ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015р. Справа№ 914/2899/15

За позовом: Приватного підприємства Сонак, с. Солянуватка Старосамбірського району Львівської області

до відповідача: Малого приватного підприємства ЕГО, с. Гряда Жовківського району Львівської області

про стягнення 695 963 грн. 25 коп.

Суддя Морозюк А.Я.

при секретарі Дзедзінській Ю.К.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: ОСОБА_2 - представник

Позов заявлено Приватним підприємством Сонак до Малого приватного підприємства ЕГО про стягнення 695 963 грн. 25 коп., з яких: 313 837 грн. 78 коп. - основного боргу, 178 087 грн. 90 коп. - пені, 17 617 грн. 91 коп. - 3 % річних, 186 419 грн. 66 коп. - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 25.08.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в засіданні на 06.10.2015 р. Ухвалою суду від 06.10.2015 р. за клопотанням відповідача та у зв'язку із неявкою представника відповідача, неподанням витребуваних доказів, розгляд справи відкладено на 20.10.2015 р. Ухвалою суду від 20.10.2015 р. за клопотанням позивача продовжено строк розгляду спору на 15 днів, за клопотанням відповідача та у зв'язку із неявкою представника відповідача, неподанням витребуваних доказів, розгляд справи відкладено на 03.11.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 03.11.2015 р. позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи, просить позов задоволити повністю. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на виконання укладеного 07.03.2012 року між позивачем та відповідачем договору поставки № 120307, позивач на підставі видаткових накладних передав у власність відповідачу товар на загальну суму 732 837,78 грн. Відповідач за отриманий товар розрахувався частково оплативши 419 000,00 грн., в результаті чого в нього виникла заборгованість в розмірі 313 837,78 грн. Позивач направляв відповідачу претензію від 16.02.2015 р. про добровільне погашення заборгованості, проте відповідач відповіді на претензію не надав і оплати за поставлений товар не здійснив. Також за прострочення виконання грошового зобовязання, позивач керуючись ст. 549 ЦК України нарахував відповідачу пеню в розмірі 178 087,90 грн. та у відповідності до ст. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 17 617,91 грн. та інфляційні втрати в розмірі 186 419,66 грн.

Відповідач у поданому суду 03.11.2015 р. відзиві на позовну заяву від 03.11.2015 р., а його представник в судовому засіданні, проти позову заперечив повністю, зазначив, що заявлені у позовній заяві вимоги є непідтвердженими, оскільки надані позивачем рахунки-фактури, видаткові та податкові накладні не мають жодного відношення до договору №120307 від 07.03.2012 р., а відтак вважає позов необґрунтованим та безпідставним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд встановив наступне.

Між Приватним підприємством «Сонак» (постачальником) та Малим приватним підприємством «ЕГО» (покупцем) 07.03.2012 року було укладено договір поставки №120307, відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобовязується поставити в обумовлений договором термін предмет поставки у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти предмет поставки та сплатити за нього грошову суму передбачену умовами договору (п. 1.1). Також було укладено додатки до договору. Предметом поставки є визначені родовими ознаками товари, перелік та вимоги до якості яких зазначені в додатку №1 до договору (п.1.2). Додатком №1 визначено наступний товар: борошно свинячої крові, м'ясо-кісткове борошно птиці, гемоглобін свинячої крові.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що поставка товарів здійснюється партіями. Під партією слід розуміти ту кількість товару, що вказана у письмовій чи усній заявці (повідомленні), що надсилається покупцем на адресу постачальника чи передається факсимільним звязком.

Пунктом 2.2 договору сторони погодили, що асортимент, кількість, вимоги до якості та пакування товарів, ціна, умови оплати та термін поставки вказуються у Специфікації, яка узгоджується та підписується сторонами перед поставкою і є невідємною частиною договору.

Разом з товаром постачальник зобовязався передати покупцю, зокрема, видаткові та податкові накладні, рахунки-фактури (п. 2.3).

Пункт 3.1 договору передбачає, що партія поставки здійснюється протягом пяти днів з моменту отримання постачальником заявки (повідомлення) покупця, згідно п. 2.1 договору, якщо між сторонами не було домовленості про інше.

