ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2015 р.Справа № 916/1953/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.

суддів Колоколова С.І., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 505/11.5.2, дата видачі : 25.09.14;

від відповідача 1- ОСОБА_2, довіреність № 01-28/1380, дата видачі : 09.09.15;

/відповідач 2 та третя особа не використали законного права на участь у судовому засіданні, хоча про час та місце його проведення повідомлені належним чином (див. рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень від 19.10.15р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», м. Київ

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2015

по справі № 916/1953/15

за позовом скаржника

до відповідачів:

1. Публічного акціонерного товариства «Фінбанк», м. Одеса

2. ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Оріон Групп», м. Харків

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Велторг 2013», м. Харків

про визнання недійсним договору,

/ повна фіксація судових засідань відповідно до клопотання позивача здійснювалась у порядку, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 ГПК України/,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року Публічне акціонерне товариство /далі по тексту ПАТ/ «ВТБ Банк» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до ПАТ «Фінбанк» та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Оріон Групп» про визнання недійсним іпотечного договору від 23.01.2014р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Фінбанк» та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Ортія» /правопопередником ТОВ "Оріон Групп"/, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за номером 2, як такого, що укладений з порушенням вимог ст. 9, 13 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою суду від 14.05.2015 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ТОВ «Велторг 2013».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.07.2015р. в задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» відмовлено у повному обсязі.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд, дійшов висновку, що позивач втратив статус іпотекодержателя внаслідок припинення іпотечного договору №115-Z/1 від 26.04.2007р., у звязку з чим передача майна в наступну іпотеку ПАТ «Фінбанк» за оспорюваним правочином не потребувало обовязкової згоди ПАТ «ВТБ Банк».

Не погоджуючись з означеним рішенням ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2015р. по справі № 916/1953/15 скасувати та прийняти нове, яким визнати недійсним іпотечний договір від 23.01.2014р., укладений між ПАТ «Фінбанк» та ТОВ, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за номером 2.

Скаржник зазначає, що місцевим господарським судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки висновок суду щодо припинення іпотеки ПАТ «ВТБ Банк» у звязку з реалізацією іпотечного майна на цільовому аукціоні в межах справи про банкрутство ТОВ «ОЛЬГА» не відповідає вимогам ст. ст. 17, 41 Закону України «Про іпотеку». Додатково апелянт зазначив, що поза увагою суду залишився той факт, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2015р. по справі № 29/5005/6381/2011 визнано недійсними протокол № 1 про проведення цільового аукціону від 28.12.2012 та акт № 1 про проведення цільового аукціону з продажу нежитлової будівлі літера «А-2» загальною площею 3435,7 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, 167/1, а наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про погашення запису про іпотеку ПАТ «ВТБ Банк» не припиняє іпотечних правовідносин, які виникли на підставі первинного договору іпотеки № 115-Z/1 від 26.04.2007.

Так само, скаржник вважає безпідставним посилання місцевого господарського суду на факти, встановлені судовими актами у справі № 922/1133/15, оскільки вони (факти) не відповідають критеріям преюдеційності, визначеним ст. 35 ГПК України.

ПАТ «Фінбанк» згідно наданих заперечень на апеляційну скаргу та доповнень до них, вважає доводи апелянта безпідставними та такими, що не спростовують правильність висновків місцевого господарського суду. На думку відповіача1, іпотека ПАТ «ВТБ Банк» на спірне майно припинилася внаслідок визнання ТОВ «ОЛЬГА.» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Крім того, норми Закону України «Про іпотеку» не встановлюють правових насідків у вигляді відновлення обмежень, обтяжень (зокрема іпотеки) на майно банкрута у випадку визнання недійсними результатів аукціону з його продажу. Також стверджує, що вказані обставини вже були предметом розгляду у справі № 922/1133/15 і в силу ст. 35 ГПК України не потребують додатково доведення.

