ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2015р. Справа № 914/2874/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства БАНК ФОРУМ, м.Київ в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк Форум - ОСОБА_1, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Агроекспорт, м.Миколаїв, Львівська область

про стягнення заборгованості в розмірі 1052555,36 євро та 433854, 93 грн.

Суддя Н.Мороз

При секретарі М. Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2

Від відповідача: ОСОБА_3

Суть спору:

Позовну заяву подано Публічним акціонерним товариством «БАНК ФОРУМ», м. Київ в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» - ОСОБА_1, м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Агроекспорт, м. Миколаїв, Львівська область про стягнення заборгованості в розмірі 1052555,36 євро та 433854, 93 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 25.08.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 29.09.2015р.

В судовому засіданні 29.09.2015р. оголошено перерву, про що представники сторін ознайомлені під розписку.

Для всебічного, повного та об'єктивного вирішення спору, зясування всіх обставин справи, 13.10.2015р. розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду. Ухвалою суду від 22.10.2015р. продовжено строк вирішення спору до 09.11.2015р. та відкладено розгляд справи. 03.11.2015р. в судовому засіданні оголошувалась перерва, про що представники сторін ознайомлені під розписку.

Представник позивача в судове засідання 09.11.2015р. зявився, через службу діловодства господарського суду супровідним листом долучив копії вимог, які скеровувались відповідачу та докази їх надсилання. Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за договором банківської гарантії №0379/06/00-G від 06.12.2006р. Зазначив, що на виконання умов договору, укладеного між позивачем та відповідачем, банком надано гарантію з метою забезпечення виконання платіжних зобовязань ТзОВ «Агроекспорт». Проте, відповідач взяті на себе за договором зобовязання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по сплаті за вимогами бенефіціара в розмірі 1052555,36 євро та заборгованість по комісійній винагороді в розмірі 433854, 93 грн. Позов просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання зявився, зазначив, що позивач завищив вимоги щодо стягнення заборгованості по сплаті за вимогами бенефіціара на суму 52370,00 євро. та не надав відповідачу копію письмової вимоги від бенефіціара з копіями документів на суму 52370,00 євро. Заявою від 29.09.2015р. вх. №41583/15 просить суд застосувати позовну давність зважаючи на сплив строку позовної давності заявлених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, створивши у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Однією з підстав виникнення зобовязань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

06.12.2006р. між Акціонерним комерційним банком «Форум» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (позивач, за договором - гарант) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроекспорт» (відповідач, за договором - принципал) укладено договір про надання банківської гарантії №0379/06/00-G з додатковими договорами, зокрема: №1 від 30.03.2007р., №2 від 12.03.2008р., №3 від 13.08.2008р., якими вносились зміни до договору.

Відповідно до умов п.1.1 договору, гарант на підставі заяви принципала про надання гарантії, згідно умов цього договору та з метою забезпечення виконання платіжних зобовязань принципала перед фірмою GRUBER & CO Group GmbH (надалі - бенефіціар) за договором №1738 від 14.03.2006р. та додатковою угодою від 29.06.2006р. до зазначеного договору (надалі контракт) надає на користь бенефіціара банківську гарантію в сумі 1534087,96 євро, яка підпадає під дію і трактується у відповідності з Уніфікованими правилами для гарантій за вимогою, розробленими Міжнародною торговою палатою (публікація Міжнародної торгової палати №458 в редакції 1992 року).

Згідно п.2.2 договору, гарантією забезпечується виконання принципалом зобовязань щодо погашення суми торгового кредиту та процентів за його користування в строки та відповідно до умов, викладених в контракті, й не забезпечується виконання принципалом будь-яких інших зобовязань по сплаті всіх видів штрафних санкцій, моральної шкоди, упущеної вигоди та інших збитків, що можуть бути завдані бенефіціару внаслідок невиконання принципалом платіжних зобовязань за контрактом.

Пунктом 2.3 договору встановлено строк дії гарантії: гарантія вважається чинною з дати, зазначеної в гарантії, та діє до 19.11.2010р. включно. Додатковою угодою № 3 від 13.08.2008р. внесено зміни до п.2.3. договору та продовжено строк дії гарантії до 30.06.2011р.

Згідно п.2.4. договору, виконання зобовязання принципала забезпечується: договором застави майнових прав на обладнання, яке буде придбане за договором №1738 від 14.03.2006р. та додатковою угодою від 29.06.2006р. до зазначеного договору.

У відповідності до вимог п.3.3. договору, гарант зобовязаний відповідно до умов гарантії виплатити бенефіціару суму, що зазначена у такій вимозі бенефіціара, але в межах сум відповідальності гаранта за гарантією, зазначеної в п.2.1. договору (гранична сума відповідальності гаранта за гарантією, що надається відповідно до умов договору складає 1534087,96 євро), та при умові відповідності вимоги та документів, яким вона супроводжуватиметься, умовам гарантії, або повідомити принципала та банефіціара про відмову сплатити суму, визначену в письмовій вимозі з обовязковим зазначенням причин такої відмови.

Згідно умов п.3.1. договору, принципал зобовязаний серед іншого, зокрема, сплачувати (чи сплатити) гаранту комісійну винагороду за надання гарантії, відповідно до умов, визначених п.4.1 цього договору (п.3.1.4); відшкодувати гаранту сплачену ним бенефіціару за рахунок власних грошових коштів суму за гарантією протягом трьох календарних днів з дати відправлення гарантом письмової вимоги про відшкодування йому грошових коштів, сплачених за гарантією, якщо інший строк не зазначений у відповідній вимозі гаранта (п.3.1.5), а також відшкодувати гаранту всі витрати, понесені ним в зв'язку з виконанням зобов'язань за цим договором протягом трьох календарних днів з дати відправлення гарантом письмової вимоги про відшкодування йому всіх таких витрат, якщо інший строк не зазначений у відповідній вимозі гаранта (п.3.1.6).

Відповідно до п.4.1 договору, за надання гарантії принципал самостійно сплачує гаранту комісійну винагороду в розмірі 4% річних від суми зобов'язань гаранта за гарантією на відповідний рахунок, щоквартально до 05 числа місяця, наступного за кварталом, в якому випущена гарантія. При цьому, визначена цим пунктом комісійна винагорода нараховується щомісячно в національній валюті України по курсу Національного Банку України на останній робочий день розрахункового місяця. Комісійна винагорода за квартал, в якому спливатиме строк дії гарантії або в якому гарант буде звільнений від зобов'язань за гарантією, сплачується не пізніше дня, наступного за датою, визначеною в п 2.3 цього договору.

Додатковим договором №1 від 30.03.2007р. про внесення змін до договору про надання банківської гарантії №0379/06/00-G від 06.12.2006р. п.4.1 договору викладено у новій редакції. Так, за надання гарантії принципал самостійно сплачує гаранту комісійну винагороду в розмірі 4% річних від суми зобов'язань гаранта за гарантією на визначений рахунок, щоквартально до 20 числа місяця, наступного за кварталом, в якому випущена гарантія. При цьому, визначена цим пунктом комісійна винагорода нараховується щомісячно в національній валюті України по курсу Національного Банку України на останній робочий день розрахункового місяця. Комісійна винагорода за квартал, в якому спливатиме строк дії гарантії або в якому гарант буде звільнений від зобов'язань за гарантією, сплачується не пізніше дня, наступного за датою, визначеною в п 2.3 цього договору.

Відповідно до п.4.2 договору, комісійна винагорода нараховується виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, починаючи з дати випуску гарантії по дату закінчення строку дії гарантії та/або звільнення гаранта від зобовязань за гарантією.

Згідно ст.200 ГК України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Відповідно до приписів п.4.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», з урахуванням вимог частини першої статті 200 ГК України, надання гарантії здійснюється виключно у письмовій формі з дотриманням приписів статей 203, 205, 207, 208 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.11.2006р. відповідач ТзОВ «Агроекспорт» звернувся до позивача із заявою про надання банківської гарантії на суму 1534087,96 євро (вид гарантії: платіжна безвідклична терміном на 46 місяців, комісійна винагорода банку 4%, зі сплатою її принципалом щоквартально).

На виконання взятих на себе за договором зобовязань та вимог законодавства позивач видав відповідачу 06.12.2006р. гарантію в сумі 1534087,96 євро, що підтверджується банківською випискою про рух коштів за період з 06.12.2006р. по 08.07.2015р. (в матеріалах справи). Дана обставина відповідачем не зперечувалась.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо сплати заборгованості за вимогами за гарантією, що були сплачені ПАТ «Банк Форум» на користь кредитора та сплати комісійної винагороди в розмірі 4,0% річних від суми гарантії позивач звернувся до ТзОВ «Агроекспорт» з вимогою вих.№253/115 від 30.06.2010р. про погашення заборгованості за договором про надання банківської гарантії №0379/06/00-G від 06.12.2006р., яка станом на 28.06.2010р. становила 937717,11 євро заборгованість за вимогами за гарантією, що були сплачені ПАТ «Банк Форум» та не були вчасно компенсовані ТОВ «Агроекпорт» та 413302, 98 грн. заборгованості по комісії за надання банківської гарантії. Однак, дана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором щодо сплати гарантії та комісійної винагороди, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 1052555,36 євро заборгованості по сплаті за вимогами бенефіціара за гарантією та 433854,93 грн. заборгованості по комісійній винагороді.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.199 ГК України, виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень ст. 561 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч.3 ст. 200 ГК України, гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст.561 ЦК України, гарантія діє протягом строку, на який вона видана, є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше, та не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Статтею ст.567 ЦК України передбачено право гаранта на оплату послуг, наданих ним боржникові.

В силу ст.569 ЦК України, гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником. Гарант не має права на зворотну вимогу (регрес) до боржника у разі, якщо сума, сплачена гарантом кредиторові, не відповідає умовам гарантії, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Пунктом 3.3.2. договору передбачено обовязок гаранта не пізніше наступного робочого дня з дати отримання письмової вимоги від бенефіціара, надіслати копію цієї вимоги принципалу (разом з копіями документів, яким вона супроводжуватиметься).

Відповідно до умов п.3.1.5. договору, принципал зобовязаний відшкодувати гаранту сплачену ним бенефіціару за рахунок власних грошових коштів суму за гарантією протягом трьох календарних днів з дати відправлення гарантом письмової вимоги про відшкодування йому грошових коштів, сплачених за гарантією, якщо інший строк не зазначений у відповідній вимозі гаранта.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено гарантію за вимогами кредитора (бенефіціара) на загальну суму 1052555,36 євро, що підтверджується банківською випискою за період з 06.12.2006р. по 08.05.2015р. та розрахунком заборгованості станом на 08.05.2015р.

У відповідності до вимог п.3.1.5. договору, позивачем скеровувались на адресу відповідача ТзОВ «Агроекпорт» вимоги: від 13.04.2009р. №6034/8.10.4.1 на суму 355604, 56 євро сплачену банком бенефіціару; від 13.07.2009р. №6486/8.10.4.1 на суму 117478,68 євро; від 10.08.2009р. №6606/8.10.4.1 на суму 116950,60 євро; від 11.11.2009р. №7.36/8.10.4.1 на суму 116422,51 євро. Крім того, 29.12.2009р. позивач звернувся до відповідача з вимогою №7283/8.10.4.1 про сплату заборгованості, яка станом на 29.12.2009р. становила: 706456,35 євро - відшкодування грошових коштів за письмовими вимогами бенефіціара та 335966,98 грн. - комісії. У відповідності до п.3.1.5. договору позивач звернувся до відповідача з вимогою від 10.02.2010р. №150/8.10.4.1 на суму 115894,42 євро (докази відправлення та отримання відповідачем вимог в матеріалах справи).

