КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2015 р. Справа№ 925/1148/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Бонтлаб В.В., дов. від 29.01.2015,

від відповідача не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рось-Світанок-Агро»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.07.2015 (підписане 30.07.2015)

у справі №925/1148/15 (суддя Васянович А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рось-Світанок-Агро»

про стягнення 64 673,13 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рось-Світанок-Агро» про стягнення 64 673,13 грн, в тому числі: 28 000 грн основного боргу, 16 520 грн дооцінки вартості неоплаченого товару, 1 754,43 грн курсової різниці, 5 924,44 грн 36% річних, 6 874,26 грн пені та 5 600 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.07.2015 у справі №925/1148/15 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рось-Світанок-Агро» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» 46 274,43 грн основного боргу, 5 924,44 грн 36% річних, 6 874,26 грн пені, 5 600 грн штрафу та 1 827 грн витрат на сплату судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 28.07.2015 скасувати. Апеляційна скарга мотивована тим, що умовами договору поставки від 02.10.2014 №УМ-98/14 (п.7.1.1) штраф передбачений як додаткова, поряд з пенею, санкція за прострочення оплати продукції. Відтак, стягнення штрафу, на думку скаржника суперечить положенням ст.549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч.6 ст.231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яким визначено порядок нарахування штрафних санкцій за прострочення саме грошового зобов'язання у вигляді пені.

При цьому, скаржник не погодився з стягнутою рішенням суду від 28.07.2015 сумою дооцінки вартості неоплаченого товару з тих підстав, що станом на сьогоднішній день відсутня інформація щодо курсу долара до гривні, який діятиме на дату здійснення фактичного платежу за поставлений товар.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2015 відновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 04.11.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвали суду від 08.10.2015) - 13.10.2015, долучені до матеріалів справи.

02.11.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач подав відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 04.11.2015 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник відповідача на судове засідання не з'явився, про дату та час його проведення повідомлений належним чином.

З метою дотримання вимог ст. 102 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), на думку колегії суддів, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рось-Світанок-Агро» (покупець) укладено договір поставки №УМ-98/14 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а покупець зобов'язався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну) визначену договором.

Згідно п. 2.1 договору поставки, за даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та/або накладними та/або рахунками-фактурами, що є невід'ємною частиною цього договору.

Ціна продукції, що поставляється за цим договором вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (засоби захисту рослин (ЗЗР), насіння, насіння вітчизняного виробництва, міндобрива та мікродобрива). Для товару (ЗЗР, насіння та мікродобрива) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США (п.2.2 договору).

У разі зміни курсу гривні до долара США, постачальник проводить перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, але не оплаченого покупцем товару (п. 2.4 договору).

Відповідно до п.3.5 всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з врахуванням п.3.4 угоди.

Порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору (п.3.2 договору).

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Частинами 1, 2 ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України).

02.10.2014 між сторонами було укладено додатки №1 та №2 до договору, згідно яких покупець оплачує постачальнику в порядку попередньої оплати 100% вартості товару, що складає 16 689,60 грн (еквівалент в доларах США 1 250,15) та 7 890,48 грн (еквівалент у доларах США 591,05) шляхом її перерахування на розрахунковий рахунок постачальника в строк до 03.10.2014 жовтня 2014 року.

24.10.2014 сторонами було підписано додаток №3 до договору, згідно якого відповідач зобов'язався оплатити позивачу 12 500,10 грн (еквівалент у доларах США 954,20) до 29.10.2014.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов вказаного вище правочину, Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Рось-Світанок-Агро» товар на загальну суму 37 080,18 грн, що підтверджується видатковими накладними: від 07.10.2014 №7864 на суму 7 890,48 грн, від 07.10.2014 №7866 на суму 16 689,60 грн та від 24.10.2014 №8138 на суму 12 500,10 грн.

Товар було прийнято відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженої особи у наведених вище видаткових накладних та відтиском печатки покупця.

Зобов'язання по оплаті поставленого товару відповідач виконав частково, сплативши 3 080,18 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 04.12.2014 №2PL556649. Крім того, покупцем частину товару було повернуто позивачу на суму 6 000 грн, про що свідчить накладна на повернення товару від покупця від 12.11.2014 №142.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, Господарський суд Черкаської області виходив з того, що факт наявності боргу у відповідача (в тому числі дооцінки вартості неоплаченого товару та курсової різниці) за договором належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований. У зв'язку з допущеним прострочення відповідачем грошового зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості отриманого товару, місцевим господарським судом стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рось-Світанок-Агро» 36% річних, пеню та інфляційні втрати.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

02.10.2014 між сторонами укладено додатки №1, 2 до договору, згідно яких покупець оплачує постачальнику в порядку попередньої оплати 100% вартості товару, що складає 16 689 грн 60 коп. (еквівалент в доларах США 1 250,15) та 7 890 грн 48 коп. (еквівалент у доларах США 591,05) шляхом її перерахування на розрахунковий рахунок постачальника в строк до 3 жовтня 2014.

24 жовтня 2014 між контрагентами укладено додаток №3 до договору, згідно якого відповідач зобов'язався оплатити позивачу 12 500 грн 10 коп. (еквівалент у доларах США 954,20) до 29 жовтня 2014.

На підставі викладеного вище суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обов'язок відповідача по оплаті товару є таким, що настав.

Так, за умовами договору товар, поставлений згідно видаткових накладних від 7 жовтня 2014, відповідач повинен був оплатити до 3 жовтня 2014, а товар поставлений на підставі накладної від 24 жовтня 2014 до 29 жовтня 2014 року.

Ціна продукції, що поставляється за цим договором вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (засоби захисту рослин (ЗЗР), насіння, насіння вітчизняного виробництва, міндобрива та мікродобрива). Для товару (ЗЗР, насіння та мікродобрива) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США (п.2.2 договору).