Додатково зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту по суті не призводить до поновлення прав ПАТ «ВТБ Банк» на спірне майно.

ТОВ «Оріон Групп», ТОВ «Велторг 2013» відзиву на апеляційну скаргу не надали.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 26.04.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та Відкритим акціонерним товариством «Ольга», правонаступником якого є ТОВ «ОЛЬГА», в забезпечення зобов'язань ТОВ «Тагіт» за кредитним договором №115-Ю від 26.04.2007р., було укладено іпотечний договір №115-Z/1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційний за реєстр. № 1876.

Предметом іпотеки згідно з п. 2.1 іпотечного договору є нежитлова будівля літ «А-2», загальною площею 3435,7 кв.м, розташована за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 167/1.

Відповідно до зазначеного договору іпотеки та з метою захисту прав ПАТ «ВТБ Банк» як іпотекодержателя на вищевказаний об'єкт нерухомого майна накладено заборону відчуження, про що внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2011р. за заявою боржника на підставі ст.51 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порушено провадження у справі №29/5005/6381/2011 про банкрутство ТОВ «ОЛЬГА».

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011р. у справі №29/5005/6381/2011 ТОВ «ОЛЬГА.» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а також скасовано всі арешти, накладені на майно боржника, та інші обмеження щодо розпорядження його майном.

28.12.2012р. на Товарній біржі «Європейська» відбувся цільовий аукціон по реалізації нерухомого майна, що належало ТОВ «ОЛЬГА.».

Переможцем торгів з реалізації майна ТОВ «ОЛЬГА.», які відбулися в рамках справи про банкрутство ТОВ «ОЛЬГА.», визнано ТОВ «ОРТІЯ».

Результати аукціону оформлені протоколом №1 про проведення цільового аукціону від 28.12.2012р. та актом №1 про проведення цільового аукціону від 28 грудня 2012 року на нежитлову будівлю літера «А-2» загальною площею 3435,7 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, 167/1.

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.01.2013р. по справі №922/296/13-г за ТОВ «ОРТІЯ» визнано право власності на нежитлове приміщення літ. «А-2» загальною площею 3435,7 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Харків, просп. Гагаріна, і 67/1, загальною площею 3435,7 кв. м..

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області по справі про банкрутство ТОВ «ОЛЬГА.» №29/5005/6381/2011 скасовано записи про арешти, обтяження та інші обмеження майна боржника - ТОВ «ОЛЬГА.», що містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, зокрема, запис № 12011647, тип обтяження - заборона на нерухоме майно; заявник - ПАТ «ВТБ Банк»; підстава обтяження - іпотечний договір № 115-2/1 від 26.04.2007 року; об'єкт обтяження - нежитлова будівля літ. «А-2» загальною площею 3435,7 кв.м., розташована за адресою: м. Харків, просп. Гагаріна, 167/1, загальною площею 3435,7 кв. метрів; скасовано записи про арешти, обтяження та інші обмеження майна боржника - ТОВ «ОЛЬГА.», що містяться в Державному реєстрі іпотек, зокрема: запис № 12011836; тип обтяження - іпотека; іпотеко держатель - ПАТ «ВТБ Банк»; підстава обтяження - іпотечний договір № 115-2/1 від 26.04.2007 року; об'єкт обтяження - нежитлова будівля літ. «А-2» загальною площею 3435,7 кв.м., розташована за адресою: м. Харків, просп. Гагаріна, 167/1, загальною площею 3435,7 кв. метрів.

23.01.2014р. між ПАТ «Фінбанк» та ТОВ «Велторг 2013» було укладено Договір овердрафту №03/01/14.

23.01.2014р. з метою забезпечення зобов'язань ТОВ «Велторг 2013» за Договором овердрафту, між ПАТ «Фінбанк» та ТОВ «ОРТІЯ», було укладено Іпотечний договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстр. № 2.

