РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015Справа №910/24813/15

За позовомПублічного акціонерного товариства "Калина"
доПублічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"
провизнання недійсним договору
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачане з'явився;
від відповідачаПоклад А.О. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Калина" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" та просить суд визнати недійсним кредитний договір №6748-20/12-1 від 16.02.2015.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказаний договір, укладений між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ПАТ "Калина" суперечить чинному законодавству України та не спрямований на реальне настання правових наслідків, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати його недійсним з посиланням на норми ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/24813/15 та призначено розгляд справи на 07.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача, неподанням позивачем витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 05.11.2015.

В судове засідання 05.11.2015 представник позивача не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про проведення судового засідання був повідомлений належним чином, належні докази чого містяться в матеріалах справи.

Представники відповідача в судове засідання 05.11.2015 з'явились, надали суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечили, посилаючись на те, що банк виконав свої зобов'язання за оспорюваним правочином в повному обсязі та надав позивачу кредитні кошти у розмірі 495000,00 грн., що підтверджується відповідною випискою з рахунку позивача та меморіальним ордером №6708 від 29.02.2012. Банк зазначає про те, що враховуючи наявність заборгованості у позивача перед відповідачем по кредитному договору №7735-20/9-1 від 20.02.2009, банком було списано суму у розмірі 495000,00 грн. з поточного рахунку позивача в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №7735-20/9-1 від 20.02.2009, відповідно до п.5.2.7 цього договору.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2012 між Приватним акціонерним товариством "Калина", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Калина" (позичальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (банк, відповідач) був укладений кредитний договір № 6748-20/12-1 (далі - кредитний договір), відповідно до якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, та інші платежі, сума кредиту становить 495000,00 грн., кінцевий термін повернення кредиту - 20.09.2012, ціль використання кредиту - поповнення обігових коштів, процентна ставка - 25 % (п.п. 1.1, 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3, 1.1.5), для обліку строкової заборгованості позичальника за кредитом банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № (п.2.1), надання кредиту здійснюється однією повною сумою шляхом перерахування коштів з позичкового на поточний рахунок позичальника №001, відкритий в банку (п. 2.2), списання коштів з позичкового рахунку здійснюється банком на підставі наданої позичальником письмової заяви про перерахування кредитних коштів за встановленою банком формою, підписаною уповноваженою особою позичальника та завіреною печаткою позичальника (п.2.4), повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок у відповідності до графіка повернення заборгованості. Остаточне повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій позичальник зобов'язаний здійснити не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту (п.4.1), проценти за користування кредитом нараховуються банком з дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку по дату кінцевого терміну повернення кредиту, зазначену в п.1.1.2 договору. Проценти нараховуються на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 у році (п.4.2), сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк до 25 числа по останній робочий день поточного місяця (п.4.4), шляхом підписання договору позичальник доручає (надає право) банку здійснювати договірне списання коштів, зокрема з рахунку №001, для погашення заборгованості за договором в сумах, необхідних для повернення заборгованості позичальника за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів, встановлених договором (п.п. 4.8, 4.8.1), договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та діє по дату повного виконання сторонами зобов'язань за договором (п. 10.1).

29.02.2012 позивачем було надано відповідачу заяву за вих.№1437, в якій останній просив банк перерахувати грошові кошти на рахунок №001 для поповнення обігових коштів.

Як встановлено судом, на виконання умов кредитного договору відповідач надав позивачу кредит у сумі 495000,00 грн. та перерахував вказані грошові кошти на рахунок позивача, що підтверджується меморіальним ордером № 6708 від 29.02.2012 та випискою банку з поточного рахунку №001.

При цьому, 29.02.2012 банком було списано з рахунку №001 прострочену заборгованість за кредитом згідно кредитного договору №7735-20/9-1 від 20.02.2009 у розмірі 495000,00 грн.

Посилаючись на ст.ст. 203, 215 та ст. 1051 Цивільного кодексу України позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір №6748-20/12-1 від 16.02.2015, укладений між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ПАТ "Калина" як такий, що суперечить чинному законодавству України та не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки позивач не отримав у власність грошові кошти в розмірі передбаченому кредитним договором №6748-20/12-1 від 16.02.2015, оскільки ці кошти були списані банком в день їх надходження на поточний рахунок позивача №001 в рахунок погашення простроченої заборгованості у розмірі 495000,00 грн. за кредитним договором №7735-20/9-1 від 20.02.2009.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно до ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Приписами ст. Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Дослідивши зміст кредитного договору, що оскаржується, суд приходить до висновку, що він містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом: форму, порядок надання кредиту, проценти за користування кредитом, графік погашення кредитних платежів та процентів, права, обов'язки та відповідальність сторін, інші умови, що узгоджується з вимогами ст. 1054 Цивільного кодексу України.

Позивач вказує на те, що кредитний договір не мав на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним. Однак, у матеріалах справи містяться докази фактичного виконання банком своїх зобов'язань за оспорюваним правочином, тобто перерахування банком на поточний рахунок позивача 495000,00 грн. кредитних коштів за кредитним договором №6748-20/12-1 від 16.02.2012.

Вказані докази підтверджують факт настання правових наслідків оспорюваного договору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи положення чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи позивача про те, що він не отримав у власність грошові кошти в розмірі передбаченому кредитним договором №6748-20/12-1 від 16.02.2015, оскільки ці кошти були списані банком в день їх надходження на поточний рахунок позивача №001 в рахунок погашення простроченої заборгованості у розмірі 495000,00 грн. за кредитним договором №7735-20/9-1 від 20.02.2009 суд відхиляє, оскільки дана обставина не впливає на наявність чи відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним, а право банку на договірне списання суми заборгованості за кредитним договором №7735-20/9-1 від 20.02.2009 погоджено сторонами у п.5.2.7 цього договору.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, у зв'язку із відмовою в задоволенні позову, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 09.11.2015.

Суддя Ю.М.Смирнова