Розділом 5 «Права і обовязки сторін» договору визначено, що постачальник зобовязується передати покупцю товар та всі відповідні документи по кількості якості, асортименту, ціні згідно умов договору та специфікації до нього (п. 5.1), а покупець зобовязується прийняти товар та сплатити його вартість (п. 5.2).

Пунктом 11.1 договору (з врахуванням додатку №4 від 20.12.2012 р.), договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Належне виконання умов договору позивач підтверджує підписаними повноважними особами та скріпленими печатками сторін, видатковими накладними №РН-0000075 від 27.04.2012 р. на суму 99 909,24 грн.; №РН-0000094 від 08.06.2012 р. на суму 9 720,00 грн.; №РН-0000099 від 22.06.2012 р. на суму 44 574, 72 грн.; №РН-00000102 від 23.06.2012 р. на суму 137 066,40 грн.; №РН-0000113 від 10.07.2012 р. на суму 88 911,42 грн.; №РН-0000115 від 12.07.2012 р. на суму 119 808,00 грн.; №РН-0000121 від 20.07.2012 р. на суму 28 704 грн.; №РН-0000127 від 25.07.2012 р. на суму 58 656,00 грн.; №РН-0000126 від 25.07.2012 р. на суму 58 656,00 грн.; №РН-0000146 від 24.08.2012 р. на суму 86 832,00 грн., що в сумі складає 732 837,78 грн. а також відповідними рахунками-фактурами, податковими накладними.

Згідно поданого до справи листа Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 23.10.2015 р. №58/10/13-31-15-01/426, позивач згідно податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2012 р., задекларував податкове зобовязання по реалізації порошку свинячої крові та мясокостної муки птиці МПП «ЕГО», відповідно до податкової накладної №18 від 24.08.2012 р. та видаткової накладної №РН-0000146 від 24.08.2012 р., на загальну суму 86 832,00 грн., дана сума була включена МПП «ЕГО» до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 8.3. договору (із змінами внесеними додатком №2 від 08.06.2012 р.), оплата товару здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок продавця шляхом банківського перерахунку в термін 14 календарних днів з моменту поставки товару.

Згідно наданих позивачем звітів по дебетових і кредитових операціях, відповідачем проведено оплату в період з 06.06.2012 р. по 04.10.2013 р. на загальну суму 419 000,00 грн. Доказів погашення решти суми в розмірі 313 837,78 грн. суду не надано і такі в матеріалах справи відсутні.

20.02.2015 р. (згідно наявного у справі повідомлення про вручення поштового відправлення) відповідачу вручено претензію разом з розрахунком заборгованості, з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 1 515 327,73 грн. ( в тому числі 313 837,78 грн. основного боргу), яка виникла за договором поставки №120307 від 07.03.2012 р., проте вказана претензія залишена без відповіді.

Причиною виникнення спору є те, що відповідач не повністю виконав свої зобовязання за договором по своєчасній оплаті поставленого товару в сумі 313 837 грн. 78 коп., відтак позивач звернувся до господарського суду Львівської області із вимогою стягнути з відповідача 313 837 грн. 78 коп. - основного боргу, 178 087 грн. 90 коп. - пені, 17 617 грн. 91 коп. - 3 % річних, 186 419 грн. 66 коп. - інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 692 ЦК України, встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В матеріалах справи наявний підписаний 20.08.2012 р. та скріплений печатками сторін ОСОБА_2 звірки по поставці товару за договором №120307 від 07.03.2012 р., згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 20.08.2012 р. складала 346 005,78 грн., в тому числі яка виникла за видатковими накладними №РН-0000115 від 12.07.2012 р. на суму 119 808,00 грн.; №РН-0000121 від 20.07.2012 р. на суму 28 704 грн.; №РН-0000127 від 25.07.2012 р. на суму 58 656,00 грн.; №РН-0000126 від 25.07.2012 р. на суму 58 656,00 грн. Таким чином підписавши ОСОБА_2 звірки відповідач підтвердив наявність заборгованості, яка виникла за неналежне виконання умов договору №120307 від 07.03.2012 р. та у розмірах згідно вищевказаних видаткових накладних.

