КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р. Справа№ 911/2036/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Яковенко О.О. (дов. № б/н від 01.01.2015 року);

від відповідача: Перевозник П.М. (дов. №7 від 20.05.2015 року);

від третьої особи: Андрущак О.Л. (дов. №100/17312/нк від 12.08.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонет"

на рішення Господарського суду Київської області від 01.09.2015 року

у справі №911/2036/15 (суддя В.А. Ярема)

за позовом Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонет", Київська обл., с. Княжичі

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, м. Київ

про визнання договорів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонет" про визнання договорів недійсними.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.05.2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.09.2015 року у справі №911/2036/15 позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним попередній договір купівлі-продажу цінних паперів №238-3/3, укладений 20.10.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонет" та Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України, визнано недійсним попередній договір купівлі-продажу цінних паперів №239-3/3, укладений 20.10.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонет" та Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірні договори не передбачають такої істотної умови договору купівлі-продажу як оплатність товару, оспорювані попередні договори є удаваними, оскільки воля сторін спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, не пов'язаних з купівлею-продажем, а саме попереднього договору міни належних позивачу та емітованих відповідачем облігацій загальною вартістю 75 000 000,00 грн. на пакет акцій, які в майбутньому будуть емітовані ПАТ "Сонет", загальною вартістю 75 000 000,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сонет" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 01.09.2015 року по справі №911/2036/15, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 року у справі № 911/2036/15 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонет" на рішення господарського суду Київської області від 01.09.2015 року у справі № 911/2036/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 21.10.2015 року.

20.10.2015 року представник позивача подав через канцелярію Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю направлення представника в судове засідання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015 року відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонет" на рішення Господарського суду Київської області від 01.09.2015 року у справі №911/2036/15 на 10.11.2015 року.

09.11.2015 року до канцелярії суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання, призначене на 10.11.2015 року, з'явились представники позивача, відповідача, третьої особи, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, представник позивача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 17.10.2014 року між ТОВ "Сонет" та Корпоративним недержавним пенсійним фондом НБУ було укладено протокол про наміри №1 (т. 1, а.с. 29-31), відповідно до якого, зважаючи на те, що на момент підписання цього протоколу ТОВ "Сонет" є емітентом відсоткових іменних облігацій, Корпоративний недержавний пенсійний фонд НБУ є власником облігацій, на загальну суму 75 000 000,00 грн., ТОВ "Сонет" має намір здійснити реорганізацію шляхом перетворення в публічне акціонерне товариство та здійснити емісію простих іменних акцій, сторони дійшли згоди щодо обміну облігацій на акції шляхом укладання на фондовій біржі "Переспектива" зустрічних договорів купівлі-продажу цінних паперів у порядку, передбаченому цим протоколом.

20.10.2014 року між ТОВ "Сонет" та Корпоративним недержавним пенсійним фондом НБУ було укладено попередній договір купівлі-продажу цінних паперів №238-3/3 (т.1, а.с. 32-35).

У відповідності до п.1.1. вказаного договору сторони зобов'язались протягом трьох робочих днів від дати надання стороною 1 стороні 2 письмового повідомлення про виконання стороною 1 умов п. 1.3 цього попереднього договору, укласти на фондовій біржі "Перспектива" на визначених в ньому умовах основний договір купівлі-продажу простих іменних акцій ПАТ "Сонет" (ідентифікаційний код 32049419), що відповідають вимогам законодавства з недержавного пенсійного забезпечення.

Відповідно до п. 1.3 цього договору визначено, що для підписання основного договору ТОВ "Сонет" має вчинити такі дії щодо:

- перетворення товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Сонет" в публічне акціонерне товариство ТОВ "Сонет";

- реєстрація в Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку випуску (емісії) акцій;

- присвоєння акціям міжнародного ідентифікаційного номера цінних паперів;

- укладання з депозитарієм договору про обслуговування випуску (емісії) акцій;

- отримання свідоцтва про реєстрацію випуску (емісії) акцій;

- оформлення та депонування глобального сертифіката;

- викупу необхідної кількості акцій та/або отримання тимчасового свідоцтва про реєстрацію наступного (другого) випуску (емісії) акцій;

- надання документів, що підтверджують повноваження представника.

Пунктом 1.5. визначено, що предметом цього попереднього договору є зобов'язання сторін щодо укладення основного договору купівлі-продажу акцій.

Згідно з п.1.6. договору предметом основного договору буде купівля-продаж акцій, які набуті у власність (викуплені) ТОВ "Сонет" та/або розміщуються останнім відповідно до проспекту наступної (другої) емісії акцій.

