КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р. Справа№ 910/9448/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Руденко М.А.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Гуцал М.М., дов. від 18.08.2015 №61,

від відповідача Ігнатенко О.В., дов. від 12.01.2015 №2,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Аркада»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 (підписане 27.07.2015)

у справі №910/9448/14 (головуючий суддя Спичак О.М. судді: Мудрий С.М., Яковенко А.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Аркада»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт Плюс»

про стягнення 4 849 110,65 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Аркада» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт плюс» (далі відповідач) про стягнення 4 849 110,65 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушив норми процесуального права, неповно та не всебічно з'ясував всі обставини справи, що мають значення для вирішення спору. За твердженнями апелянта, місцевий господарський суд дав неправильну оцінку доказам, умовам генерального договору від 01.08.2007 та неправильно застосував положення ст.ст.2, 9, 16 та 21 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», що призвело до необґрунтованих висновків щодо відсутності підстав для отримання управителем фонду фінансування будівництва винагороди за перерахування коштів на фінансування будівництва в рамках вказаного вище договору.

При цьому, за твердженнями апелянта, в порушення ст.84 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при прийнятті рішення 22.07.2015, суд в мотивувальній частині не зазначив підстав з яких не прийняв висновок судового експерта №150327-01 за результатом проведення товарознавчої експертизи від 27.03.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 07.10.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвали від 25.08.2015) 27.08.2015, які долучені до матеріалів справи.

25.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та додаткові пояснення.

07.10.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 відкладено розгляд апеляційної скарги на 26.10.2015.

23.10.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник позивача подав письмові пояснення по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 продовжено строк розгляду спору на 15 днів. У судовому засіданні 26.10.2015 оголошено перерву до 09.11.2015.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 змінено склад колегії суддів у зв'язку з перебуванням судді Ропій Л.М. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 колегією суддів у складі: головуючий суддя Рябуха В.І., судді Калатай Н.Ф., Руденко М.А. прийнято апеляційну скаргу до провадження.

У судовому засіданні 09.11.2015 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

За змістом ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

01.08.2007 між Акціонерним комерційним банком «Аркада», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Аркада» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Моноліт Плюс» (забудовник) укладено генеральний договір (далі - договір), за яким забудовник зобов'язався організувати спорудження об'єктів будівництва у встановлені строки та належної якості, ввести об'єкти будівництва в експлуатацію та оформити право власності довірителів на закріпленні за ними об'єкти інвестування, а банк - своєчасно здійснювати фінансування будівництва на умовах договору.

Згідно з п.1.2 договору для виконання умов цього договору, відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», банк створює фонд фінансування будівництва (далі - ФФБ) за програмою Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт Плюс» виду А.

Пунктом 1.3 договору сторони погодили, що на виконання умов цього договору вони будуть укладати угоди на об'єкт будівництва у порядку, визначеному в розділі 5 цього договору.

У п.8.1 договору визначено, що він ступає в силу з моменту підписання обома сторонами і діє до повного виконання зобов'язань обома сторонами.

На виконання вимог договору між сторонами 07.08.2007 укладено угоду №1-Ф на об'єкт будівництва до договору, за умовами якої банк замовив забудовнику організувати спорудження об'єкта будівництва - житловий будинок, розташований за адресою: м. Київ, Дарницький р-н, ж/м Позняки, мікрорайон 4-А, житловий будинок № 1 (секції 1,2) з вбудованим нежитловим приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний вище об'єкт будівництва введений в експлуатацію (підтверджується, зокрема, актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 24.12.2008, затвердженого розпорядження Дарницької РДА від 30.12.2008 №1729).

Згідно з п. 1.4 договору невід'ємними його частинами є додатки до нього, зокрема:

1) додаток 1 «Порядок взаємодії банку та забудовника щодо підготовки та передачі документації за угодою на об'єкт будівництва»;

2) додаток 2 «Регламент фінансування будівництва за рахунок ФФБ»;

3) додаток 3 «Порядок роботи забудовника щодо передачі квартир у власність ФФБ».

Судом першої інстанції встановлено, що регламент фінансування, який є додатком 2 до договору, не містить розміру та порядку отримання позивачем винагороди за перерахування ним відповідачу коштів на фінансування будівництва.

Тобто, в договорі та додатках до нього, вартість винагороди банку-управителя ФФБ за перерахування коштів на фінансування будівництва сторонами погоджена не була, як і не був встановлений порядок виплати такої винагороди.

Як слідує з матеріалів справи, 06.05.2014 позивач звернувся до відповідача з вимогою №1623/12 щодо перерахування протягом семи днів з моменту отримання цієї вимоги на рахунок управителя ФФБ грошових коштів, як винагороди за надання фінансової послуги за перерахування коштів на фінансування будівництва в сумі 4 849 110,65 грн.

