РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015Справа №910/21856/15
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Колосок ЛТД"
простягнення 69 192 512 грн 16 коп.
Представники:
від позивача: Шутов О.О. - представник за довіреністю
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.08.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колосок ЛТД" про стягнення 74 248 251 грн 56 коп. заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2023501 від 15.08.2014, у тому числі: заборгованості по кредиту у розмірі 33 883 171 грн 87 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 19 161 641 грн 67 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 15 410 635 грн 67 коп., пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 4 256 045 грн 29 коп., 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1 278 955 грн 11 коп. та 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 257 801 грн 95 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Колосок ЛТД" в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору кредитної лінії ВКЛ-2023501 від 15.08.2014, належним чином не виконало взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість з повернення кредиту у розмірі 33 883 171 грн 87 коп. та заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 19 161 641 грн 67 коп., крім того у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 15 410 635 грн 67 коп., пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 4 256 045 грн 29 коп., 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1 278 955 грн 11 коп. та 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 257 801 грн 95 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2015 порушено провадження у справі № 910/21856/15 та справу призначено до розгляду на 06.10.2015.

03.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення.

04.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

06.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду спору та відкладення розгляду справи, клопотання про залучання документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 розгляд справи відкладено на 20.10.2015, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання та невиконанням сторонами вимог ухвали суду.

20.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, клопотання про залучання документів до матеріалів справи, додаткові пояснення щодо нікчемності правочинів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 03.11.2015, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання та невиконанням останніми вимог ухвали суду.

23.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заява про зменшення позовних вимог, клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

03.11.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання 03.11.2015 не з'явився, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, зазначеною на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за адресою https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch.

У судове засідання 03.11.2015 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просять суд стягнути з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 33 883 171 грн 87 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 20 786 177 грн 31 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 8 950 436 грн 99 коп., пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 4 697 328 грн 94 коп., 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 593 156 грн 49 коп. та 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 282 240 грн 56 коп.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Таким чином, суд розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 33 883 171 грн 87 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 20 786 177 грн 31 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 8 950 436 грн 99 коп., пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 4 697 328 грн 94 коп., 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 593 156 грн 49 коп. та 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 282 240 грн 56 коп.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 03.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

15.08.2014 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колосок ЛТД" (позичальник за договором) укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2023501, відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надавати позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

В подальшому між сторонами укладено додатковий договір № 2 від 19.11.2014 до договору договір кредитної лінії № ВКЛ-2023501 від 15.08.2014, відповідно до якого були внесені зміни до графіку заборгованості.

Згідно з пунктом 1.1.1. кредитного договору надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної відкличної лінії з максимальним лімітом заборгованості 360 000 000 грн 00 коп., зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 18 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 14.08.2017.

Відповідно до пункту 1.1.2 кредитного договору повернення кредиту здійснюється у валюті наданого кредиту у відповідності до зміни максимального ліміту заборгованості згідно графіку, але в будь-якому разі не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом.

У відповідності до пункту 2.7. кредитного сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно, не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом, вказаного в пункті 1.1.1 даного договору, в повній сумі на рахунок в АТ "Дельта Банк".

Положеннями пунктів 3.3.4, 3.3.5 та 3.3.5.1 кредитного договору сторонами погоджено, позичальник зобов'язаний протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за їх використання в порядку, визначеному договором; повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісії кредитора та можливих штрафних санкцій, у терміни, визначені кредитним договором; не пізніше останнього робочого дня строку дії відповідного максимального ліміту заборгованості, встановленого на поточний період згідно з графіком погашати кредитору частину заборгованості за кредитом, на яку поточна заборгованість за кредитом може перевищувати максимальний ліміт заборгованості, встановлений на наступний період згідно з графіком.