Як розяснено в п.4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», згідно зі статтями 563, 565 ЦК України, обов'язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умов порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності хоча б однієї з цих умов відповідальність гаранта не настає.

Виходячи з аналізу законодавчих норм, обов'язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами (аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 12.09.2011р. по справі №8/351).

Такими чином, проаналізувавши умови договору та вимоги законодавства, враховуючи наявні в матеріалах справи, докази виставлення гарантом (позивачем) вимог до відповідача (боржника), суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог на суму 822350,77 євро заборгованості по сплаті за вимогами бенефіціара за гарантією.

Крім того, у звязку з порушенням умов п.4.1. договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по комісійній винагороді в сумі 433854, 94 грн., що підтверджується банківською випискою за період з 06.12.2006р. по 08.05.2015р. та розрахунком заборгованості станом на 08.05.2015р.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про порушення прав позивача та обґрунтованість заявлених позовних вимог на суму 822350,77 євро заборгованості по сплаті за вимогами бенефіціара за гарантією та 433854,93 грн. заборгованості по комісійній винагороді.

Водночас, суд звертає увагу на те, що ТзОВ «Агроекспорт» подано заяву (вх.№41583/15 від 29.09.2015р.) про застосування позовної давності. Зазначив, що у направленій позивачем до відповідача вимозі за вих.№253/115 від 30.06.2010р. не визначено іншого строку виконання зобовязань із відшкодування витрат, аніж встановлений договором. Таким чином, відлік строку позовної давності розпочався 04.07.2010р. Водночас, відлік строку позовної давності щодо вимог по стягненню комісійної винагороди за другий третій квартал 2010 року розпочався 21.10.2010р., а щодо вимог по стягненню комісійної винагороди за попередні квартали ще раніше. Відтак, вважає, що станом на дату подання позовної заяви спливли строки позовної давності, що у відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності, за загальним правилом, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Водночас, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

У відповідності до положень ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (зі внесеними змінами та доповненнями) розяснено, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності та зважаючи на сплив строку позовної давності до правомірно заявлених позовних вимог, а також враховуючи відсутність пояснень позивача щодо поважності причин пропуску позовної давності, суд дійшов висновку в задоволенні позовних вимог про стягнення 822350,77 євро заборгованості по сплаті за вимогами бенефіціара за гарантією та стягненні 433854,93 грн. заборгованості по комісійній винагороді відмовити.

Щодо вимог заявлених позивачем на загальну суму 230204,59 євро, а саме, за вимогами погашеними 12.05.2010р. на суму 115366,34 євро та 30.07.2010р. на суму 114838,25 євро суд зазначає.

Всупереч умовам договору та вимогам законодавства, позивачем не надано суду жодних доказів скерування на адресу відповідача у відповідності до п.3.1.5. договору вимоги погашеної гарантом 12.05.2010р. на суму 115366,34 євро та вимоги погашеної гарантом 30.07.2010р. на суму 114838,25 євро. Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами підставність заявлених позовних.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог на загальну суму 230204,59 євро.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку в позові відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат між сторонами суд звертає увагу.

Відповідно до ч.2 ст.44 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання позову), від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

16.06.2014р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №49 про початок ліквідації Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію.

19.01.2015р. прийнято рішення №10 про призначення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» ОСОБА_1.

28.05.2015р. прийнято рішення № 106 про продовження строку здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Форум» на один рік до 16.06.2016р. включно, та продовження строку повноважень провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_1, як уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Форум», на один рік до 16.06.2016р. включно.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, судовий збір слід покласти на позивача. Проте, у відповідності до п.22 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір (в редакції, чинній на момент подання позову), позивач звільнений від сплати судового збору, зважаючи на те, що позовну заву подано Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справі, що повязана зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення складено 13.11.2015р.

Суддя Мороз Н.В.