Зазначена вимога позивача відповідачем залишена без задоволення.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 4 849 110,65 грн, як винагороди за надання фінансової послуги за перерахування коштів на фінансування будівництва.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Господарський суд міста Києва виходив з того, що в договорі відсутні положення щодо винагороди, яку забудовник сплачує банку-управителю за послуги з перерахування залучених на фінансування будівництва коштів. Оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просив суд у позові, відповідачем не порушено, суд першої інстанції відмовив позивачу у позові у зв'язку з безпідставністю позовних вимог.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відносини, які виникли між сторонами на підставі договору регулюються також Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».

Закон України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами, а також правові засади та особливості випуску, розміщення та обліку сертифікатів фондів операцій з нерухомістю.

За перерахування коштів на фінансування будівництва управитель отримує винагороду, зокрема, для ФФБ виду А управителю таку винагороду сплачує забудовник у розмірі, строки та в порядку, погоджені із забудовником при укладанні договору. За погодженням управителя та забудовника, при перерахуванні коштів на фінансування будівництва із фонду фінансування будівництва, управитель може утримувати належну йому винагороду самостійно за рахунок коштів ФФБ (ч.1 ст.21 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»).

Реалізація кредитно-розрахункових відносин у безготівковій формі відбувається шляхом перерахування коштів з одного банківського рахунку на інший. Їй передує укладення договору банківського рахунка, на підставі якого відбувається відкриття рахунка, прийняття, зарахування, перерахування, видача грошових коштів, проведення інших операцій за рахунком.

З огляду на те, що в договорі відсутні положення щодо винагороди, яку забудовник сплачує банку-управителю за послуги з перерахування залучених на фінансування будівництва коштів, господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 04.12.2014 у справі № 910/9449/14.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Місцевим господарським судом встановлено, що 30.07.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Моноліт Плюс» (клієнт) та Акціонерним комерційним банком «Аркада», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Аркада» (банк) укладено договір банківського рахунка №б/н, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок №9 для зберігання грошей та здійснення розрахунково-касових операцій у національній валюті відповідно до чинного законодавства України та нормативних актів Національного банку України.

Додатковою угодою від 07.08.2007 № 1 до договору банківського рахунка доповнено договір пунктом 4.5 наступного змісту: «клієнт оплачує послуги банку за здійснення на підставі електронних, паперових розрахункових документів переказів у безготівковій формі, пов'язаних із фінансуванням будівництва житла та нежитлових приміщень, за рахунок коштів ФФБ, установників за індивідуальними договорами в розмірі 2% загальної суми перерахованих платежів за рахунком 9 при кожному перерахуванні коштів за виключенням:

- повторного перерахування коштів, у разі повернення клієнту раніше помилково перерахованих коштів;

- невикористаних та повернутих клієнтом коштів ФФБ, установників за індивідуальними договорами».

18.05.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Моноліт Плюс» (клієнт) та Акціонерним комерційним банком «Аркада», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Аркада» (банк) укладено договір банківського рахунка №б/н, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок №9 для зберігання грошей та здійснення розрахунково-касових операцій у національній валюті відповідно до чинного законодавства України та нормативних актів Національного банку України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Частина 4 ст. 1068 ЦК України визначає, що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Тобто, п.4.5 договору банківського рахунка передбачено банківський тариф за оплату послуг при здійсненні переказів в безготівковій формі з поточного рахунка забудовника на рахунки контрагентів останнього при розрахунках за правочинами, пов'язаними з фінансуванням будівництва.

Отже, сплата відповідачем послуг банку на підставі договору банківського рахунка б/н від 30.07.2007 та від 18.05.2009 є виконанням зобов'язань, які виникли в результаті укладення та виконання умов зазначених договорів, і не можуть розглядатися в якості виконання умов генерального договору від 01.08.2007.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у позові.

Окрім іншого, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно з п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 № 10 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю, підстави для розгляду клопотання щодо спливу строків позовної давності відсутні.

Стосовно тверджень апелянта щодо не прийняття судом першої інстанції як належного доказу висновку судового експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи від 27.03.2015 №150327-01, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.42 та ч.ч.1,2 ст.43 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки місцевим господарським судом не встановлено порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просив суд у позові, підстави прийняти вказаний вище висновок у суду першої інстанції були відсутні.

Посилання скаржника на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 у справі №910/18715/15, яке на думку банку прийняте за аналогічних правовідносин, судом апеляційної інстанції не приймається до уваги з огляду на те, що по-перше вказане вище рішення суду першої інстанції не набрало законної сили, а по-друге правовідносини, які склалися між позивачем і відповідачем, виникли з інших підстав та обставин, а тому не є подібними до правовідносин у зазначеній справі.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Аркада» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 у справі №910/9448/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/9448/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

М.А. Руденко