ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2015р. Справа№ 914/3522/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Дім», м.Львів-Винники

про стягнення 202798,73грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

від відповідача: не зявився

Суть спору: позов заявлено Публічним акціонерним товариством «Львівобленерго», м.Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Дім», м.Львів-Винники про стягнення 202798,73грн., з яких 60033,77грн. пені, 128185,16грн. індексу інфляції, 14579,80грн. 3 % річних з простроченої суми боргу.

Ухвалою суду від 08.10.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.10.2015р. Ухвалою суду від 26.10.2015р. розгляд справи відкладено на 09.11.2015р. у звязку з неявкою відповідача.

Представнику позивача розяснено права згідно зі ст.ст.20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання 09.11.2015р. зявився, позовні вимоги підтвердив повністю з підстав, вказаних у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що рішенням господарського суду Львівської області у листопаді 2011р., внаслідок неналежного виконання відповідачем ТзОВ «Гал-Дім», взятих на себе за договором зобовязань із оплати за отриману електроенергію, стягнуто на користь позивача суму заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних. Проте, таку заборгованість відповідачем не погашено, що й зумовило звернення ПАТ «Львівобленерго» до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача 60033,77грн. пені, 128185,16грн. індексу інфляції, 14579,80грн. 3 % річних з простроченої суми боргу. Просив позов задоволити.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 09.11.2015р. повторно не забезпечив, письмового відзиву на позовну заяву та інших витребуваних судом документів не подав, поважності причин невиконання вимог суду та неявки не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання його повідомлено належним чином.

Суд, у відповідності до ст.75 ГПК України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено таке.

Між Публічним акціонерним товариством «Львівобленерго» (позивач по справі, постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гал-Дім» (відповідач по справі, споживач за договором) укладено договір про постачання електричної енергії № 69363 від 08.06.2007р., за яким постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п.1).

Рішенням господарського суду Львівської області від 07.11.2011р. у справі №5015/5145/11 встановлено, що внаслідок неналежного виконання ТзОВ «Гал-Дім» взятих на себе за договором зобовязань із оплати використаної електричної енергії у нього виникла заборгованість, відтак стягнуто на користь позивача 215799,93грн. заборгованості за спожиту активну електроенергію, 995,04грн. заборгованості за реактивну електроенергію, 11179,39грн. пені, 5195,48грн. інфляційних втрат, 2152,92грн. 3% річних, 2353,22грн. державного мита та 232,39грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Позивач зазначає, що оскільки стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобовязання, то зважаючи на невиконання ТзОВ «Гал-Дім» своїх зобовязань згідно договору про постачання електричної енергії йому нараховано 60033,77грн. пені, 128185,16грн. індексу інфляції та 14579,80грн. 3% річних.

При вирішенні спору та прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Постачання електричної енергії, як визначено у ст.1 Закону України «Про електроенергетику» це господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору.

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, позивач правомірно зазначає про те, що винесення судом рішення про стягнення боргу не є підставою припинення грошового зобовязання, оскільки чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника, в тому числі й поручителів, та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 14.11.2011 року по справі №3-116гс11.

Щодо позовних вимог про стягнення 60033,77грн. пені, суд зазначає, що відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Водночас, із поданого ПАТ «Львівобленерго» розрахунку вбачається, що такі нарахування проведено за період з 01.02.2015р. по 31.07.2015р. на суму боргу за поставлену і спожиту відповідачем активну електричну енергію у березні 2011 року, яку і було стягнуто рішенням господарського суду Львівської області від 07.11.2011р. у справі №5015/5145/11.

Як встановлено судом, додатком №2 до договору №69363 від 15.03.2006р. встановлено, що розрахунковим періодом вважається період з 30 числа попереднього місяця до 29 числа поточного місяця та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії (п.2). Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період (п.4). Рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку (п.6). У рішенні господарського суду від 07.11.2011р. у справі №5015/5145/11 зазначено, що відповідні рахунки за березень 2011 року за активну та реактивну електроенергію скеровано на адресу відповідача листом від 31.03.2011р. №30-01433.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення 128185,16грн. індексу інфляції, нарахованих за період з вересня 2013 року по червень 2015 року, та 14579,80грн. 3 % річних з простроченої суми боргу, нарахованих за період з 01.05.2013р. по 31.07.2015р., суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Пленумом Вищого господарського суду України у Постанові №14 від 17.12.2013р. розяснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2). Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (п.3.1).

Таким чином, перевіривши проведені позивачем розрахунки позовних вимог в цій частині, суд приходить до висновку, що вони підлягають до задоволення в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат, суд звертає увагу на те, що на підтвердження сплати судового збору позивачем долучено до матеріалів справи платіжне доручення №10431 від 24.06.2015р. на суму 4798,83грн.

Водночас, відповідно до пп.2.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлено ставку судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Беручи до уваги ціну позову, суд приходить до висновку, що за подання такої позовної заяви до суду до сплати підлягав судовий збір в розмірі 3041,98грн., відтак, 1756,85грн. судового збору сплачено позивачем надмірно.

Суд розяснює, що відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

В решті, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача в розмірі 2141,47грн., а в решті на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Дім» (АДРЕСА_1; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (м.Львів, вул.Козельницька, буд.3; ) 128185,16грн. індексу інфляції, 14579,80грн. 3 % річних та 2141,47грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 16.11.2015р.

Суддя Щигельська О.І.