Сторони домовились про такі обов'язкові умови основного договору купівлі-продажу цінних паперів: вид цінних паперів - прості іменні акції, емітовані ТОВ "Сонет"; номінальна вартість цінного паперу - 1,00 грн; загальна вартість купівлі-продажу пакету цінних паперів відповідає сумі номінальних вартостей облігацій, емітованих ТОВ "Сонет", якими на момент укладання цього попереднього договору володіє КНПФ НБУ, збільшений на суму відсоткового доходу по цих облігаціях на дату укладання основного договору; сума номінальних вартостей облігацій, емітованих ТОВ "Сонет", якими на момент укладання цього попереднього договору володіє КНПФ НБУ, становить 75 000 000,00 грн. (п.2.1. договору).

Загальна номінальна вартість облігацій, емітованих ТОВ "Сонет", якими на момент укладання цього попереднього договору володіє сторона 2 становить 75 000 000,00 грн. (п.2.2. договору).

20.10.2014 року між ТОВ "Сонет" та Корпоративним недержавним пенсійним фондом НБУ було укладено попередній договір купівлі-продажу цінних паперів №239-3/3 (т. 1, а.с. 36-38).

У відповідності до п.1.1. вказаного договору сторони зобов'язались в один день з укладанням між ними договору купівлі-продажу цінних паперів, предметом якого будуть прості іменні акції ПАТ "Сонет" (ідентифікаційний код 32049419), вчиненого відповідно до положень попереднього договору купівлі-продажу цінних паперів №238-3/3 від 20.10.2014, укласти на фондовій біржі "Перспектива" договір купівлі-продажу цінних паперів, а саме: іменних відсоткових облігацій ТОВ "Сонет".

Пунктами 1.3, 1.4 та 2.1 цього договору визначено, що предметом цього попереднього договору є зобов'язання сторін щодо укладення основного договору купівлі-продажу облігацій; предметом основного договору буде купівля-продаж облігацій, що знаходяться у розпорядженні КНПФ НБУ на момент укладання цього попереднього договору.

Сторони домовились про такі обов'язкові умови основного договору купівлі-продажу цінних паперів: вид цінних паперів - облігації відсоткові іменні, емітовані ТОВ "Сонет", номінальна вартість цінного паперу 1000,00 грн; загальна номінальна вартість облігацій, емітованих ТОВ "Сонет", що є предметом купівлі-продажу і якими на момент укладання цього попереднього договору володіє КНПФ НБУ, становить 75 000 000,00 грн; кількість цінних паперів, що є предметом купівлі-продажу - 75 000 штук.

Спір у справі, виник у зв'язку з тим, що вищезазначені попередні договори купівлі-продажу цінних паперів, на думку позивача, є удаваними правочинами у розумінні ст. 235 Цивільного кодексу України, оскільки були укладені з метою приховання іншого правочину, а саме договору міни емітованих відповідачем та належних позивачу облігацій загальною вартістю 75 000 000,00 грн. на пакет акцій, які будуть емітовані ПАТ "Сонет", загальною вартістю 75 000 000,00 грн.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (п. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Умови попереднього договору повинні дозволяти установити предмет, а також інші істотні умови майбутнього основного договору. Тобто попередній договір повинен обов'язково ідентифікувати основний договір, який сторони мають намір укласти у майбутньому.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з п. 3 ст. 165 Господарського кодексу України операції купівлі-продажу цінних паперів здійснюють їх емітенти, власники, а також торговці цінними паперами - посередники у сфері випуску та обігу цінних паперів. Види та порядок здійснення зазначеної діяльності визначаються цим Кодексом та іншими законами. Згідно з п. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В п. 3 ст. 359 Господарського кодексу України визначено, що спеціальні вимоги до укладення угод щодо цінних паперів встановлюються законом.

Частина 2 ст.195 Цивільного кодексу України визначає, що види цінних паперів та порядок їх обігу встановлюються законом.

У відповідності до п. 4. ст. 656 Цивільного кодексу України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Умови попереднього договору повинні дозволяти установити предмет, а також інші істотні умови майбутнього основного договору.

Так, відповідно до попереднього договору купівлі-продажу цінних паперів №238-3/3 від 20.10.2014 року сторони передбачили укласти на фондовій біржі "Перспектива" на визначених в ньому умовах основний договір купівлі-продажу простих іменних акцій ПАТ "Сонет" (ідентифікаційний код 32049419). Відповідно до попереднього договору купівлі-продажу цінних паперів №239-3/3 від 20.10.2014 року сторони зобов'язались в один день з укладанням між ними договору купівлі-продажу цінних паперів, предметом якого будуть прості іменні акції ПАТ "Сонет" (ідентифікаційний код 32049419), вчиненого відповідно до положень попереднього договору купівлі-продажу цінних паперів №238-3/3 від 20.10.2014 року, укласти на фондовій біржі "Перспектива" договір купівлі-продажу цінних паперів, а саме: іменних відсоткових облігацій ТОВ "Сонет". Таким чином, сторони домовились про укладання основних договорів під назвою договору купівлі-продажу простих іменних акцій ПАТ "Сонет" (договір №238-3/3 від 20.10.2014 року) та договору купівлі-продажу іменних відсоткових облігацій ТОВ "Сонет" (договір №239-3/3 від 20.10.2014 року).

