ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" листопада 2015 р. Справа № 926/1478/14

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача Чернівецька митниця державної фіскальної служби

про стягнення штрафних санкцій - 133000,80 грн.

Суддя О. Г. Проскурняк

Представники:

Від позивача - ОСОБА_3

Від відповідача - Перч В.М.

СУТЬ СПОРУ: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась з позовом до Чернівецької митниці Міністерства доходів і зборів України про стягнення штрафних санкцій у сумі 133000,80 грн.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 02 жовтня 2014 року порушено провадження у справі № 926/1478/14 та призначено до розгляду в засіданні на 15 жовтня 2014 року.

У судовому засідання 15 жовтня 2014 року було оголошено перерву до 03 листопада 2014 року.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 03 листопада 2014 року було відкладено розгляд справи до 19 листопада 2014 року.

Ухвалою суду від 19 листопада 2014 року зупинено провадження у справі № 926/1478/14 до вирішення по суті справи № 926/603/14.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 23 жовтня 2013 року між сторонами було укладено договір зберігання № 310, проте 16 січня 2014 року сторонами було укладено новий договір зберігання № 50, на тих же умовах, які були визначені попереднім договором. Згідно умов вищезазначених договорів відповідач передав, а позивач прийняв на зберігання майно з 23 жовтня 2013 року ( з 16 січня 2014 року) до моменту звернення відповідача включно та зобов'язався повернути відповідачу у схоронності майно (м'ясо морожене куряче механічної обвалки (фарш) вагою 21145 кг.), вартістю 110834,00 грн., що передане згідно акту приймання-передачі майна. За умовами договору, позивач зобов'язаний повернути відповідачу майно, що знаходиться на зберіганні за першою вимогою останнього, протягом одного дня з дня одержання такої вимоги.

Далі позивач зазначає, що 11 квітня 2014 року, відповідач надіслав позивачу вимогу про повернення майна, однак протягом встановленого строку не прибув на склад зберігання майна для його отримання. При цьому, 14 квітня 2014 року відповідач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зобов'язати позивача повернути майно, передане йому на зберігання. 19 травня 2014 року відповідач повідомив позивача про готовність забрати передане на зберігання майно 29 травня 2014 року, проте прибувши на місце зберігання майна представники відповідача відмовились забрати майно, яке перебуває на зберіганні позивача до цього часу. З огляду на вищевикладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача за порушення умов договору зберігання ( п. 4.3. договору) штраф у сумі 133000,80грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає, що факсимільним та електронним зв'язком направлялись листи з вимогою надання доступу до приміщення, а також отримання майна, однак позивач та його представники відмовились від виконання умов договору в частині повернення переданого на зберігання майна, у зв'язку з чим на думку відповідача ним умови договору щодо отримання майна не порушено.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2015 року поновлено провадження у справі. Ухвалами суду від 28 жовтня, 4 листопада 2015 року відкладався розгляд справи, продовжено строк розгляду справи на 15 днів, здійснено заміну відповідача Чернівецьку митницю міністерства доходів і зборів України на її правонаступника Чернівецьку митницю державної фіскальної служби. У судовому засіданні 9 листопада 2015 року оголошено перерву до 12 листопада 2015 року.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

23 жовтня 2013 року позивач П.П. ОСОБА_1 звернулась із листом до Чернівецької митниці Міндоходів щодо створення тимчасової зони контролю за адресою АДРЕСА_1 у зв'язку із перевантаженням товару з автотранспорту на даний склад.

23 жовтня 2013 року між Чернівецькою митницею Міндоходів та П.П. ОСОБА_1 укладено договір зберігання, за умовами пункту 1.1 якого відповідач передає, а позивач приймає на зберігання з 23.10.2013 року до моменту звернення відповідача включно та зобов'язується повернути відповідачеві у схоронності майно, передане на зберігання згідно акту приймання-передачі майна. Відповідно до пункту 7.4., договір діє до повного його виконання сторонами.

Згідно акту приймання-передачі майна від 23 жовтня 2013 року Чернівецька митниця міндоходів передала, а П.П. ОСОБА_1 прийняла майно - м'ясо морожене куряче механічної обвалки ( фарш ) вагою 21145 кг., вартістю 110834,00 грн.

В продовження правовідносин щодо зберігання майна, 16 січня 2014 року між Чернівецькою митницею Міндоходів та П.П. ОСОБА_1 укладено договір зберігання 50, за умовами пункту 1.1 якого відповідач передає, а позивач приймає на зберігання з 1 січня 2014 року до моменту звернення відповідача включно та зобов'язується повернути відповідачеві у схоронності майно, передане на зберігання згідно акту приймання-передачі майна.

Пунктом 4.3. зазначених вище договорів передбачено, що за невиконання умов договору, які не пов'язані із грошовими розрахунками, винна сторона зобов'язана сплатити іншій стороні штраф у розмірі 120 % вартості майна, зданого на зберігання.

Відповідно до пункту 2.1.8. договорів позивач зобов'язаний повернути майно відповідачу повністю або частково за першою вимогою останнього не пізніше 1-го дня з дня одержання такої вимоги.

Пунктом 2.2.3. договорів передбачено, що відповідач одержує майно достроково, попередивши про це позивача не менш ніж за один день.

Отже, з вищевикладених умов договору, вбачається взаємні зобов'язання сторін, зокрема позивача повернути майно відповідачу повністю або частково за першою вимогою не пізніше 1-го дня з дня одержання такої вимоги, та зобов'язання відповідача одержати ( прийняти ) майно від позивача достроково, попередивши про це не менш ніж за один день.

Відповідно до статті 948 Цивільного кодексу України, поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Частиною 1 статті 949 ЦК України визначено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажедавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Так, 11 лютого 2014 року листом № 24-70-05/08/1138 відповідач звернувся до позивача про надання доступу до приміщення складу за адресою вул. Коломийська, 9 г, м Чернівці.

