент прийняття рішення останнім не надано суду будь - яких доказів, які підтверджують його намір виконати договір купівлі - продажу, а тому суд задовольняє вимоги позивача щодо розірвання договору купівлі - продажу №1 від 08.12.2014р. та про стягнення 79600,00грн. в повернення попередньої оплати сплаченої по договору.

Судовий збір в сумі 3728,58 грн. покладається на відповідача згідно ст.49 ГПК України пропорційно розміру задоволених вимог.

В частині стягнення 1001,82грн. судових витрат, які складаються із витрат Позивача на проживання у зв'язку із відвідуванням судового процесу 15.09.2015р. в сумі 494,90грн. та витрат на проїзд представника у зв'язку із відвідуванням судового процесу 06.10.2015р. в сумі 506,92грн. відмовляється, оскільки :

- відповідно до розділу VI ГПК України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 ГПК України); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою (правова позиція викладена в п.1постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Як свідчать ухвали суду від 11.08.2015р. та від 24.09.2015р. участь представника позивача в судових засіданнях 15.09.2015р. та 06.10.2015р. не визнавалася судом обов'язковою.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Розірвати договір купівлі-продажу товарів №1 укладений 8 грудня 2014 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 79600 (сімдесят дев'ять тисяч шістсот) грн. 00 коп. боргу та 3728 (три тисячі сімсот двадцять вісім) грн. 58коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня підписання рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено "13" листопада 2015р.

Головуючий суддя М.С. Стадник

Суддя Г.З.Андрушків

Суддя Н.О.Андрусик