Враховуючи зміст спірних угод та мету, з якою вони укладались, що визначена у протоколі про намір №1 від 17.10.2014 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що воля сторін при укладанні цих договорів спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, не пов'язаних з купівлею-продажем.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, при укладанні оспорюваних договорів сторони домовились фактично про обмін акції, які будуть емітовані ТОВ «Сонет» після його перетворення у акціонерне товариство та емітовані ним же облігації, якими володіє КНПФ НБУ на загальну суму 75 000 000,00 грн. шляхом укладання на фондовій біржі «Перспектива» зустрічних договорів купівлі-продажу цінних паперів.

Загальна вартість акції та облігацій, які мають бути продані позивачем і відповідачем одне одному на підставі договорів купівлі-продажу є рівною, що фактично свідчить про здійснення обміну цінними паперами.

Господарське зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, в силу якого кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар підпадає під дію правових норм, що регулюють правовідносини у сфері міни.

Так, статтями 715, 716 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.

До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що беручи до уваги зміст протоколу про наміри №1 від 17.10.2014 року, зокрема, в частині досягнення сторонами згоди щодо обміну облігацій на акції шляхом укладання на фондовій біржі "Переспектива" зустрічних договорів купівлі-продажу цінних паперів у порядку, передбаченому цим протоколом, а також виходячи з системного аналізу змісту спірних попередніх договорів купівлі-продажу цінних паперів у сукупності з законодавчою розмежованістю правової природи договорів купівлі-продажу та міни, що оспорювані правочини є удаваними у розмінні ст. 235 Цивільного кодексу України. Оскільки за своєю правовою природою спрямовані на приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили, а саме попереднього договору міни належних позивачу та емітованих відповідачем облігацій загальною вартістю 75 000 000,00 грн на пакет акцій, які в майбутньому будуть емітовані ПАТ "Сонет", загальною вартістю номінальної вартості облігації 75 000 000,00 грн. При цьому, колегія суддів бере до уваги, що за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

У відповідності до ч. 2 ст. 235 Цивільного кодексу України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 25.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що є підстави вважати, що спірні правочини, які за своєю правовою природою є попередніми договорами міни, можуть визнаватися недійсними на підставі ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України як такі, що суперечить вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» облігація це цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення). Частиною 6 цієї статті встановлено, що облігація має номінальну вартість, визначену в національній валюті, а якщо це передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) - в іноземній валюті. Мінімальна номінальна вартість облігації не може бути меншою ніж одна копійка. Таке відшкодування називають погашенням облігації. Згідно Положення про порядок здійснення емісії облігацій підприємств, облігацій міжнародних фінансових організацій та їх обігу, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27.12.2013 року №2998, емітент облігацій - юридична особа - резидент, яка від свого імені розміщує облігації і бере на себе зобов'язання, що випливають з умов емісії цих облігацій, перед їх власниками. Тобто, облігація засвідчує право її власника вимагати погашення облігації (виплату номінальної вартості або номінальної вартості і відсотків) у встановлені терміни.

Крім цього, оскільки облігація визначає відносини позики, що склались між власником облігації та емітентом, то до цих взаємовідносин застосується загальне правило, встановлене ст. 1046 Цивільного кодексу України щодо повернення позикодавцеві позики грошовими коштами у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем.

Відповідно до проспекту емісії облігацій ТОВ «Сонет» (т.2, а.с. 49-81) емітент здійснює викуп облігації у терміни починаючі з 28.04.2013 року по 08.05.2021 року. Умовами проспекту емісії облігацій ТОВ «Сонет» погашення облігації передбачено виключно шляхом їх викупу емітентом у власника облігації, а не обміну на акції.

Таким чином, погашення облігацій шляхом обміну їх на акції, як то передбачено умовами спірних договорів, не відповідає нормам чинного законодавства.

У своїй постанові від 29.05.2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» Вищий господарський суд вказав, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним (п. 25 постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 №9).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірні попередні договори купівлі-продажу цінних паперів є удаваними та такими, що укладені всупереч ст. 203 Цивільного кодексу України.

Що стосується тверджень відповідача з приводу порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 1 Господарського процесуального кодексу України визначає, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме з метою попередження порушення прав учасників Корпоративного недержавного пенсійного фонду НБУ було подано даний позов.

Інші доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 01.09.2015 року у справі №911/2036/15.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонет" на рішення Господарського суду Київської області від 01.09.2015 року у справі №911/2036/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.09.2015 року у справі №911/2036/15 залишити без змін.

3. Справу №911/2036/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко