донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

02.11.2015 справа №913/414/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів За участю представників сторін: від позивача від відповідачаОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Краснодонвугілля", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення господарського судуЛуганської області
від25.08.2015 р. (підписано 26.08.2015 р.)
у справі№ 913/414/15 (суддя Ворожцов А.Г.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Старобільськ, Луганська область
до Публічного акціонерного товариства "Краснодонвугілля", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
проврегулювання розбіжностей спірних умов договору
ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Старобільськ, Луганська область (позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства "Краснодонвугілля", м. Сєвєродонецьк, Луганська область (відповідач) про розгляд розбіжностей, що виникли під час укладення договору про постачання електричної енергії № 57 від 01.03.2015р. та виключення з проекту договору про постачання електричної енергії № 57 від 01.03.2015р. підпункт 2.2.5 пункту 2.5 розділу 2 у редакції протоколу розбіжностей ПАТ "Краснодонвугілля".

Рішенням господарського суду Луганської області від 25.08.2015 р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись із рішенням господарського суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити спірний Договір в редакції протоколу розбіжностей ПАТ "Краснодонвугілля".

В обґрунтування своїх вимог заявник скарги посилається на те, що судом неповністю зясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а також були порушені норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що умови, передбачені в спірному п/п. 2.2.5, не підпадають виключно під сферу регулювання відносин між платниками податків, а тому можуть бути включені до договору про постачання електричної енергії.

Крім того, заявник вважає, що позивачем пропущено 20-денний строк на звернення до суду для врегулювання розбіжностей при укладанні договору, передбачений ст. 181 Господарського кодексу України, а подані ним на підтвердження цього докази (лист від 22.05.2015р.) судом неправомірно не прийнято до уваги.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує, вважає її такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що штамп Краснодонського РЕМ не є належним доказом вручення ТОВ "ЛЕО" спірного ОСОБА_6 та протоколу розбіжностей, а доводи відповідача про те, що позивач пропустив строк на звернення до суду з вимогами щодо розгляду розбіжностей, які виникли при укладені договору, є необґрунтованими.

Щодо спірного підпункту ОСОБА_6 позивач зазначає, що він не є конкретизацією умов Типового договору про постачання електричної енергії, його умови відносяться до сфери дії Податкового кодексу, а відтак не можуть бути включені до господарського договору.

Розпорядженням секретаря судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 26.10.2015р. було змінено склад колегії, суддю Скакуна О.А. було змінено на суддю Чернота Л.Ф.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.10.2015р. розгляд справи було відкладено на 02.11.2015р.

Розпорядженням секретаря судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 02.11.2015р. було змінено склад колегії, суддю Чернота Л.Ф. було змінено на суддю Колядко Т.М.

Представник позивача вважав рішення суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заявник апеляційної скарги підтримав свої доводи в судовому засіданні.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі ліцензії серії АБ № 220851 від 20.04.2006р. постачає електричну енергію підприємствам та населенню Луганської області.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно з п. 5.1 Правил користування електричної енергії, затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1996р. № 28, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за № 417/1442 з наступними змінами та доповненнями (далі Правила), договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

За змістом п. 5.2 Правил, при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору.

Форма типового договору про постачання електричної енергії міститься в додатку № 3 до Правил користування електричною енергією.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що при укладанні ОСОБА_6 про постачання електричної енергії сторони мали визначити його зміст на основі зазначеного Типового договору.

Загальний порядок укладення договорів встановлений ст. 181 Господарського кодексу України.

Зокрема, згідно з ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Як свідчать матеріали справи, 28.04.2015р. позивачем було направлено відповідачу проект договору про постачання електричної енергії № 57 від 01.03.2015р., який отриманий останнім 28.04.2015р., про що свідчить штамп "ПАТ Краснодонвугілля" з реквізитами: "вхідний № 2 від 28.04.2015р."(а.с. 17).

Листом №1/8-331 від 21.05.2015р. відповідач повернув позивачу підписаний договір з протоколом розбіжностей (а.с. 18-19).

Розглянувши запропоновані відповідачем розбіжності, 18.06.2015р. позивачем був складений протокол узгодження розбіжностей до договору, який отриманий відповідачем 19.06.2015р. за вхідним номером "1" (а.с. 20).

Зазначений протокол узгодження розбіжностей залишений відповідачем без розгляду та відповіді.

Відповідач стверджує, що позивачем пропущений, встановлений ст. 181 ГК України, 20-денний строк врегулювання розбіжностей за спірним договором. В якості доказу відповідач надав суду супровідний лист від 21.05.2015р. про направлення Генеральному директору ТОВ "ЛЕО" спірного договору з протоколом розбіжностей, який містить штамп Краснодонського РЕМ та дату "22.05.15р." (а.с. 111).

Також відповідач зазначає, що цей штамп є доказом вручення 22.05.2015р. позивачу спірного ОСОБА_6 з протоколом розбіжностей, та вказує, що дата на штампі є підтвердженням дати отримання їх позивачем згідно приписів Типового положення інструкції з діловодства в центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 1242 від 30.11.2011 та Інструкції з діловодства в центральному апараті Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, затвердженої наказом № 603 від 09.08.2012.

