Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" листопада 2015 р. Справа № 906/1314/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. б/н від 05.10.2015;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи на стороні позивача: не з'явився;

від третьої особи на стороні відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясо Полісся" (м. Житомир)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 банку України (м.Київ)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 (м.Київ)

про стягнення 3785342,52 грн.

У відповідності до ч.3 ст.69 ГПК України, строк розгляду спору було продовжено на 15 днів - по 12.11.2015 (включно).

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3785342,52грн., з яких: 2999999,54грн. за простроченим кредитом, 48328,76грн. за нарахованими відсотками, 51780,81грн. за простроченими відсотками, 616438,26грн. пені за несвоєчасне погашення основного боргу, 5688,80грн. пені за невчасне погашення відсотків, 30821,91грн. 3% річних від суми простроченого боргу, 284,44грн. 3% річних від суми прострочених відсотків, 32000,00грн. штрафу.

05.10.2015 позивачем подано до суду заяву про уточнення розміру позовних вимог (а.с. 102-103), згідно якої позивач, у зв'язку з допущеною технічною помилкою в п. 2 прохальної частини позовної заяви просить вважати вірною суму позовних вимог в розмірі 3785342,52грн.

У поданих 05.10.2015 та 20.10.2015 поясненнях позивач зазначає, що вказана у позовній заяві сума заборгованості за нарахованими відсотками, на дату звернення з позовною заявою до суду, є простроченою, тому загальна сума заборгованості за простроченими відсотками, яку він просить стягнути з відповідача складає 100109,57грн.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Подав клопотання, яке було задоволено судом, про долучення до матеріалів справи документів (а.с. 146-149). Також 03.11.2015 до суду від позивача надійшли заперечення щодо доводів відповідача (а.с. 141-142).

Відповідач свого представника в судове засідання не направив. Згідно клопотання, яке 03.11.2015 надійшло на адресу суду, відповідач просить витребувати у позивача договір застави та визначити обов'язковою участь у судовому процесі третьої особи - ОСОБА_3. Також 03.11.2015 від відповідача надійшло клопотання про призначення економічної експертизи та письмові пояснення, згідно яких відповідач вказує на неможливість направлення в судове засідання представника та просить зупинити провадження у справі (а.с. 122-138).

Треті особи повноважних представників в судове засідання не направили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про витребування у позивача договору застави та визнання обов'язковою участь у судовому процесі третьої особи - ОСОБА_3, господарський суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки відповідачем надано до матеріалів справи копію договору застави (а.с. 95-98), дійсність якого не заперечується сторонами. Оригінал цього договору було оглянуто судом у судовому засіданні. Водночас, враховуючи предмет спору у даній справі, зважаючи на наявні в ній документи та встановлені судом обставини, суд не вбачає підстав для обов'язкової участі в судовому процесі третьої особи - ОСОБА_3

Зважаючи на те, що 03.11.2015 до суду надійшло клопотання відповідача про призначення економічної експертизи, слід зазначити наступне.

Згідно клопотання про призначення судової експертизи, представник відповідача просить:

1) призначити у справі №906/1314/15 економічну експертизу;

2) доручити проведення експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз за рахунок TOB "М'ясо Полісся";

3) на вирішення судовому експерту поставити наступні питання:

- Чи дійсно відповідають правилам ведення бухгалтерського обліку відображенні у первинній документації позивачем та відповідачем фінансово-господарські операції за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2002793/1 від 25 березня 2010 року?

- Чи вірно розраховано позивачем штрафні санкції?

- Чи вірно розраховано позивачем відсотки за користування кредитом?

- Чи вірно розраховано позивачем тіло кредиту?

- Чи вірно розраховано позивачем штрафні санкції?

-Чи підтверджуються документально нараховані позивачем штрафні санкції, відсотки за користування кредитом, тіло кредиту?

