ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2015 року Справа № 904/5816/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Науменка І.М., Вечірка І.О.

секретар судового засідання Ситникова М.Ю.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність № 523 від 17.07.2015 р.,

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність № 10 від 14.07.2015 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Орджонікідзевський рудоремонтний завод на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2015р. у справі

за позовом приватного акціонерного товариства Орджонікідзевський рудоремонтний завод, м.Орджонікідзе Дніпропетровської області

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Орджонікідзевський рудоремонтний завод, м.Орджонікідзе Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості 807 950,07 грн. за договором позики

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2015 р. у даній справі (суддя Суховаров А.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" на користь приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" суму 9 200,00 грн. пені, 11 506,85 грн. 3% річних, 173 159,20 грн. інфляційних, 3 877,32 грн. судового збору. В частині позовних вимог на суму 500 000,00 грн. відмовлено.

Згадане рішення мотивовано посиланням на те, що 02.04.2015 р. відповідачем було направлено на адресу позивача заяву від 30.03.2015 р. щодо припинення зобов'язань перед позивачем, зокрема, за договором позики № 4 від 26.03.2015 р. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Не погодившись з даним рішенням, приватне акціонерне товариство Орджонікідзевський рудоремонтний завод подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, рішення господарського суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2014 р. між приватним акціонерним товариством "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (позикодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (позичальник) укладено договір позики №4.

Згідно п.1 договору в порядку та на умовах визначених цим договором позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п.2 цього договору, а позичальник зобовязується повернути позику у визначений договором строк. Позичальник виплачує вартість користування позикою у розмірі 0%.

Розмір позики становить 500 000,00 грн. (п.2 договору).

Пунктом 3 договору сторони узгодили, що позикодавець передає позику протягом 3-х днів з моменту підписання сторонами цього договору. Позика передається в безготівковій формі шляхом перерахування позики на розрахунковий рахунок позичальника. Позика вважається переданою з моменту перерахування позики на розрахунковий рахунок позичальника.

Строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і закінчується 30 червня 2014 р. (п.4 договору).

За п.5 договору позика повинна бути повернена до 30 червня 2014 р.

На виконання умов договору, позивач передав відповідачу позику в сумі 500 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 3814 від 26.03.2014 р. на суму 30 000,00 грн. та № 13 від 26.03.2014 р. на суму 470 000,00 грн.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема з договорів.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В порушення умов договору, відповідач в строк до 30.06.2014 р. суму позики не повернув. Заборгованість складає 500 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спірним договором позики в сумі 500 000,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Пунктом 5 спірного договору сторони погодили, що в разі несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасно поверненої суми за кожен день прострочки.

У відповідності до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача, здійснивши власний розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних, вважає суми пені 9 200,00 грн., 3 % річних 14 465,75 грн., інфляційних втрат - 284 284,32 грн. правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку щодо припинення зобов'язань відповідача перед позивачем за спірним договором, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 202 ГК України господарське зобовязання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобовязання; у разі поєднання управленої та зобовязаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами, а також згідно частини 2 цієї статті в разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобовязання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

На підставі ч. 1 ст. 601 ЦК України зобовязання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобовязання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна боржника.

Зарахування можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог - одночасна участь сторін у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі); настання строку виконання зобов'язання або визначення строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-який момент; ясність вимог - відсутність спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання; звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Тобто, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів, тощо); строк виконання щодо таких вимог настав або не встановлений, або визначений моментом предявлення вимоги.

02.04.2015 р. відповідач надіслав на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.03.2015 р.

Згадана заява обґрунтована посиланням на те, що 11.02.2015 р. Дніпропетровським апеляційним господарським судом прийнято рішення у справі № 904/8586/14 про визнання правочину (договору новації № 1 від 23.06.2014 р.) недійсним. Відповідач надав позивачу послуги за актом приймання-передачі послуг від 03 липня 2014 р. на загальну суму 2 691 000,00 грн.

Таким чином, на думку відповідача, зобов'язання за спірним договором позики на суму 500 000,00 грн. є припиненими.

Зі змісту акта приймання-передачі послуг від 03.07.2014 р. вбачається, що він укладений до договору новації № 1 від 23.06.2014 р. та підписаний головою правління приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" ОСОБА_3

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 р. у справі № 904/8586/14 визнано недійсним договір новації № 1 від 23.06.2014 р. з моменту вчинення.

Згадана постанова мотивована посиланням на те, що договір новації № 1 від 23.06.2014р. було укладено головою правління приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" ОСОБА_3 без відповідного схвалення Наглядовою радою чи/або Загальними зборами товариства, з порушенням ч.2 ст.71 Закону України "Про акціонерні товариства" та п.10 Статуту товариства.

За ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, наданий відповідачем акт приймання-передачі послуг від 03.07.2014 р. не свідчить про виникнення у позивача за цим актом грошового зобов'язання на суму 500 000,00 грн., а тому відсутні підстави для зарахування зустрічних однорідних вимог.

Враховуючи викладене, рішення прийнято господарським судом при неповному з'ясування обставин, що мають значення для справи, що є підставою для його скасування. Керуючись ст.ст. 91, 99, 101-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Орджонікідзевський рудоремонтний завод задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2015р. у справі № 904/5816/15 скасувати.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Орджонікідзевський рудоремонтний завод, м.Орджонікідзе Дніпропетровської області на користь приватного акціонерного товариства Орджонікідзевський рудоремонтний завод, м.Орджонікідзе Дніпропетровської області заборгованість в сумі 500 000,00 грн., пеню в сумі 9 200,00 грн., 3 проценти річних 14 465,75 грн., інфляційні втрати 284 284,32 грн., судовий збір за подання позовної заяви в сумі 16 159,00 грн. та за подання апеляційної скарги 13 331,19 грн.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

ОСОБА_4