Наведене спростовує доводи відповідача про те, що представлені позивачем рахунки-фактури, податкові та видаткові накладні (в т.ч. накладна №РН-0000115 від 12.07.2012 р., накладна №РН-0000121 від 20.07.2012 р., накладна №РН-0000127 від 25.07.2012 р., накладна №РН-0000126 від 25.07.2012 р.) не мають жодного відношення до договору №120307 від 07.03.2012 р. При цьому заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує на невідповідність договору, який зазначено в податкових накладних за №120131 від 31.01.2012 р. договору №120307 від 07.03.2012 р., за яким у даній справі виникло зобовязання, проте жодних доказів існування договору №120131 від 31.01.2012 р. суду не надав.

З огляду на викладене, враховуючи що відповідачем підписано ОСОБА_2 звірки по поставці товару за договором №120307 від 07.03.2012 р. станом на 20.08.2012 р. та жодним чином не спростовано наявність заборгованості, не надано доказів погашення боргу, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 313 837 грн. 78 коп. основного боргу є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 9.1 договору, сторони відповідають за невиконання або неналежне виконання зобовязань, прийнятих по договору у відповідності до чинного законодавства.

В частині позовних вимог про стягнення 3% річних, які відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем за період з 05.10.2013 р. по 18.08.2015 р. складають 17 617 грн. 91 коп., та стягнення інфляційних втрат, які відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем за період з жовтня 2013 по червень 2015 р. складають 186 419 грн. 66 коп., то дані суми розраховані відповідно до ст. 625 ЦК України, і позовні вимоги про їх стягнення є обґрунтованими.

Що стосується позовної вимог в частині стягнення пені в розмірі 178 087 грн. 90 коп., то дана вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до п. 9.3 договору (з врахуванням внесених змін згідно додатку №2 від 08.06.2012 р.), у випадку несвоєчасного виконання грошового зобовязання за договором (в термін 14 календарних днів) покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,16 % від суми невиконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення починаючи з моменту поставки товару. Максимальне прострочення оплати складає 40 календарних днів з моменту поставки товару. На 41 день прострочення товару, згідно п.п. 12.2 зобовязання по поверненню боргу вирішується в судовому порядку.

Як вбачається з наявних у справі рахунків-фактур, у кожній із них встановлено строк проведення оплати. Зокрема згідно рахунку-фактури №СФ-0000151 від 24.08.2012 р. (останній рахунок який було виставлено відповідачу для оплати отриманого товару) на суму 86 832,00 грн., строк оплати за отриманий товар встановлено до 07.09.2012 р. Таким чином з врахуванням 14 календарних днів встановлених п. 9.3 договору та ч. 6 ст. 232 ГК України, пеня могла бути нарахована по рахунку-фактурі №СФ-0000151 від 24.08.2012 р. лише за період з 22.09.2012 р. по 21.03.2013 р. (протягом 6 місяців), а по інших рахунках-фактурах - за відповідні ще більш ранні періоди. Однак, згідно поданого розрахунку позивач просить стягнути пеню за період з 05.10.2013 р. по 18.08.2015 р., тобто поза межами встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України строку нарахування штрафних санкцій.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 313 837 грн. 78 коп., 3% річних в розмірі 17 617 грн. 91 коп. та інфляційних втрат в розмірі 186 419 грн. 66 коп. підлягають задоволенню. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 178 087, 90 грн. суд відмовляє.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст.193, 265 ГК України, ст.ст. 526, 610, 611, 612, 625, 629, 692, 712 ЦК України , ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Малого приватного підприємства «ЕГО» (80380, Львівська область, Жовківський район, с. Гряда, вул. Шевченка, ідентифікаційний код 20810600) на користь Приватного підприємства «Сонак» (82041, Львівська область, Старосамбірський район, с. Солянуватка, вул. Центральна, буд 68, ідентифікаційний код 34434820) 313 837 грн. 78 коп. - основного боргу, 17 617 грн. 91 коп. - 3% річних, 186 419 грн. 66 коп. - інфляційних втрат та 10 357 грн. 51 коп. - судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 178 087 грн. 90 коп. відмовити.

4. Наказ, відповідно до ст. 116 ГПК України, видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.11.2015 року

Суддя Морозюк А.Я.