РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015Справа №910/20259/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД"

до Фірми "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг"

про стягнення 20 833, 78 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Галков І.О.;

від відповідача: Полєжаєва К.О.;

від третьої особи: Галков І.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Фірми "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-відповідач) про стягнення: 20 833, 78 грн., у тому числі: 3 % річних за період з 15.05.2013 по 28.01.2015 у розмірі 3 108, 04 грн.; інфляційні втрати за період з 15.05.2013 по 28.01.2015 у розмірі 17 725, 74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов'язань, щодо сплати позивачу заборгованості за договором відповідно до рішення господарського суду міста Києва від 12.07.2013 у справі № 910/9559/13.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.08.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 31.08.2015 за участю представників сторін, яких зобов'язано виконати вимоги суду.

Зокрема, судом залучено до участі у справі третьою особою, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг".

28.08.2015 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду даної справи, обґрунтовуючи неможливістю явки повноважного представника у судове засідання.

Розгляд справи відкладався через нез'явлення повноважних представників сторін та неналежне виконання ними вимог суду.

01.10.2015 судове засідання не відбулося у зв'язку з направленням судді Бондарчук В.В. для участі у IV Судовому форумі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.10.2015 судове засідання призначено на 26.10.2015 за участю представників сторін.

У судовому засіданні 26.10.2015 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що зобов'язання Фірми "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю зі сплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" основного боргу за договором фінансового лізингу № 693/03/2007 від 15.03.2007 вважається припиненим з моменту зарахування коштів на депозитний рахунок органу Державної виконавчої служби - 02.10.2014, у зв'язку з чим визнає вимоги позивача обґрунтованими в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 10 086, 16 грн. за період з 15.05.2013 по 01.10.2014 та 3 % річних у сумі 2 515, 32 грн. за період з 15.05.2013 по 01.10.2014.

У судовому засіданні 26.10.2015 оголошувалась перерва до 05.11.2015 у порядку ст. 77 ГПК України.

У даному судовому засіданні представник позивача та третьої особи підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача частково визнав заявлений позов.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 05.11.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (далі -Лізингодавець) та Фірмою "ТММ" - Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 693/03/2007, умовами якого передбачено, що Лізингодавець зобов'язався придбати у свою власність транспортний засіб (далі - майно) відповідно до встановленої Лізингоодержувачем специфікації продавця (тип: автопричіп; марка, модель: П.причіп МАЗ 938660-044 (2 одиниці); № шасі: згідно акту передачі-прийому майна; рік випуску: 2007; пробіг на момент придбання: до 2000 км; специфікація продавця: додаток до договору купівлі-продажу від 15.03.2007) і передати його без надання послуг по управлінню і технічній експлуатації Лізингоодержувачу в якості предмету лізингу в тимчасове володіння і користування за плату, а Лізингоодержувач зобов'язався прийняти його на умовах цього Договору.

Відповідно до пункту 2.3. Договору, вартість майна, що передається Лізингодавцем Лізингоодержувачу, складає суму еквіваленту 31 728, 00 у.о., у тому числі ПДВ в розмірі 20 % - 5 288, 00 у.о., виражена у гривнях України. Вартість майна (з урахуванням ПДВ), що передається Лізингодавцем Лізингоодержувачу, в гривнях складає суму Авансу, внесеного у відповідності до п. 7.4. Договору, загальну суму платежів в погашення вартості майна, вказану у "Графі4" графіку внесення платежів (далі - додаток № 1 до договору) за "Курсом1" і викупну вартість, вказану у додатку № 1 до договору за "Курсом1".

Відповідно до пункту 7.1.2. Договору, поточний лізинговий платіж, що підлягає виплаті в гривнях, розраховується як оплата суми лізингового платежу, виражена в у.о. згідно "Графи 3" Додатку № 1 на відповідну дату проведення платежу і Курсу2. При цьому, до погашення вартості майна відноситься сума, виражена у гривнях і розрахована як сплата відповідної суми в у.о., вказаної в "Графі 4" Додатку № 1 і Курсу1. Різниця загальної суми поточного лізингового платежу, вираженого в гривнях і суми платежу, який відноситься до погашення вартості майна, вираженого в гривнях, вважається комісією Лізингодавця.

В пункті 7.1.3. Договору передбачено, що штрафи і пеня, додаткові грошові суми, що підлягають виплаті згідно умов даного договору, сплачуються на підставі виставлених рахунків Лізингодавця і розраховуються на підставі курсу НБУ на день виставлення рахунку.

Відповідно до пункту 7.3. Договору, загальна сума лізингових платежів, які підлягають сплаті Лізингоодержувачем Лізингодавцю складає: 39 781, 64 у.о., з урахуванням ПДВ в розмірі 20 % від суми, що відноситься до погашення вартості майна 5 188, 00 у.о..

Згідно пункту 7.5. Договору, лізингові платежі нараховуються за кожний період строку фінансового лізингу. Розмір лізингового платежу за кожний період строку фінансового лізингу вказаний у Додатку № 1 до Договору).

Пунктами 7.6., 7.7. Договору закріплено, що розмір, порядок та строк внесення грошових сум щодо оплати лізингових платежів вказані у графіку внесення платежів.

В пункті 8.1. Договору, сторони ввели поняття поточної заборгованості Лізингоодержувача. Поточна заборгованість Лізингоодержувача на кожний період строку фінансового лізингу змінюється згідно Додатку № 1 до Договору, за умови внесення Лізингоодержувачем чергового лізингового платежу в повному розмірі.

Пунктом 9.5. Договору сторони узгодили, що у випадку, якщо Лізингоодержувач у встановлені договором строки не здійснює оплати встановлених договором платежів, то Лізингодавець вправі вимагати сплати неустойки в розмірі 0, 25 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу в перші п'ять днів прострочення і 0, 5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, починаючи з шостого дня прострочення, а Лізингоодержувач зобов'язується її сплатити.

30.07.2009 сторонами було укладено додаткову угоду № 693/03/2007/R до Договору, відповідно до пункту 1 якої, при розрахунках сторін повинен застосовуватись графік внесення платежів у новій редакції, який є додатком до цієї додаткової угоди. Також сторони у додатковій угоді узгодили, що заборгованість Лізингоодержувача перед Лізингодавцем по лізинговим платежам на дату підписання цієї додаткової угоди підлягає оплаті згідно графіку внесення платежів (Додаток № 1 до Договору). Платіж на погашення суми заборгованості вноситься одночасно з поточним лізинговим платежем (додатково). Платіж на погашення суми заборгованості, що підлягає виплаті в гривнях, розраховується як здійснення платежу на погашення суми заборгованості, вираженої в у.о. згідно "Графи7" Додатку № 1 до Договору на відповідну дату проведення лізингового платежу і "Курсу2"

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду міста Києва від 12.07.2013 у справі № 910/9559/13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" до Фірми "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 64 646, 25 грн. встановлено, що спір між сторонами виник внаслідок порушення з боку відповідача грошових зобов'язань за договором фінансового лізингу № 693/03/2007 від 15.03.2007, відповідач у визначені договором строки не здійснив сплату лізингових платежів у зв'язку з чим станом на 13.05.2013 утворилася заборгованість в сумі 64 646, 25 грн, яка складає: 60 600, 17 грн. - основного боргу по черговим лізинговим платежам, 2 119, 87 грн - неустойки, 32, 31 грн. - інфляційних втрат, 1 893, 90 грн - 3 % річних за період з 25.11.2012 по 13.05.2013.

Отже, рішенням господарського суду міста Києва від 12.07.2013 (суддя Підченко Ю.О.) у справі № 910/9559/13 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" до Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю задоволено повністю. Стягнуто з Фірми "ТММ" - Товариства з обмеженою відповідальністю, 03146, м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б, , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг", 03150, м. Київ, вул. Димитрова, 5, корпус 2, , основний борг в сумі 60 600,17 грн, пеню в сумі 2 119,87 грн., інфляційні втрати в сумі 32, 31 грн., три проценти річних в сумі 1 893,90 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 720,50 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2014 рішення господарського суду міста Києва від 12.07.2013 у справі № 910/9559/13 залишено без змін.

01.04.2014 на виконання рішення господарського суду міста Києва від 12.07.2013, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2014 видано наказ.

09.10.2014 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" надійшла заява №б/н від 08.10.2014 про заміну сторони у виконавчому провадженні, відповідно до якої заявник просив суд замінити стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" у виконавчому провадженні ВП №43149910 по виконанню наказу господарського суду міста Києва №910/9559/13 від 01.04.2014 на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.11.2014 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено повністю. Здійснено процесуальне правонаступництво у справі №910/9559/13, замінивши позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (03150, м. Київ, вул. Дмитрова, 5 корпус 2; ідентифікаційний код 33104543) на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 22/8, оф. 402; ідентифікаційний код 38952030)

Стягувачем по виконанню наказу господарського суду міста Києва №910/9559/13 від 01.04.2014 визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 22/8, оф. 402; ідентифікаційний код 38952030).

Зокрема, зазначеним вище судом актом встановлено, що 05.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (далі - кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" (далі - набувач) укладено Договір про уступку права вимоги (заміна сторони в зобов'язанні) №218/11-2013 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого кредитор передає, а набувач приймає на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі Договору фінансового лізингу №693/03/2007 від 15.03.2007.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" отримало всі права та обов'язки, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" по відношенню до боржника, а саме право вимагати від Фірми "Т.М.М." ТОВ належного виконання зобов'язань по договору лізингу, в тому числі: оплата лізингових платежів, пені, штрафу, викупної вартості, інших платежів, які підлягають сплаті відповідно до умов договору фінансового лізингу та законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно п. 2.2 Договору, кредитор письмово повідомляє боржника про відступлення права вимоги.

В матеріалах справи містяться докази, які свідчать про те, що Фірма "Т.М.М" - Товариство з обмеженою відповідальністю була належним чином повідомлена про відступлення права вимоги за Договором фінансового лізингу №693/03/2007 від 15.03.2007.

У відповідності до ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Кредитор в момент підписання договору передає набувачу всі документи, які підтверджують дійсність вимог (п. 2.1 Договору).

Згідно ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, при цьому, відповідно до ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за приписами зазначених норм, уступка первісним кредитором права вимоги до його боржника новому кредиторові здійснюється у тій самій формі, на тих самих умовах і у тому саме обсязі, що і основне зобов'язання, яке існувало на момент переходу прав, і такі права мають бути підтверджені належними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відступив Товариству з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" право вимоги, що виникло на підставі рішення суду про стягнення коштів.

Виконання судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про виконавче провадження" (відповідна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України №6/408 від 05.10.2004.).

Відповідно до ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

У розумінні ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового процесу, яка спрямована на примусове виконання судових рішень, тому заміна сторони на цій стадії відбувається як на підставі та в порядку, визначеному нормами ГПК України, так і згідно приписів Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно із ч. 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження", у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Постановою Вищого господарського суду міста Києва від 03.03.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 та ухвала господарського суду міста Києва від 12.11.2014 у справі № 910/9559/13 залишено без змін.

Отже, відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином факти, встановлені у рішенні господарського суду міста Києва від 12.07.2013 у справі № 910/9559/13 та в ухвалі господарського суду міста Києва від 12.11.2014 у справі № 910/9559/13 не доказуються при розгляді даної справи.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що рішення господарського суду міста Києва від 12.07.2013 у справі № 910/9559/13 набрало законної сили 28.01.2014, а відповідач виконав свої зобов'язання за договором фінансового лізингу № 693/03/2007 від 15.03.2007 щодо сплати заборгованості лише 29.01.2015, а тому просить суд стягнути з останнього 3 108, 04 грн. - 3 % річних за період з 15.05.2013 по 28.01.2015 та 17 725, 74 грн. - інфляційних втрат за період з 15.05.2013 по 28.01.2015.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до п. 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, ці кошти боржник має сплатити за час прострочення по день надходження коштів на рахунок належного кредитора, а не на рахунок органу державної виконавчої служби, оскільки саме в цей день боржник вважається таким, що виконав зобов'язання за договором фінансового лізингу належним чином, і це зобов'язання відповідно до ст. 599 ЦК України припинилося внаслідок його виконання.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Отже, зобов'язання припиняється не будь-яким виконанням, а лише виконанням, проведеним належним чином. Основні критерії належності виконання містяться у ст.ст. 526 - 530 ЦК України, відповідно до якої належно виконаним буде вважатися зобов'язання, яке виконано відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, здійснено сторонами, відповідно до предмета виконання, у передбачений строк (термін), у визначеному місці та у належний спосіб.

Аналогічний висновок викладено у постановах Вищого господарського суду України від 23.09.2015 у справі № 910/5924/15-г, від 20.08.2015 у справі № 910/2681/15-г.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за рішенням суду, з нього, в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню 3 108, 04 грн. - 3 % річних за період з 15.05.2013 по 28.01.2015 та 17 725, 74 грн. - інфляційних втрат за період з 15.05.2013 по 28.01.2015.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" задовольнити.

2. Стягнути з Фірми "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Галі Тимофєєвої, буд. 3, ідентифікаційний код - 14073675) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 22/8, офіс 402, ідентифікаційний код - 38952030) 17 725 (сімнадцять тисяч сімсот двадцять п'ять) грн. 74 коп. - інфляційних втрат, 3 108 (три тисячі сто вісім) грн. 04 коп. - 3 % річних та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 11.11.2015.

Суддя Бондарчук В.В.