У разі зміни курсу гривні до долара США, постачальник проводить перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, але не оплаченого покупцем товару (п. 2.4 договору).

Пунктами 3.3, 3.4 договору визначено, що сторони погоджуються застосовувати при проведенні розрахунків за цим договором курс долара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання договору.

В тому випадку, коли курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні на день проведення розрахунків (перерахування коштів), відвантаження товару є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення додатку (ів), оплата грошових коштів за отриманий товар, відбувається відповідно до курсу долара США до гривні на дату, що передує даті здійснення остаточного розрахунку (курс продажу долара США згідно сайту http://charts.finanse.ua/ru/currency/interbank/). Сторони для визначення суми, яка підлягає оплаті використовують формулу:

С=А1/А2хВ, де:

С - сума належна до оплати; В - ціна товару на момент підписання додатку; А1 - курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні на день перерахування коштів; А2 - курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні на день підписання відповідного додатку.

Всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з врахуванням п.3.4 договору (п. 3.5 договору).

За умовами договору, сторони визначили ціну товару та відповідне грошове зобов'язання в еквіваленті іноземної валюти.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 198 ГК України.

Нормами ст. 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 16 520 грн курсової різниці вартості неоплаченого товару, який розраховано наступним чином.

З додатків №1-3 до договору вбачається, що на день їх укладення, максимальний курс гривні по відношенню до долара США на міжбанківській валютній біржі становив 13,35 грн за 1 долар США.

Станом на 27 травня 2015 міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США складав 21,2 грн за 1 долар США.

21,2/13,35=1,59 х 28 000 грн = 44 520 грн - 28 000 грн = 16 520 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 1 754 грн 43 коп. курсової різниці несвоєчасно сплаченого та повернутого товару.

Станом на 12 листопада 2014 (дата повернення товару на суму 6 000 грн) міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США складав 16,05.

Станом на 04 грудня 2014 (дата сплати) міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США складав 15,71.

Розрахунок курсової різниці:

16,05/13,35=1,2 х 6 000 грн = 7 200 грн - 6 000 грн. = 1 200 грн.

15,71/13,35=1,18 х 3 080 грн 18 коп. = 3 634 грн 61 коп. - 3 080 грн.18 коп. = 554 грн 43 коп.

Згідно п. 3.7 договору до вартості (ціни) товару додатково також включається різниця між гривневою вартістю товару на день фактичного проведення покупцем оплати і гривневою вартістю товару, що вказана в додатках до договору, розрахована відповідно до п.3.4 договору. На таку різницю, в день здійснення покупцем оплати, постачальником складається акт та надсилається на адресу покупця.

19.06.2015 позивач направив відповідачу заяви з актом різниці між гривневою вартістю товару на день фактичного проведення покупцем оплати і гривневою вартістю товару, що вказана в додатках до договору від 27.05.2015 у двох примірниках та акт дооцінки вартості неоплаченого товару від 27.05.2015 у двох примірниках, що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист та копією поштової квитанції.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що умови договору щодо визначення ціни товару при несплаті її підприємством у строки та у сумі, визначенні в його доповненнях, не суперечать законодавству України, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 29.04.2015 у справі №912/3900/14.

За своєю правовою природою вказані нарахування є складовою боргу з урахуванням здійснених позивачем поставок, ціни товару та коливань курсу валют на відповідні дати, які загалом становлять 46 274,43 грн (28 000 грн - основний борг, 16 520 грн - дооцінка вартості неоплаченого товару, 1 754,43 грн - курсова різниця).

Як встановлено місцевим господарським судом, відповідач свої зобов'язання в частині оплати поставленої продукції належним чином не виконав, у зв'язку з чим в останнього утворилась заборгованість в сумі 46 274,43 грн. Тому позовна вимога про стягнення з відповідача 46 274,43 грн боргу обґрунтовано задоволена судом першої інстанції.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення 6 874,26 грн пені та 5 600 грн штрафу.

У п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України вказано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.1.1 договору поставки передбачена відповідальність за порушення відповідачем строків оплати вартості одержаного товару, а саме: пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення та штраф у розмірі 20% від суми несплаченого боргу.

Сторони домовилися про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов'язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 ЦК України, продовжується до 3 років (п. 7.9 договору).

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду (п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14).

Тобто, умовами договору (п. 7.9.) сторони визначили період нарахування пені понад строки визначені ч. 6 ст. 232 ГК України, що не суперечить вимогам чинного законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що заявником пеню нараховано за несвоєчасну оплату вартості товару з 30 жовтня 2014 по 27 травня 2015 на суму боргу з урахуванням здійсненої відповідачем сплати та повернення товару.

Перевіривши розрахунок позивача, колегією суддів встановлено, що до стягнення підлягає пеня у сумі 6 874,26 грн та штраф у сумі 5 600 грн.

Доводи скаржника стосовно відсутності підстав стягнення із нього одночасно пені і штрафу, колегією суддів відхиляють, з огляду на те, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 06/5026/1052/2011.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати (п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14).

Пунктом 7.8 договору визначено, що в разі невиконання покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ст. 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 36% річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Судом встановлено, що позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 5 924,44 грн 36% річних нарахованих з 30.10.2014 по 27.05.2015 на суму боргу з урахуванням здійсненої відповідачем сплати та повернення товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів (п.4.2 вказаної вище постанови пленуму).

Здійснивши перевірку правильності нарахування 36% річних, апеляційним судом встановлено, що розрахунок річних здійснений позивачем вірно, а тому заявлені до стягнення суми правомірно задоволено.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 28.07.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рось-Світанок-Агро» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 28.07.2015 у справі №925/1148/15 - без змін.

2. Матеріали справи №925/1148/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій