ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Справа № 910/6860/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А.- головуючого,
Самусенко С.С. (доповідач)
Татькова В.І.,

розглянувши касаційну скаргуДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
на рішення та постанову господарського суду міста Києва від 16 квітня 2015 року Київського апеляційного господарського суду від 29 липня 2015 року
у справі№ 910/6860/13
господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
про стягнення 128 333 200 грн. 03 коп.
за участю представників:
від позивача: Бернацька О.В.,від відповідача: Мицько Р.М.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду із позовом до ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" про стягнення 100073277,89 грн. основного боргу, 18036525,78 грн. інфляційних втрат та 10223396,37 грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.04.2015 (суддя Стасюк С.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.07.2015 (судді: Пашкіна С.А. - головуючий, Баранець О.М., Сітайло Л.Г.), у справі №910/6860/13 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача 100 073 277, 89 грн. заборгованості, 17 565 177,60 грн. інфляційних нарахувань, 10 223 396,37 грн. три проценти річних, 68820 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що відповідач прийняв від позивача природний газ на загальну суму 100 073 277,89 грн., проте в порушення умов договору свої зобов`язання щодо оплати вартості природного газу не виконав.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, з урахуванням додаткових пояснень, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій необгрунтовано здійснено перерахунок інфляційних втрат, зокрема, без застосування індексу інфляції, що у межах періоду розрахунку становив менше одиниці (дефінфляція). У скарзі також зазначається, що сума інфляційних втрат та 3 % річних виникла у зв`язку з простроченням зобов`язання з оплати поставленого протягом 2009 року природного газу підлягає списанню з ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на підставі Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" .

Також скаржник вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції щодо відхилення клопотання про застосування строку позовної давності.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Вищого господарського суду України від 13.10.2015 у зв`язку із перебуванням судді Плюшка І.А. у відпустці у справі №910/6860/13 сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Самусенко С.С. (доповідач), судді Владимиренко С.В., Татьков В.І. Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.10.2015 касаційну скаргу у справі №910/6860/13 прийнято до провадження. Розпорядженням секретаря першої судової палати Вищого господарського суду України від 26.10.2015 у зв`язку із виходом судді Плюшка І.А. з відпустки у справі №910/6860/13 сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Плюшко І.А., судді Самусенко С.С. (доповідач), Татьков В.І. Ухвалою Вищого господарського суду України від 27.10.2015 розгляд касаційної скарги у справі №910/6860/13 відкладено.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 12.06.2009 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" як постачальником та ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" як покупцем укладено договір №06/09-413-Р поставки природного газу.

За умовами договору постачальник передає покупцеві у 2009 році у власність природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Судами встановлено, що на виконання умов договору позивач протягом 2009 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 100073277,89 грн., проте у визначені договором строки оплату не провів.

Згідно ч.1 ст.265 Господарського кодексу України та ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановивши факт наявності за договором №06/09-413-Р від 12.06.2009 боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 100073277,89 грн., господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 100073277,89 грн. заборгованості.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на визначений індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, господарськими судами попередніх інстанцій, перевіряючи правильність розрахунку сум трьох відсотків річних та інфляційних втрат, взято до уваги викладене вище.

Господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем неправильно визначено початкову дату прострочення зобов`язання та не враховано, що згідно чинного законодавства нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат можливо здійснювати з наступного дня, який слідує за днем, коли зобов`язання мало бути виконане.

Так, судами позовні вимоги задоволено частково з урахуванням перерахунку розміру інфляційних втрат.

За ч.2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин господарськими судами правомірно застосовано норми процесуального і матеріального права.

Доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, питання щодо наявності підстав для списання з відповідача сум інфляційних втрат та 3 % річних на підставі Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" є предметом розгляду іншої справи №910/14324/15.

Також касаційна інстанція вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції про відхилення клопотання про застосування строку позовної давності.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачено можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

У пункті 2.1 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 №10 роз`яснено, що у суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

Суд апеляційної інстанції врахував, що справа №910/6860/13 знаходилась в провадженні місцевого господарського суду з квітня 2013 року по квітень 2015 року, відповідач мав можливість скористатись правами, наданими йому ст.22 ГПК України, доказів поважності неможливості подання відповідної заяви в суді першої інстанції відповідачем не надано.

Відповідно до ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.07.2015 у справі №910/6860/13 залишити без змін.

Головуючий суддя І. Плюшко

Судді: С. Самусенко

В. Татьков