Відповідно до пункту 4.3. кредитного договору у випадку невиконання позичальником зобов'язань, визначених пунктом 3.3. кредитного договору, протягом більше 10 (десяти) календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання даним договором, на одинадцятий календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов'язаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за кредитним договором дія кредитного договору припиняється. Виконання позичальником даного обов'язку не потребує від кредитора надіслання жодних попередніх письмових повідомлень та/або вимог до позичальника.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Нормами частини 1 та 2 стаття 1056-1 Цивільного кодексу України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з нормами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 360 000 000 грн 00 коп. на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором кредитної лінії № ВКЛ-2023501 від 15.08.2014, що підтверджується наявним в матеріалах справи меморіальним ордером № 67359937 від 15.08.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач у порушення умов договір кредитної лінії № ВКЛ-2023501 від 15.08.2014, належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, а саме - в обумовлені строки, визначені погодженим графіком, не здійснив повернення банку кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з нормами статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, про що також не заперечується позивачем, для забезпечення виконанн Товариством з обмеженою відповідальністю «Колосок ЛТД» своїх зобов'язань за договором кредитної лінії № ВКЛ-2023501 від 15.08.2014, зокрема, зобов'язан щодо повернення банку кредиту у розмірі 360 000 000 грн 00 грн. в строк визначений кредитним договором, сплати процентів за користування кредитом, а також виконання інших зобов'язань, встановлених кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № П-2023501-1 від 20.11.2014, а також між банком та ОСОБА_3 - договір застави майнових прав № ВКЛ-2023501/8-2 від 02.10.2014.

Судом встановлено, що відповідно до наявних в матеріалах справи платіжного доручення № 1 від 31.10.2014, меморіальних ордерів № 100441341 від 18.12.2014, № 100440586 від 18.12.2014, № 100440588 від 18.12.2014 та банківських виписок про рух коштів по рахунку відповідача № 0101 за період з 15.08.2014 по 31.07.2015 відповідачем та поручителями на виконання умов вищезазначених договорів було сплачено кредитору кошти в рахунок погашення заборгованості відповідача за договором кредитної лінії № ВКЛ-2023501 від 15.08.2014.

Враховуючи норми статей 553, 554 Цивільного кодексу України при укладенні договору поруки законодавець визначає обов'язки для поручителя щодо відповідальності за основним зобов'язанням. Порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

При цьому, оскільки згідно з положеннями статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, то у випадку погашення поручителями замість боржника частини заборгованості, вважається, що ця частина заборгованості погашена перед кредитором.

Таким чином, судом встановлено, що право вимоги в частині виконаного поручителями кредитного зобов'язання у банку (позивача) відсутнє.

Судом не приймаються до уваги твердження позивача щодо нікчемності договору поруки № П-2023501-1 від 20.11.2014 та договору застави майнових прав № ВКЛ-2023501/S-2 від 02.10.2014 відповідно до частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з огляду на наступне.

Нормами частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Суду не надано доказів в підтвердження наявності вищевказаних підстав з якими закон пов'язує нікчемність правочинів. Крім того, як вбачається із змісту договору поруки № П-2023501-1 від 20.11.2014 та договору застави майнових прав № ВКЛ-2023501/S-2 від 02.10.2014 Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" є кредитором, а не боржником чи поручителем, у зв'язку з чим при укладені вказаних договорів у позивача не виникли додаткові зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи те, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором кредитної лінії № ВКЛ-2023501 від 15.08.2014 достроково погашена боржником та поручителями на підставі укладених між позивачем та поручителями договору поруки № П-2023501-1 від 20.11.2014 та договору застави майнових прав № ВКЛ-2023501/S-2 від 02.10.2014, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 33 883 171 грн 87 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 20 786 177 грн 31 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 8 950 436 грн 99 коп., пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 4 697 328 грн 94 коп., 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 593 156 грн 49 коп. та 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 282 240 грн 56 коп., визнається судом необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню, оскільки відсутнє порушене право, яке підлягає захисту.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Нормами пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на день звернення позивача за позовом до суду) встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних від 02.03.2015 р. № 51 (в редакції рішення виконавчої дирекції Фонду № 71 від 08.04.2015 р.) розпочато процедуру виведення ПАТ "Дельта Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації в період з 03 березня по 02 вересня 2015 року та призначено уповноважену особу на здійснення тимчасової адміністрації.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" стосовно того, що у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується.

Kеруючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст. 82, ст. 82-1, ст. 84, ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 06.11.2015

Суддя Н.Б. Плотницька