В обґрунтування поданого клопотання відповідач вказує, що не може погодитись з розрахунком позивача, адже штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одного і того ж самого виду юридичної відповідальності, що суперечить ст. 61 Конституції України. Вважає, що розрахунок позивача не обґрунтований належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути безпідставні борги та притягнути відповідача до одного виду юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Нормами ч. 1 ст. 41 ГПК України визначено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Однак, розглянувши та проаналізувавши подані позивачем розрахунки заборгованості, суд дійшов висновку про відсутність потреби у призначенні економічної експертизи, оскільки суми заборгованості по тілу кредиту та по відсотках підтверджено наданими до справи банківськими виписками (а.с.18-24), розрахунки штрафних санкцій та річних не є складними. При цьому відповідачем взагалі не надано первинних документів, які б повністю або частково спростовували подані позивачем докази чи вказували на їх суперечність. Окрім того питання, які відповідач пропонує поставити на розгляд експерта, потребують правової оцінки умов укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема щодо встановлених останнім порядку та черговості зарахування коштів, щодо визначення періодів нарахування та прострочення процентів, щодо передбаченого приписами чинного законодавства та умовами договору порядку та періоду нарахування штрафних санкцій та річних.

Дослідивши подані позивачем розрахунки, перевіривши їх відповідність умовам Договору та додаткам до нього, врахувавши інформацію, яка міститься в наданих позивачем виписках руху коштів, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за наявними у справі доказами, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні вищевказаного клопотання відповідача.

При цьому суд враховує, що у відповідача було достатньо часу на вчинення всіх необхідних дій для перевірки обґрунтованості заявлених позивачем до стягнення сум та для надання власних доказів, у випадку їх невідповідності фактичним обставинам. Так, ухвалами суду було зобов'язано відповідача забезпечити проведення звірки розрахунків з позивачем та направити свого повноважного представника до позивача для проведення такої звірки. При наявності заперечень щодо визначеної позивачем суми позову відповідач не був позбавлений права надати власний розрахунок. Також суд враховує, що 12.11.2015 закінчується продовжений згідно ч.3 ст. 69 ГПК України строк вирішення спору і призначення експертизи призведе до розгляду справи з його порушенням.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25.03.2010 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "М'ясо Полісся" (позичальник/відповідач) укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2002793/1 (далі - Договір, а.с. 9-13), згідно п. 1.1. якого кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти, надалі за текстом - "кредит", у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Сторонами також підписано додаткові договори №1 від 14.02.2011, №2 від 23.03.2012, № 3 від 25.03.2013, №4 від 18.04.2014 (а.с. 14-17).

Позивач зазначає, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі - надавши відповідачу кредитний транш у розмірі 3000000,00грн. строком до 25.03.2015 із сплатою 18,7% річних, а з 18.04.2014 - 21% річних, однак відповідач, в порушення вищевказаних умов кредитного договору, свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у останнього станом на 28.07.2015 утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 3785342,52грн., з якої: 2999999,54грн. за простроченим кредитом, 100109,57грн. за простроченими відсотками, 616438,26грн. пені за несвоєчасне погашення основного боргу, 5688,80грн. пені за невчасне погашення відсотків, 30821,91грн. 3% річних від суми простроченого боргу, 284,44грн. 3% річних від суми прострочених відсотків, 32000,00грн. штрафу.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, у письмових поясненнях (а.с. 122-123, 136-138), зокрема, вказує, що з метою забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором, 31.03.2011 був укладений договір застави майнових прав №ВКЛ-2002793/S-1 між гр. ОСОБА_3 та ПАТ "Дельта Банк". Відповідно до вказаного договору застави, предметом застави є майнові права на отримання грошових сум у повному обсязі (включаючи право на отримання суми депозитного вкладу у розмірі 807161,54 доларів США) з договору №001-09503-220311 від 22.03.2011. Зазначає, що суми застави вистачає для погашення заборгованості відповідача. Наголошує, що стягнення заборгованості з боржника за кредитним договором та одночасне звернення стягнення на майнові права за договором застави призведе до подвійного стягнення. Також не погоджується із заявленими до стягнення сумами.

Треті особи за підставами пред'явлення та предметом позов не оспорили.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, врахувавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частина 2 зазначеної статті встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини з договору кредиту.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦКУ).

