ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р.Справа № 922/4819/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом КП "Харківські теплові мережі", м. Харків
до ПП "Харків-енергостройконтакт", с. Нижній Бишкин
про стягнення 36138,55 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 38-2071/471 від 10.05.2012 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність №б/н від 01.10.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

КП "Харківські теплові мережі" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ПП "Харків-енергостройконтакт" вартість безпідставно спожитої теплової енергії в сумі 36138,55 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 25.08.15р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

07.10.15р. в судовому засіданні оголошувалась перерва до 15 жовтня 2015 року до 15:30 год.

15.10.15р. у судовому засіданні оголошувалась перерва до 26 жовтня 2015 року до 16:00 год.

26.10.15р. представник позивача надав заяву з документами для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 26.10.15р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.10.15р. проти позовних вимог заперечував.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Як встановлено, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова відповідно до рішення №191/03 від 24.09.2003р. ХVI сесії Харківської міської ради XXIV скликання "Про комунальну власність м. Харкова". Метою діяльності підприємства є задоволення потреб населення міста Харкова, підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності.

Відповідно до п. 2 ст. 275 Господарського кодексу України, Закону України "Про теплопостачання", споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного між Теплопостачальною організацією та Споживачем. Згідно приписів ст.. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг мають здійснюватися виключно на договірних засадах. При цьому, обов'язком споживача послуг є укладання договору на отримання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем або виробником на основі типового договору.

На підставі договору №4793-В-С купівлі - продажу нежитлових приміщень, орендованих Приватним підприємством "Харків-енергостройконтакт" від 10.02.12р. відповідач займає нежитлові приміщення першого поверху житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Морозова, б. 1, загальною площею 150,7 кв.м.

КП "Харківські теплові мережі" на підставі Розпоряджень міського голови: від 30.09.13р. №62/1 про початок опалювального сезону; від 14.04.14р. №20/1 про закінчення опалювального сезону; від 20.10.14р. №75/1 про початок опалювального сезону; від 14.04.15р. №21/1 про закінчення опалювального сезону (опалювальні сезони 2013-2014 р.р., 2014-2015 р.р.) здійснювало постачання теплової енергії до нежитлових приміщень відповідача, що підтверджується актами № 171/265 від 16.10.13р., №171/441 від 14.04.14р., №171/1618 від 26.10.14р., №171/2642 від 14.04.15р. про включення та відключення опалення (скріпленими підписами та печатками уповноважених осіб з боку позивача та балансоутримувача будівлі за адресою: м. Харків, вул. Морозова, б. 1).

Факт споживання відповідачем теплової енергії з 1 лютого 2014 року по квітень 2015 року підтверджується актами на включення та відключення опалення № 171/265 від 16.10.2013 р., № 171/441 від 14.04.2014 р., № 171/1618 від 26.10.2014 р., № 171/2642 від 14.10.2015 р. та актами обстеження системи теплоспоживання об'єкту відповідача № 171/181 від 18.10.2013 року та № 171/405 від 05.11.2014 року.

Вищезазначені акти на включення та відключення опалення підписані та скріплені печатками повноважених представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувача будинку по вул. Морозова, б. 1. Як вбачається з наданих актів, обстеження здійснювалось в присутності представника відповідача, який від підписання даного акта відмовився.

Відповідач безпідставно споживав теплову енергію на потреби опалення. На підставі чого відповідачу був надісланий лист-вимога про сплату боргу № 1357/юр від 03.08.2015 року, яку було залишено відповідачем без задоволення.

Сума вартості безпідставно спожитої Відповідачем за період з 1 лютого 2014 року по квітень 2015 року теплової енергії складає 36138 грн. 55 коп., яка станом на 25.08.2015 року відповідачем не сплачена.

Натомість відповідач стверджує, що факт підключення та відключення споживача до джерела теплової енергії не може підтверджуватися актами, наданими позивачем до позовної заяви, оскільки вони не підписані представником відповідача. Крім того, відповідач стверджує, що у спірний період приміщення не використовувалося у господарській діяльності, в зв`язку з аварійним станом приміщення, що свідчить, на думку відповідача, що послуги з теплопостачання позивачем не надавалися.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Так, цивільні права і обов'язки виникають, крім угод, також внаслідок інших дій суб'єктів. Такими діями зокрема, може бути користування тепловою енергією без договору.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття, збереження майна однією особою за рахунок іншої особи.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Оскільки сторони не перебувають в договірних відносинах, які б регулювали відносини щодо постачання теплової енергії, як того вимагають норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що поставлена відповідачеві теплова енергія на суму 36138,55 грн. є безпідставно набутою, а отже, вимоги позивача про відшкодування її вартості на підставі ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України є правомірними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Cуду України від 16.05.2011 у справі №15/147/10, яка відповідно до положень статті 111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України. Аналогічного рішення дійшов і Вищий господарський суд України в постанові від 30.07.14р. по справі №922/891/14 за участі тих же сторін.

При цьому, посилання відповідача про те, що у спірний період приміщення не використовувалося у господарській діяльності, в зв`язку з аварійним станом приміщення, не можуть бути підставою для відмови у даному позові, оскільки виникли не з вини позивача і не можуть бути підставою для перекладення відповідальності на останнього.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, суд бере до уваги, що в п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (п. 2 ст. 614 ЦК України). Відповідач позовні вимоги не спростував, доказів оплати заявленої до стягнення суми суду не представлено.

Враховуючи вищевикладене, дослідженими судом матеріалами справи підтверджується факт набуття, збереження майна (теплової енергії) відповідачем без достатньої правової підстави. Теплова енергія є специфічною товарною продукцією, яку неможливо повернути в натурі, отже відшкодуванню підлягає її вартість.

Враховуючи викладене, та те, що на момент прийняття рішення по справі в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку, суд вважає заявлену вимогу позивачів щодо стягнення з відповідача суми вартості безпідставно спожитої теплової енергії у розмірі 36138,55 грн. нормативно та документально обґрунтованою, не спростованою відповідачем, та такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати з цієї справи покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з приватного підприємства "Харків-Енергостройконтакт" (63453, Харківська область, Зміївський район, с. Нижній Бишкин, вул. 40 років Перемоги, б.32, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, місто Харків, вулиця Доброхотова, 11, ) вартість безпідставно спожитої теплової енергії у сумі 36138,55 грн., 1827,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 02.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_3