Предметом Іпотечного договору виступило нерухоме майно-нежитлова будівля (літ. А-2), що знаходиться за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, 167/1.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав при укладенні та нотаріальному посвідченні договору іпотеки від 23.01.2014 між ПАТ «Фінбанк» та ТОВ «ОРТІЯ», за яким об'єкт нерухомого майна за адресою: м. Харків, просп. Гагаріна, 167/1 літ. «А-2» був переданий в іпотеку ПАТ «Фінбанк», до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис про іпотеку вказаного об'єкту на користь ПАТ «Фінбанк».

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. у справі №922/1133/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.06.2015 задоволено повністю позовні вимоги ПАТ «Фінбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості ТОВ «Велторг 2013» перед ПАТ «Фінбанк» по договору овердрафту №03/01/14 від 23.01.2014 в загальній сумі 22348163,89 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 14999965,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 3599943,14 грн., заборгованість за нарахованими відсотками за період з 01.03.2015 р. по 16.03.2015 р. - 147944,86грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 2315668,88 грн., плата в розмірі 3% річних за користування чужими грошовими коштами - 65342,31 грн., інфляційні нарахування - 1284642,00 грн., - звернуто стягнення шляхом визнання права власності за ПАТ «Фінбанк» на предмет іпотеки за укладеним між ТОВ «ОРТІЯ» і ПАТ «Фінбанк» іпотечним договором від 23.01.2014р., посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 і зареєстрованим у Державному реєстрі за № 2, а саме на нерухоме майно: нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: місто Харків, проспект Гагаріна, буд. 167/1 літ. «А-2», загальною площею 3435,7 кв.м.

За висновками суду, оскільки спірне майно було відчужено в порядку ліквідаційної процедури, згода ПАТ «ВТБ Банк» на відчуження зазначеного нерухомого майна не вимагалася. При цьому, сам факт реалізації майна в процедурі банкрутства з посиланням на норми ст. 17, 38, 50 Закону України «Про іпотеку» кваліфікований судом як підстава припинення взаємних прав та обовязків сторін за іпотечним договором № 115-Z/1 від 26.04.2007р..

Проте з такими висновками місцевого господарського суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені також ст.ст. 202-205 ГК України, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема, за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

У відповідності до положень ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній до 19.01.2013р., ліквідація розглядається як припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна.

Частинами 1, 2 статті 26 Закону в редакції, чинній до 19.01.2013 встановлено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

При цьому, спеціальні норми ч. 2 ст. 26 Закону передбачають особливості задоволення вимог кредиторів, що забезпечені заставою, а саме: майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Положеннями статті 31 Закону в редакції, чинній до 19.01.2013, визначено порядок розподілу коштів, одержаних від продажу майна банкрута. Так, у першу чергу задовольняються, поряд з іншими, вимоги, забезпечені заставою.

Отже, майно банкрута, яке є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, а кошти, одержані від його реалізації в ході ліквідаційної процедури, використовуються виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України відповідно до Постанови №15/041 від 25.03.2015 року у справі №32/17-352-2011.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи вимоги ПАТ «ВТБ Банк» не погашені, кошти від реалізації заставного майна на задоволення вимог заставного кредитора всупереч ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не спрямовувались.

Покладаючи в основу рішення висновок про припинення іпотечних правовідносин за іпотечним договором № 115-Z/1 від 26.04.2007, місцевий господарський суд не врахував, що за змістом ст.ст 17, 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст.599 ЦК України.

Отже, висновки місцевого господарського суду в частині припинення договірних відносин сторін, що опосередковані іпотечним договором № 115-Z/1 від 26.04.2007, внаслідок реалізації майна в процедурі банкрутства, зроблені без урахування вимог ст. 43 ГПК України щодо всебічного повного та обєктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності до закону.

Інша позиція з приводу припинення іпотечного договору № 115-Z/1 від 26.04.2007, висловлена судами у справі №922/1133/15, є оціночним судженням, а не преюдиціальною обставиною у розумінні ст.35 ГПК України, а отже - жодною мірою не позбавляє апеляційний суд на самостійну оцінку доводів сторін з цього приводу.

