УХВАЛА

про повернення позовної заяви

09.11.2015Справа № 910/28561/15

Суддя Мандриченко О.В., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні Мережеві Технології"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енглєр" (відповідач 1)

Товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор" (відповідач 2)

про визнання права власності.

ВСТАНОВИВ:

Пункт 4 частини 1 статті 63 ГПК України - не подано доказів сплати судового збору у встановлениx порядку та розмірі.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VІ судовий збір справляється у відповідному розмірі від місячної мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За позовні заяви майнового характеру сплачується 1, 5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат (не менше 1 218,00 грн. і не більше 182 700,00 грн.). За позовні заяви немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1 мінімальної заробітної плати (1 218,00 грн.).

У своїй позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні мережеві технології" просить господарський суд визнати за ним право власності на грошові кошти у розмірі 316 600,00 грн.(вимога майнового характеру) та виключити грошові кошти у розмірі 316 600,00 грн. з-під арешту накладено державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (вимога немайнового характеру).

Відповідно до п. 2.2.1. Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна (в тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК).

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Враховуючи вищевикладене, позивач мав сплатити 5 967,00 грн. (4749,00 грн. за вимогу майного характеру + 1 218,00 грн. за вимогу немайнового характеру), однак як вбачається з квитанції № 20 від 05.11.2015 року позивачем сплачено 4749,00 грн., тобто тільки за вимогу майнового характеру.

За таких обставин, позовна заява не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись пунктом 4, частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачеві без розгляду.

Суддя О.В. Мандриченко