11 лютого 2014 року представниками відповідача за участю представника позивача, складено акт про розпломбування приміщення та огляд товару.

18, 20 лютого 2014 року листами № 24-70-05-16/01/1414, № 24-70-03-02/01/1481 відповідач звернувся до позивача щодо надання доступу до складського приміщення для передачі у реалізацію майна переданого на зберігання.

21 лютого 2014 року відповідачем за участю представників позивача, складено акт стосовно того, що позивач відмовився виконувати умови договору в частині повернення майна та відповідно передачі його в реалізацію, з причин тимчасової непрацездатності позивача.

8 квітня 2014 року листом № 24-70-05-01/16/2819 відповідач звернувся до позивача щодо надання доступу до складського приміщення для передачі у реалізацію майна переданого на зберігання.

Листом від 9 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача про відкладення передачі майна, у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю до моменту повного одужання.

10 квітня 2014 року відповідачем складено акт стосовно того, що огляд товару не може бути проведено зв'язку із відсутністю позивача через тимчасову непрацездатність, про що було проінформовано митницю листом від 9 квітня 2014 року.

11 квітня 2014 року відповідач звернувся до позивача з вимогою № 24-70-05-16/01/2925 про розірвання договору зберігання та повернення переданого майна.

Листом від 14 квітня 2014 року позивач повідомив відповідача про відмову у розірванні договору та про притримання майна переданого на зберігання.

Отже, з вищевикладених обставин вбачається, що відповідач 18, 20 лютого, 8,11 квітня 2014 року звертався до позивача з листами щодо повернення майна переданого на зберігання, однак позивачем майно повернуто не було, з підстав тимчасової непрацездатності позивача ( акт від 21 лютого 2014 року, лист від 9 квітня 2014 року, акт від 10 квітня 2014 року) або у зв'язку із його при триманням майна (лист від 14 квітня 2014 року).

Тому, безпідставним є твердження позивача, що відповідач безпідставно не прибув на склад для отримання товару за вимогою від 11 квітня 2014 року № 24-70-05-16/01/2925, оскільки як зазначено вище, саме позивач листом від 14 квітня 2014 року повідомив відповідача про відмову у розірванні договору та про притримання майна переданого на зберігання.

19 травня 2014 року листом № 24-70-03-02/01/3908, відповідач звернувся до позивача щодо готовності 29 травня 2014 року отримати майно згідно акту приймання-передачі.

Однак, 29 травня 2015 року сторонами за взаємною згодою, без жодних заперечень та зауважень щодо отримання майна, складено акт про розпломбування приміщення та огляд майна, при цьому на виконання умов договору щодо передачі майна не укладався акт приймання передачі, тому суд вважає, що сторони погодили подальше зберігання майна за договором.

Тобто, відсутня вина відповідача щодо неотримання майна переданого на зберігання, оскільки саме позивач за вищезазначених причин не повертав майно, або сторони узгоджували лише огляд майна та подальше його зберігання. У зв'язку з чим, відсутні підстави вважати, що з вини відповідача не отримано майно від позивача, яке передане на зберігання.

Зокрема, 27 листопада, 03, 05 грудня 2014 року, відповідач звертався до позивача з листами про отримання майна, у зв'язку із чим, сторонами складено акт від 3 грудня 2014 року про розпломбування та запломбування складського приміщення, а 10 грудня 2014 року акт приймання передачі майна, за яким позивач передав, а відповідач отримав майно передане на зберігання за договором.

При цьому, суд зауважує, що підстави та предмет позову не містить означених обставин щодо правовідносини, оскільки відбувались після подання позову 1 жовтня 2014 року.

Згідно частин 1, 4 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до частини 1 статті 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, позивач не довів обставин, що наявності вини відповідача в неотриманні майна переданого на зберігання.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 27 липня 2015 року по справі 926/603/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 7 жовтня 2015 року, вирішено в частині позову розірвати договір зберігання №310 від 23.10.2013 р., відмовити; в частині позову розірвати договір зберігання від 16.01.2014 р. №50, провадження по справі припинити; в частині позову зобов'язати ФОП ОСОБА_1 надати доступ працівникам митниці до приміщення в якому зберігається майно, відмовити; в частині позову зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути майно Чернівецькій митниці Мін доходів, провадження по справі припинити, в частині позову стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, штраф у сумі 133000,80 грн., відмовити.

При цьому, як вбачається із рішення господарського суду Чернівецької області від 27 липня 2015 року по справі 926/603/14 та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 7 жовтня 2015 року, судом не досліджувались обставини щодо повідомлень 11 квітня 2014 року про розірвання договору зберігання та повернення переданого майна, та від 14 квітня 2014 року стосовно притримання майна переданого на зберігання, а також наявність вини відповідача у неотриманні від позивача майна переданого на зберігання. Зокрема, як вбачається з умов пункту 4.3. зазначених вище договорів зберігання, саме наявність винної сторони за невиконання умов договору накладається штраф.

Окрім того, постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року по справі № 824/2763/14-а, якою зобов'язано Чернівецьку митницю видати ОСОБА_5 м'ясо морожене куряче механічної обвалки ( фарш ) вагою 21145 кг., вартістю 110834,00 грн., стосується правовідносин, що виникли між зазначеними у постанові сторонами і не містить встановлення обставин щодо виконання (невиконання) сторонами умов договору зберігання.

З урахуванням вищевикладених обстави, суд дійшов висновку у задоволенні позову, відмовити.

Керуючись статтями 4-2, 4-3, 43, 49, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову, відмовити.

Повне рішення складено 12 листопада 2015 року.

Суддя Проскурняк О.Г.