УХВАЛА

09 листопада 2015 року Справа № 913/671/14

Провадження № 6/913/671/14

За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК,

м. Дніпропетровськ

до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Луганській області, м. Луганськ

про стягнення 318 485 грн. 88 коп.,

розгляд скарги Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області від 02.10.2015 № 14/1-1574/0с на дії Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області

Орган виконання рішень Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області, м. Сєвєродонецьк.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Жданова Е.А.

У засіданні брали участь:

від позивача представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув;

від органу виконання рішень представник не прибув.

ВСТАНОВИВ:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: відповідач у справі - Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області, 07.10.2015 звернувся до суду зі скаргою від 02.10.2015 № 14/1-1574/0с на дії Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області в порядку ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, за якою просить суд:

- визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження № 48054641 від 24.09.2015;

- зобовязати Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області прийняти постанову про відмову у прийнятті до провадження наказу Господарського суду Луганської області № 913/671/14 від 27.06.2014 у звязку з пропуском строку для предявлення наказу до виконання.

Сторони не скористалися правом на участь в судовому засіданні та не забезпечили явку повноважних представників.

Відповідно до ст. 121-1 ГПК України неявка представників сторін та ДВС не є перешкодою для розгляду скарги по суті. В даному випадку, всі заінтересовані особи були належним чином повідомлені про дату та час судових засідань і мали реальну можливість забезпечити явку своїх представників до суду та надавати відповідні пояснення та заперечення.

Виходячи з наведеного, суд розглядає скаргу за умови відсутності представників відповідачів та Відділу ПВР УДВС ГУЮ у Луганській області.

В обґрунтування вимог за скаргою позивач, зокрема, зазначає, що 16 червня 2014 року набуло чинності рішення господарського суду Луганської області № 913/671/14 від 05.05.2014.

На виконання вказаного рішення позивачу видано наказ № 913/671/14 від 27.06.2014, який дійсний для предявлення органу виконавчої служби до 16 червня 2015 року. В постанові про відкриття виконавчого провадження № 48054641 від 24.09.2015 зазначено, що 02 липня 2015 року позивачем подано заяву про примусове виконання вказаного рішення. Але строк предявлення наказу до виконання встановлений до 16.06.2015, тобто постанову винесено без врахування того, що стягувачем був пропущений строк для предявлення наказу до виконання.

Згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений строк для предявлення наказу суду до виконання - протягом 1 року.

Згідно ч. 1 ст. 24 вказаного закону державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження.

В даному випадку при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження за наказом суду № 913/671/14 від 27.06.2014 державним виконавцем були порушені норми чинного законодавства, у звязку з чим відповідач звернувся до суду із даною скаргою.

Позивач та Відділ ПВР УДВС ГУЮ у Луганській області заперечення на скаргу не надали.

Оцінивши подану скаргу та матеріали справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами від імені України і є обовязковими для виконання на всій території України. Обовязковість рішення суду, як одна з засад судочинства також встановлена нормами Конституції України, які є нормами прямої дії. Недотримання цього принципу порушує правовий порядок, встановлений державою.

Статтею 4-5 ГПК України встановлено, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення та постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов, господарських судів тягне відповідальність, встановлену ГПК України та іншими законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службою підлягають рішення, ухвали і постави судів загальної юрисдикції у цивільних справах та господарських судів.

Рішенням господарського суду Луганської області від 05.05.2014 по справі № 913/671/14 позов задоволено частково та стягнуто з Управління Державної служби охорони при УМВС України в Луганській області на користь позивача збитки в сумі 247 800 грн. 00 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 4 956 грн. 00 коп.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.06.2014 рішення Господарського суду Луганської області від 05.05.2014р. у справі №913/671/14 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення видано наказ від 27.06.2014 № 913/671/14.

За наказом зазначено, що він дійсний до предявлення до органу державної виконавчої служби до 16 червня 2015 року.

Постановою державного виконавця від 24.09.2015 року Відділу ПВР УДВС ГУЮ у Луганській області було відкрите виконавче провадження № 48054641 за вказаним наказом господарського суду Луганської області.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Луганської області від 08.09.2015 яка набула законної сили, було задоволено скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на дії Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області щодо відмови у відкритті виконавчого провадження № 48054641 від 07.07.2015 р. за наказом суду № 913/671/14 від 27.06.2014. Вказаною ухвалою суд визнав неправомірною та скасував постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 про відмову у відкритті виконавчого провадження № 48054641 від 07.07.2015 р, а також зобовязав управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області прийняти до виконання судовий наказ № 913/671/14 від 27.06.2014 р.

Згідно зі ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 1 Закону України Про виконавче провадження , виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст. 3 зазначеного закону, у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За змістом ст. ст. 17, 19 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, судові накази. Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. в справі Півень проти України суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("ОСОБА_2 проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як виняткові обставини (див. § 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі Півень проти України від 29.06.2004).

При цьому, Європейський суд з прав людини допускає, що затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. § 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бакай та інші проти України від 09.11.2004).

Тобто, в даному випадку, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 48054641 від 24.09.2015 Відділом ПВР УДВС ГУЮ у Луганській області фактично було виконано вимоги господарського суду Луганської області за ухвалою від 08.09.2015, що відповідає нормам чинного законодавства, наведеним вище та практиці Європейського суду з прав людини.

За таких обставин суд вважає, що доводи відповідача за скаргою є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та відхиляє скаргу в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області від 02.10.2015 № 14/1-1574/0с на дії Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області відхилити.

Суддя Т.А. Василенко