Згідно з ч. 2 ст. 345 ГК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Умовами п. 1.1.1. Договору (в редакції викладеній у додатковій угоді №3 від 25.03.2013) визначено, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами на умовах визначених цим договором в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 3000000,00 грн., надалі за текстом кожна частина окремо - "транш", а у сукупності - "транші", зі сплатою 18,17% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за всіма траншами - 25 березня 2014 року, на умовах визначених цим договором.

У разі прострочення кінцевого терміну погашення кредиту, який визначено в п. 1.1.1 цього договору, починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим договором, позичальник сплачує кредитору винагороду за використання кредиту в розмірі 45 % річних.

Згідно п. 1.1.1. Договору (в редакції згідно додаткової угоди №4 від 18.04.2014), сторонами узгоджено зміну відсоткової ставки - 21 % та встановлено кінцевий термін повернення заборгованості за всіма траншами - 25 березня 2015 року.

Відповідно до п. 2.2. Договору, моментом (днем) надання кредиту (траншу) вважається день надання кредиту (траншу) з позичкового рахунку позичальника в повній або частковій (транш) сумі кредиту.

Як вбачається з меморіальних ордерів від 07.04.2010 та 14.02.2011, позивачем надано кредит в розмірі 3000000,00грн. (а.с. 18-19).

Тобто, матеріалами справи підтверджено, що позивачем було належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо надання відповідачу кредиту.

Умовами п. 2.3. Договору визначено, що моментом (днем) повернення кредиту (траншу) вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту (траншу), процентів та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору.

Згідно п. 2.6. Договору, нарахування процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем) в періоді (28-29-30-31/365). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту (траншу).

У п. 2.7. Договору встановлено, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день - повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на рахунок №9301 в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", МФО380236.

Відповідно до п. 2.8. Договору у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів, неустойки (пені, штрафу) за його використання, погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості:

- прострочена заборгованість за нарахованими процентами;

- прострочена заборгованість за кредитом;

- строкова заборгованість за нарахованими процентами;

- строкова заборгованість за кредитом;

- пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів;

- штрафи;

в останню чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з пред'явленням вимоги за цим договором і зверненням стягнення на засоби забезпечення зобов'язань позичальником за договорами, вказаними в п. 1.3. цього Договору, а також відшкодуванням збитків, завданих порушенням позичальником своїх зобов'язань за цим договором.

З наявних в матеріалах справи документів, а саме меморіальних ордерів, виписок про рух коштів по рахунку (а.с. 18-26) та розрахунку заборгованості (а.с. 45), вбачається, що відповідач, свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі не виконав, внаслідок чого станом на 28.07.2015 заборгував по простроченому кредиту 2999999,54грн. Заборгованість по процентах станом на 28.07.2015 склала 100109,57грн.

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Нормами ч. 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно п. 4.1. Договору у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 (один) відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки ОСОБА_2 банку України, що діє у цей період.

Умовами п. 4.2. Договору у випадку порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2-3.3.11 цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 % (один) відсоток від суми кредиту, визначеного в п. 1.1.1. цього Договору, за кожний випадок.

Умовами п.п. 3.3.8.1. Договору позичальник зобов'язаний протягом дії цього договору щоквартально, не пізніше двадцять п'ятого числа першого місяця кварталу наступного за звітним, надавати кредиторові належним чином засвідчені копії: бухгалтерського балансу (форма 1), звіту про фінансові результати (форма 2), розшифровку дебіторської та кредиторської заборгованості за встановленою кредитором формою.

Враховуючи вищевикладене та умови укладеного між сторонами договору, суд вважає правомірними вимоги про стягнення пені та штрафу, оскільки вони нараховуються не за один і той самий факт порушення. Також вони не можуть розцінюватися як подвійне застосування одного виду юридичної відповідальності, оскільки згідно п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Тобто, заперечення відповідача в цій частині є безпідставними.