Доводи ПАТ «Фінбанк» щодо правомірності укладення оспорюваного іпотечного договору, у звязку з погашенням станом на момент його укладення запису про іпотечні обтяження майна на користь ПАТ «ВТБ Банк» відхиляються колегією суддів як юридично неспроможні.

Наразі, ч. 2 ст.3 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Погашення записів про обтяження майна іпотекою в даному випадку не має своїм правовим наслідком припинення зобовязань за нотаріально посвідченим і зареєстрованим в реєстрі іпотечним договором № 115-Z/1 від 26.04.2007, який як встановлено в ході розгляду даної справи є чинним та таким, що породжує для сторін відповідні права та обовязки щодо Предмету іпотеки.

Дійсно, ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній до 19.01.2013, встановлює наслідки визнання боржника банкрутом у вигляді скасування арешту, накладеного на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інших обмежень щодо розпорядження майном такого боржника.

Проте, норми вказаної статті мають на меті виключно можливість проведення передбачених ліквідаційною процедурою заходів щодо погашення вимог кредиторів за рахунок майна боржника шляхом його продажу.

Сам факт скасування обтяжень нерухомого майна не свідчить про припинення будь-яких зобовязальних відносин сторін, що ґрунтуються на договорі.

В даному випадку, припинення відносин за іпотечним договором відбувається в порядку ст. ст. 26, 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» шляхом задоволення вимог заставного кредитора за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, що повною мірою узгоджується з підставами припинення іпотеки, визначених ст. 17 Закону України «Про іпотеку», загальними положеннями ЦК України, ГК України щодо припинення зобовязань.

Колегія суддів приймає до уваги, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2015р. у справі №29/5005/6381/2011, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.07.2015, результати торгів у формі цільового аукціону з реалізації майна, що належить на праві власності ТОВ «ОЛЬГА.», проведеного в процедурі банкрутства визнано недійсними з підстав його невідповідності вимогам закону.

Виходячи із змісту наведених позивачем підстав та правового обґрунтування заявлених вимог, спір у справі виник у звязку із захистом ПАТ «ВТБ Банк», як іпотекодержателем, майнових прав стосовно предмету іпотеки за чинним іпотечним договором №115-Z/1 від 26.04.2007.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених в межах даного позову вимог ПАТ «ВТБ Банк» колегія суддів зазначає наступне.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних правових наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в оренду.

Частиною 3 статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Матеріалами справи підтверджується, що спірний іпотечний договір був укладений за відсутності згоди позивача. Доказів протилежного відповідачами не надано.

За ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), в даному випадку ст. 12 Закону України «Про іпотеку».

За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Означена правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Частинами 1,2 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Положення Закону України «Про іпотеку» встановлюють правові механізми захисту прав іпотекодержателя від незаконного позбавлення/обмеження його майнових претензій стосовно предмету іпотеки. Отже, вимоги ПАТ «ВТБ Банк» узгоджуються із встановленими ст.ст. 16, 215 ЦК України способами захисту порушеного права.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» та наявність відповідно до ст. 104 ГПК України підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2015 у справі № 916/1953/15 з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Витрати, повязані з розглядом даної справи підлягають віднесенню на відповідачів згідно ст. 49 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити, рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2015 у справі № 916/1953/15 скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити.

Визнати недійсним іпотечний договір від 23.01.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством «Фінбанк» та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Ортія», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за номером 2.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» витрати по сплаті судового збору за подання позову в сумі 609,00грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 304,50грн.

3.Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Оріон Групп» на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» витрати по сплаті судового збору за подання позову в сумі 609,00грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 304,50грн.

Видачу наказів за постановою з зазначенням повних реквизитів сторін доручити Господарському суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 6.11.15р..

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя М.С. Петров

Суддя С.І. Колоколов