ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа № 911/3605/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк",

м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Київська обл.,

м. Миронівка

про стягнення 53 092 грн. 45 коп.

Суддя Мальована Л.Я.

Суддя Мальована Л.Я.

Представники:

позивач ОСОБА_2 (дов. № 1821-К-О від 28.04.2015 року);

відповідачів не зявився.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 53 092 грн. 45 коп., з яких: 20 658 грн. 40 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 27 671 грн. 25 коп. пеня, 4 762 грн. 80 коп. комісія, за договором б/№ від 01.03.2011 р.

Відповідач в засідання суду не зявився, не виконав вимоги суду викладені в ухвалі від 10.07.2015 р., про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що незявлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, згідно статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

01.03.2011 р. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, на підставі якої Відповідач приєднався до «ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг» (далі - ОСОБА_3), ОСОБА_4, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 01.03.2013 р. (далі - Договір) та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору, відповідно до умов якого Відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок 8085.

Відповідно до п. 3.2.1.1.16. ОСОБА_3 - при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «ОСОБА_3 і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронного цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований ОСОБА_4 через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до п. 3.2.1.1.1. умов - кредитний ліміт на поточний рахунок надається поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту ОСОБА_3 повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, через встановлені засоби електронного зв'язку ОСОБА_4 та Клієнта.

Пунктом 3.2.1.1.3 ОСОБА_3 - кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Відповідно до 3.2.1.1.8. ОСОБА_3 - Проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться ОСОБА_4 протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до «ОСОБА_3 і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - «Угода»).

Згідно з п. 3.2.1.1.6. ОСОБА_3 Ліміт може бути змінений ОСОБА_4 в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами ОСОБА_4. Підписавши Угоду Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться ОСОБА_4 в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку ОСОБА_4 і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, смс - повідомлення або інших).

Відповідно до розділу 3.2.1.4. ОСОБА_3, яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Згідно з п. 3.2.1.2.3.4. ОСОБА_3 має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань, змінити умови кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

На виконання умов договору позивачем було надано відповідачу кредитний ліміт в розмірі 29 400 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою по рахунку, проте відповідач свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів не виконав, в звязку з чим позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про стягнення боргу по сплаті кредиту в сумі 29 400 грн. 00 коп., 33 256 грн. 01 коп. відсотків за користування кредитом, 32 299 грн. 63 коп. пені, 6 085 грн. 80 коп. комісії за користування кредитом, який було задоволено рішенням суду 06.11.2012 року у справі № 31/5005/7682/2012.

Станом на час звернення з позовом до суду рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2012 року у справі № 31/5005/7682/2012 не виконано, заборгованість на загальну суму 47 948 грн. 99 коп. ФОП ОСОБА_1 не сплачено.

У зв'язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 20 658 грн. 40 коп., пені у розмірі 27 671 грн. 25 коп. та заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 4 762 грн. 80 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 193 ГГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, отже після повного виконання рішення суду.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, а отже не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених договором.

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України №10/25 від 20.12.2010р., №13/210/10 від 04.07.2011р., №6/433-42/183 від 12.09.2011р., №12/207 від 14.11.2011р., № 37/64 від 23.01.2012р.

Враховуючи те, що зобов'язання з боку відповідача не припинилося виконанням, проведеним належним чином, відповідачем не надано суду належних доказів його виконання, або неможливості такого виконання, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 20 658 грн. 40 коп., пені у розмірі 27 671 грн. 25 коп. та заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 4 762 грн. 80 коп., підлягають задоволенню повністю, з тих підстав, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином останнім доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем жодними доказами не спростовано.

При цьому, судом враховано, що приписами ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Вищий господарський суд у п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. за №14 зазначає, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачена загальна позовна давність у три роки.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено спеціальну позовну давність в один рік, що застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Загальне правило початку перебігу позовної давності міститься у ч. 1 ст. 261 ЦК України, зокрема, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З урахуванням того, що пунктом 3.2.1.5.4 ОСОБА_3 та Правил закріплено інший порядок нарахування пені (протягом 3 (трьох) років) та враховуючи те, що у матеріалах справи клопотання, заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні, тому позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню в розмірі заявленому позивачем.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 230 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08800, Київська обл., м. Миронівка, вул. Лермонтова, буд. 24, код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код 14360570) 20 658 (двадцять тисяч шістсот пятдесят вісім) грн. 40 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 27 671 (двадцять сім тисяч шістсот сімдесят одна) грн. 25 коп. пені, 4 762 (чотири тисячі сімсот шістдесят дві) грн. 80 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати після вступу рішення в законну силу.

Суддя Л.Я. Мальована