ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Справа № 917/2330/13

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкін В.Е. - головуючого, Чернов Є.В.,
Цвігун В.Л.
за участю представників: ФОП ОСОБА_4 розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 ФОП ОСОБА_4
на ухвалуХарківського апеляційного господарського суду від 23.07.2015 року
у справі№ 917/2330/13 господарського суду Полтавської області
за позовомФОП ОСОБА_5
доФОП ОСОБА_4
простягнення заборгованості
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2015 р. (судді: Шевель О. В., Крестьянінов О.О., Пуль О.А..) відмовлено заявнику, ФОП ОСОБА_4, у відновленні пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Повернуто апеляційну скаргу заявнику.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що заявником не доведено поважності причин пропуску строку подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для відновлення зазначеного строку, що виключає можливість здійснення апеляційного провадження за даною скаргою, отже у відповідності до ч. 2 ст. 93, п.4 ч.1 ст.97 ГПК України, вказана скарга має бути повернута заявникові.

Відповідач в касаційній скарзі просить ухвалу апеляційного господарського суду та рішення господарського суду першої інстанції скасувати з підстав невідповідності висновків фактичним обставинам, не встановлення всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 21.01.2014 р, прийняти нову постанову, якої припинити провадження у справі.

Скаржник доводить порушення норм ст.ст. 56, ст. 65, 87 ГПК України, оскільки стверджує, що не отримувала процесуальні документи суду, зокрема, оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 21.01.2014 р., тому вважає, що пропустила процесуальний строк на апеляційне оскарження з поважних причин.

Скаржник вважає, що відхиливши клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний господарський суд фактично залишив в силі рішення місцевого господарського суд, яке винесено з порушенням норм процесуального права, оскільки в 2013 році цю справу (зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав) вже було розглянуто про що є рішення господарського суду Полтавської області від 23.01.2013 р., Постанова Харківського апеляційного господарського суду від 15.05.2013р. та Постанова Вищого господарського суду України від 20.08.2013р. (справа № 18/2334/12).

Позивач у відзиві доводи скарги заперечує, вважає, що твердження про неповідомлення відповідача про розгляд справи та про прийняте рішення такими, що не відповідають дійсності, вважає, що об'єктиві обставини, що перешкоджали поданню апеляційної скарги відсутні, тому просить оскаржувану ухвалу залишити без зміни.

Вищий господарський суд України, розглянувши доводи касаційної скарги, заслухавши учасника судового процесу, який взяв участь в судовому засіданні, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції копію ухвали господарського суду від 27.11.2013 про порушення провадження у справі отримано особисто відповідачем 29.11.2013; копію ухвали від 17.12.13 про відкладення розгляду справи на 09.01.2014 отримано 19.12.2013; направлену відповідачеві копію ухвали від 09.01.14 про відкладення розгляду справи на 21.01.2014 було повернуто до суду відділенням зв'язку із відміткою "за закінченням терміну зберігання" - що згідно з п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" також є доказом належного повідомлення адресата про час і місце розгляду справи судом.

Судом також встановлено, що копію оскаржуваного рішення від 21.01.2014, повний текст якого складено 23.01.2014, відповідачем було отримано 27.01.2014 - тобто у межах встановленого ч.1 ст.93 ГПК України десятиденного строку оскарження рішення місцевого господарського суду.

Таким чином, суд відхилив посилання відповідача, що йому не було відомо про розгляд даної справи та про прийняття рішення як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Суд визнав, що доказів щодо наявності об'єктивних обставин, які перешкодили заявникові подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк відповідачем не надано.

Відповідно зі ст.111-7 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд враховує, що з встановлених обставин вбачається, що господарським судом вчинялися процесуальні дії з повідомленням скаржника, однак адресат не з'являвся в поштове відділення для отримання адресованої йому поштової кореспонденції про, що свідчать, зокрема, відмітки поштового відділення на поштових відправленнях "за закінченням терміну зберігання".

Таким чином встановлені обставини дозволяють суду дійти висновку, що відповідач не вживав всіх залежних від нього заходів для отримання поштової кореспонденції від суду, тому він повинен нести ризик настання несприятливих наслідків в результаті невжиття заходів до отримання інформації про рух справи.

Суд зазначає, що учасник судового процесу повинен добросовісно користуватися процесуальними правами, що на думку суду передбачає також, що ним самостійно повинні вживатися заходи до отримання інформації про рух справи усіма доступними йому засобами.

За таких обставин касаційна інстанція, беручи до уваги наявність в матеріалах справи доказів, що доводять вчинення судами процесуальних дій з повідомленням на адресу місцезнаходження відповідача, обставин, що вказують, що скаржник не вживав залежних від нього заходів для прояву максимального інтересу до провадження та не з'являвся в поштове відділення за адресованою йому судом кореспонденцією, при не доведенні надзвичайних чи непередбачуваних обставин, які б свідчили про неможливість вжиття скаржником заходів до отримання інформації щодо руху провадження чи таких, що перешкоджали отриманню такої інформації, приходить до висновку, що відповідач при добросовісному користуванні процесуальними правами міг вжити розумних заходів для забезпечення свого права на участь в судовому процесі.

За нормами ст. 107 ГПК України перевірка рішення місцевого господарського суду може бути здійснена після їх перегляду в апеляційному порядку.

Таким чином, суд відхиляє твердження про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та наявність підстав для припинення провадження у справі з підстав існування судового рішення про вирішення спору між тими ж сторонами та з тих же підстав, оскільки перевірка судового рішення місцевого господарського суду виходить за межі даного касаційного провадження, який стосується процесуальних підстав повернення апеляційної скарги.

Неправильного застосування норм процесуального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи і наданим сторонами доказам, порушень норм процесуального права, які визначені як безумовні підстави для скасування судового рішення судом касаційної інстанції не встановлено, з огляду на що підстав для зміни або скасування постанови апеляційного господарського суду не вбачається.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2015 р. у справі № 917/2330/13 господарського суду Полтавської області залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий, суддя В. Овечкін

судді Є. Чернов

В. Цвігун