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Також суд враховує, що згідно п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Перевіривши розрахунок пені за несвоєчасне повернення основного боргу за період з 26.03.2015 по 28.07.2015, суд встановив правомірність її нарахування в сумі 616438,26грн.

Щодо розрахунку пені за невчасне повернення відсотків, здійсненого за період з 31.03.2015 по 28.07.2015 в сумі 5688,80грн., судом встановлено, що при його проведенні не враховано умови п. 2.7. Договору щодо строків оплати процентів, у зв'язку з чим правомірним є нарахування пені за невчасне повернення відсотків за період з 11.04.2015 (та з кожного 11 числа наступного місяця, відповідно) по 28.07.2015 в сумі 1881,13грн. У стягненні 3807,67 грн. пені за простроченими відсотками слід відмовити.

Перевіривши обґрунтованість заявленої вимоги про стягнення штрафу в розмірі 32000,00грн., суд дійшов висновку про її правомірність у розмірі 30000,00грн., оскільки доказів на спростування позовних вимог у цій частині відповідачем не надано. У стягненні 2000,00грн. штрафу слід відмовити, так як, виходячи з умов п. 4.2 Договору та зважаючи на розмір наданого кредиту - 3000000,00грн., нарахування штрафу на суму 3200000,00грн. є помилковим.

Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних за простроченим кредитом, суд встановив, що їх нарахування в розмірі 30821,91грн. за період з 26.03.2015 по 28.07.2015 є правомірним.

В розрахунку 3% річних за простроченими відсотками позивачем не враховано умови п. 2.7. Договору щодо строків оплати процентів, у зв'язку з чим правомірним є нарахування 3% річних за простроченими відсотками за період з 11.04.2015 (та з кожного 11 числа наступного місяця, відповідно) по 28.07.2015 в сумі 94,06грн. У стягненні 190,38грн. слід відмовити.

Щодо доводів відповідача про неправомірність заявлених позивачем вимог, у зв'язку з укладеним договором застави, яким забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором, то суд враховує, що, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, ст. 572 ЦК України надає кредитору (заставодержателю) п р а в о одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно над іншими кредиторами цього боржника... .

Тобто, звернення з даним позовом до відповідача узгоджується з умовами Договору та приписами чинного законодавства.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач доказів на спростування обґрунтованості позовних вимог суду не надав. При цьому позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на суму 3779344,47грн., із яких 2999999,54грн. заборгованості за простроченим кредитом; 100109,57грн. заборгованості за простроченими відсотками; 616438,26грн. пені за простроченим кредитом; 1881,13грн. пені за простроченими відсотками; 30821,91грн. 3% річних за простроченим кредитом; 94,06грн. 3% річних за простроченими відсотками; 30000,00грн. штрафу.

У стягненні 3807,67 грн. пені за простроченими відсотками, 190,38 грн. 3% річних за простроченими відсотками та 2000,00грн. штрафу відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача, у відповідності до ч.2 ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 69, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясо Полісся" (10025, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Баранова, буд. 127, ід. код 31088620)

на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ід. код 34047020)

- 2999999,54 грн. заборгованості за простроченим кредитом;

- 100109,57 грн. заборгованості за простроченими відсотками;

- 616438,26 грн. пені за простроченим кредитом;

- 1881,13 грн. пені за простроченими відсотками;

- 30821,91 грн. 3% річних за простроченим кредитом;

- 94,06 грн. 3% річних за простроченими відсотками;

- 30000,00 грн. штрафу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясо Полісся" (10025, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Баранова, буд. 127, ід. код 31088620) в дохід державного бюджету 73080,00 грн. судового збору.

4. У стягненні 3807,67 грн. пені за простроченими відсотками, 190,38 грн. 3% річних за простроченими відсотками та 2000,00грн. штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.11.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2 - відповідачу (рек. з пов.);

3 - третій особі - НБУ: 01007, м.Київ, вул. Інститутська, 9 (рек. з пов.);

4 - третій особі - ОСОБА_3: м. Київ, вул. Інститутська, буд.24/7, кв. 9 (рек. з пов.)