Частиною 1 ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що лист відповідача № 1/8-331 від 21.05.2015р., який містить штамп "ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" Краснодонський РЕМ" та дату "22.05.2015р." не є належним доказом дати отримання позивачем підписаного ОСОБА_6 з протоколом розбіжностей.

Крім того, апеляційна інстанція враховує, що сторонами ОСОБА_6 є безпосередньо юридичні особи ТОВ "ЛЕО" та ПАТ "Краснодонвугілля", матеріали справи не містять доказів, що їх структурні підрозділи, зокрема, Краснодонський РЕМ, були уповноважені на укладення договору про постачання електричної енергії.

Таким чином, датами отримання відповідних документів (проекту договору, договору з протоколом розбіжностей та протоколу врегулювання розбіжностей), в тому числі для визначення 20-денного строку, передбаченого ст. 181 Господарського кодексу України, є дати отримання зазначених документів сторонами договору, тобто юридичними особами, а не їхніми структурними підрозділами.

За змістом ч. 5 ст. 181 Господарського кодексу України, сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Матеріалами справи підтверджено отримання відповідачем 28.04.2015р. проекту ОСОБА_6, отримання позивачем 11.06.2015р. підписаного відповідачем ОСОБА_6 з протоколом розбіжностей та вручення відповідачу 19.06.2015р. протоколу узгодження розбіжностей до ОСОБА_6 (а.с. 17, 18, 20).

З огляду на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що позивачем не було пропущено встановлений законодавством строк для звернення до суду з вимогами про розгляд розбіжностей, що виникли при укладенні договору.

Розбіжності між сторонами виникли відносно підпункту 2.2.5 розділу 2 наступного змісту: "2.2.5. Постачальник зобов'язаний з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, із застосуванням відтвореного у встановленому порядку цифрового підпису уповноваженої постачальником особи та спеціалізованого програмного забезпечення, що використовується для реєстрації податкових накладних), здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- податкової накладної на всю суму податкових зобов'язань з ПДВ, що виникли в Постачальника протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту виникнення податкових зобов'язань з ПДВ;

- розрахунку коригування до податкової накладної на всю суму збільшення компенсації вартості електричної енергії протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту зазначеного збільшення суми компенсації вартості.

Постачальник зобов'язаний протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту зменшення суми компенсації вартості електричної енергії скласти та надати Споживачу шляхом, погодженим із Споживачем, розрахунок коригування до податкової накладної на всю суму зазначеного зменшення компенсації вартості.

У разі, якщо внаслідок порушення Постачальником встановлених чинним законодавством та цим ОСОБА_6 вимог до форми, порядку заповнення, надання та/або реєстрації податкової накладної або розрахунку коригування до податкової накладної, Споживач втратить право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, зазначеної в податковій накладній, Постачальник зобов'язаний відшкодувати Споживачу всі пов'язані з таким порушенням збитки протягом трьох робочих днів з моменту відправки йому відповідного повідомлення споживачем або в інший термін, узгоджений сторонами".

Відповідач вимагає включити зазначений підпункт до ОСОБА_6 на постачання електричної енергії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до Податкового кодексу України податкові накладні, які не зареєстровані в ЄРПН протягом 180 днів з дати їх складання, не можуть бути підставою для формування податкового кредиту; що починаючи з жовтня 2014 року позивач припинив виставляти відповідачеві податкові накладні, тому відповідач втрачає право на податковий кредит.

Проаналізувавши зміст ОСОБА_6, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок щодо його відповідності змісту Типового договору.

Зокрема, в п. 2.1 розділу 2 ОСОБА_6 передбачаються загальні обов`язки сторін щодо вирішення необумовлених договором питань. Окрім цього в ОСОБА_6 передбачаються окремо обов`язки як Постачальника (п/п. 2.2.1-2.2.4 п. 2.2 ОСОБА_6), так і обов`язки Споживача (п/п. 2.3.1-2.3.2).

Аналогічно ОСОБА_6 передбачена й відповідальність сторін: загальні підстави відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань та окремо пункти щодо відповідальності кожної сторони (Постачальника п. 4.3 ОСОБА_6, Споживача п. 4.4 ОСОБА_6).

Запропонована відповідачем умова, що міститься у спірному підпункті 2.2.5 ОСОБА_6, має на меті унеможливити ймовірні збитки, які можуть бути завдані відповідачу через недобросовісні дії позивача у звязку з несвоєчасним наданням податкових накладних.

Таким чином, спірна умова, викладена відповідачем у підпункті 2.2.5 ОСОБА_6 фактично має регулювати відносини у сфері податкового законодавства України, а тому не може бути включена до цього ОСОБА_6 як обовязкова умова ОСОБА_6 на підставі рішення суду.

Отже, підпункт 2.2.5 розділу 2 ОСОБА_6 в редакції протоколу розбіжностей підлягає виключенню з умов договору, оскільки не є істотною та обовязковою умовою в силу вимог законодавства в сфері електроенергетики, на включення якої до ОСОБА_6 одна із сторін не погоджується.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 25.08.2015 року у справі № 913/414/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Краснодонвугілля", м. Сєвєродонецьк, Луганська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 25.08.2015 року у справі № 913/414/15 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В.Стойка

Судді К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надр.5 прим.

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС