ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.10.2015 Справа № 905/1888/15

Господарський суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Харакоз К.С.,

при секретарі судового засідання Колтак Т.М.,

розглянувши справу за позовом Державного підприємства Донецька залізниця, м.Донецьк

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю УкрМет, м. Донецьк,

про стягнення штрафу у розмірі 12830грн. 00коп., -

За участю:

представник позивача ОСОБА_2 (за довіреністю);

представник відповідача ОСОБА_3 (за довіреністю);

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство Донецька залізниця, м.Донецьк звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю УкрМет, м.Донецьк, про стягнення штрафу у розмірі 12830грн. 00коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.06.2015 року зі станції Шпичкино Донецької залізниці відповідач згідно накладної №52247103 у вагоні №66445917 відправив вантаж шлаки металургійні, на станцію Кальміус Донецької залізниці. На попутній станції ОСОБА_4 Донецької залізниці залізницею проведено перевірку вантажу, під час якої було виявлено, що відправником було невірно зазначено назву вантажу у залізничних документах, у зв'язку з чим позивачем нарахований штраф у розмірі у розмірі 12830грн. 00коп., який він просить стягнути з відповідача.

02.09.2015р. відповідач надав відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Повідомляє, що комерційний ОСОБА_5 №73033/94 від 03.08.2015р. складений з порушенням вимог встановлених Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України, у звязку з чим він не може бути доказом невідповідності назви вантажу.

Ухвалою суду від 03.09.2015р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначений на 29.09.2015р.

Ухвалою суду від 29.09.2015р. справу №905/1888/15 за позовом Державного підприємства Донецька залізниця, м.Донецьк до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю УкрМет, м. Донецьк, про стягнення штрафу у розмірі 12830грн. 00коп. прийнято до провадження судді Харакоза К.С.

В судовому засіданні 29.09.2015р. була оголошена перерва до 12.10.2015р.

Розгляд справи відкладався у звязку з необхідністю отримання додаткових документів.

Представник позивача в судовому засіданні 26.10.15р. підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.10.15р. висловився проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

17.06.2015р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укр Мет" зі станції Шпичкино Донецької залізниці на станцію Кальміус Донецької залізниці відвантажив на адресу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «НВО «Укрнадротехнологія» (вантажоодержувач) за залізничною накладною №52247103 у вагоні №66445917 вантаж шлаки металургійні.

При оформленні залізничної накладної №52247103 у вагоні №66445917 відповідачем вказано масу вантажу: нетто - 68500кг.

В накладній також відображено, що вантаж розміщено й закріплено згідно з п. 17.4 гл.3 Додатка до СМГС. Як свідчить розділ 28 вищевказаної накладної, вантаж у вагон завантажено вантажовідправником (а.с. 10).

Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника. На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

На попутній станції ОСОБА_4 Донецької залізниці працівниками СВ УСБ України в Донецькій області у рамках кримінального провадження №0000297 був складений протокол огляду місця події від 30.06.2015р., відповідно якого спірний вагон №66445917 фактично був навантажений 20 поліетиленових тюків, у яких знаходились пляшки з напоями фірми «Coca-cola» обємом 2л. (а.с. 11-15).

На підставі протоколу огляду місця події від 30.06.2015р., за результатами контрольної перевірки станцією ОСОБА_4 Донецької залізниці був складений комерційний акт БМ 730333/94 від 03.08.2015р., відповідно до якого за результатами комісійного огляду з одночасним вивантаженням вагону №66445917, встановлено: у вагоні в дійсності 20 поліетиленових тюків, у яких знаходились пляшки з напоями фірми «Coca-cola» обємом 2л. Вказаний вантаж вивантажений і переданий на відповідальне зберігання заступнику головного матеріально-технічного складу станції ОСОБА_4 Донецької залізниці (а.с. 8).

Комерційний акт БМ 730333/94 від 03.08.2015р. був підписаний начальником станції ОСОБА_4 - ОСОБА_5, прийомоздавачем - ОСОБА_6, завідуючим вантажним двором - ОСОБА_7

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України, до Господарського суду мають право звертатися підприємства та організації за захистом своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією їх породжують.

Згідно з ч.1 ст. 13, ч.1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ст.174 Господарського Кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчи нити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, при цьому зобовязання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Частиною 1 статті 118 Статуту встановлено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

При застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Згідно ч. 1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Для засвідчення обставини невідповідності назви вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту.

Підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті. Таким чином саме комерційний акт є належним доказом на підтвердження наявності фактів, що є підставою для нарахування штрафу.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відправником було невірно зазначено назву вантажу у залізничних документах, що було зафіксовано у комерційному Акті БМ 730333/94 від 03.08.2015р., у зв'язку з чим позивачем був нарахований штраф у розмірі у розмірі 12830грн.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 № 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно п.4 розділу 28 Правил перевезень вантажів залізничним транспортом України, затвердженого у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року №567/6855, комерційні акти складаються:

- на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу;

- при вивантаженні на місцях незагального користування - у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього.

- у разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона;

- на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

- у разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Пунктом 2 розділу 28 Правил перевезень вантажів залізничним транспортом України передбачено, що комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Як було встановлено судом, комерційний Акт БМ 730333/94 був складений 03.08.2015р., при тому, що обставини, які підлягають оформленню комерційним актом виникли 30.06.2015р. (дата складання протоколу огляду місця події від 30.06.2015р.).

Також, відповідно до п.10 Правил перевезень вантажів залізничним транспортом України передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

В порушення вимог даного пункту зазначених Правил, комерційний Акт БМ 730333/94 від 03.08.2015р. підписаний особами, жоден з яких не здійснював перевірку 30.06.2015р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією акту огляду місця події від 30.06.2015р.

Отже, вказаний комерційний акт не відповідає вимогам Правил оформлення перевізних документів, а тому не може вважатися належним доказом на підтвердження факту невідповідності назви, зазначеної у накладній, та фактичної назви вантажу.

Обовязок щодо доведення суду обставин, якими він обґрунтовує правомірність своїх вимог, статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України покладений саме на позивача. В свою чергу, статтями 4-2 та 4-3 ГПК України закріплені принципи рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та здійснення судочинства на засадах змагальності. Аналогічні положення про принцип рівності закріплені в статті 129 Конституції України та ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Принцип рівності перед законом і судом означає рівність субєктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу. З принципу рівності перед законом і судом випливає, що правосуддя здійснюється незалежно від правового статусу учасників процесу, їхнього майнового стану, форми власності й інших критеріїв; процесуальне становище учасників судочинства визначається тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим; процесуальний порядок вирішення справ визначається процесуальною формою. Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторін, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, звільнення суду від обовязку збирання доказів. Принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав, тобто обумовлює мотивацію поведінки сторін під час розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи учасники процесу обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими господарському суду доказами. Саме у цьому полягає активність сторін та інших учасників процесу в змагальності. Оскільки суд зобовязаний попередити про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, ризик настання цих наслідків покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням викладеного, суд вважає, що збирання судом будь-яких доказів в обґрунтування правомірності вимог заявника є фактично перекладанням обовязку сторони на суд, що суперечить принципам рівності та змагальності.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з пунктом 2 Розяснень Вищого арбітражного суду України «Про судове рішення» від 10.12.96 р. N 02-5/422 (з наступними змінами та доповненнями) у відповідності з статтею 4 ГПК України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом.

З наведеного вбачається, що рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем та витребувані судом докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Позивачем не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності своєї позиції, а тому вимоги Державного підприємства Донецька залізниця визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За змістом ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням викладеного, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 12830грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 22, 42, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Державного підприємства Донецька залізниця, м.Донецьк до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю УкрМет, м.Донецьк, про стягнення штрафу у розмірі 12830грн. - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.11.2015 року.

Суддя К.С. Харакоз