ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.11.2015 Справа № 920/1430/15
за позовом: Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі

уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В.,

м. Київ

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

м. Суми

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національний банк України

про стягнення 377 234,06 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

за участю секретаря судового засідання Г.В. Завалій

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 9СМБ/2008-АПЗ від 24.06.2008, яка складається з суми заборгованості за кредитом та відсотками у розмірі 16054,19 євро (374129,96 в гривневому еквіваленті), а також, суми пені у розмірі 3 104,10 грн.

Від позивача до суду 06.11.2015 надійшло клопотання від 05.11.2015 про долучення до матеріалів справи копії заяви про отримання траншу відновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті від 24.06.2008, копії розпорядження бухгалтерії від 26.06.2008 та копії виписки про рух коштів по рахунку.

Суд долучив до матеріалів справи документи, що надійшли до суду від позивача.

Від третьої особи до суду надійшли пояснення № 18-04008/80691 від 26.10.2015, відповідно до яких Національний банк України підтримує заявлені позивачем позовні вимоги.

Від представника відповідача до суду надійшло клопотання, в якому останній просить суд відкласти розгляд справи, посилаючись на неможливість прибути у дане судове засідання, у зв'язку з перебуванням 10.11.2015 у Сумському окружному адміністративному суді.

Беручи до уваги те, що строк розгляду справи добіг кінця, враховуючи те, розгляд справи неодноразово відкладався, суд дійшов висновку про те, що сторони мали достатньо часу для реалізації своїх прав, передбачених ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, тому відмовляє представнику відповідача у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та розглядає справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 9СМБ/2008-АПЗ, за умовами якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування 60000,00 Євро. Строк кредитної лінії встановлено з 24.06.2008 по 23.06.2023 включно.

Додатковим договором № 1 від 25.10.2012 до даного Кредитного договору були внесені зміни, зокрема пункт 10.6 Договору викладено у новій редакції, а саме сторони погодились внести до цього Договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України «Про третейські угоди», про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором та розгляд і вирішення всіх невирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього договору, чи у зв'язку з цим Договором або випливають з нього (включаючи, але не обмежуючись - визнання цього договору недійсним и або дійсними, укладеними або неукладеними, припинення (розірвання) цього договору, стягнення неустойки штрафних санкцій та пені, зміна умов цього Договору, відшкодування завданих порушенням цього Договору збитків, недійсність цього договору, неукладеність цього Договору, відновлення становища, яке існувало до порушення цього договору тощо) вирішуються Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків.

30.06.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», був укладений Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010, за умовами якого Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними Договорами, внаслідок чого Дельта Банк змінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором), у зазначених зобов'язавннях. Відповідно до положень ст. 516 Цивільного кодексу України, відступлення Укрпромбанком прав вимоги за Кредитними та забезпечувальними договорами до Дельта Банку не вимагає отримання згоди від боржників.

Права вимоги, які було передано ПАТ «Дельта Банк», зазначені в додатку № 2 до Договору відступлення, до складу яких включено і право вимоги виконання фізичною-особою-підприємцем ОСОБА_2 за Кредитним договором № 9СМБ/2008-АПЗ від 24.06.2008.

Як зазначає позивач у позові, внаслідок укладення зазначеного Договору відступлення прав вимоги та за правилами, передбаченими ст..ст. 512, 513, 514, 516 та 517 Цивільного кодексу України, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» набув статусу нового кредитора та позичальника за Кредитним договором № 9СМБ/2008-АПЗ від 24.06.2008, укладеним з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Отже, другою стороною по Кредитному договору № 9СМБ/2008-АПЗ від 24.06.2008, укладеним з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 стало Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

02.03.2015 постановою правління Національного Банку України №150 Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02.03.2015 у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» запроваджено Тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд припинити провадження у справі на підставі п.5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України та передати позовну заяву для подальшого вирішення спору до третейського суду. В обґрунтування свого відзиву відповідач посилався на п.7.1 Кредитного договору № 9СМБ/2008-АПЗ від 24.06.2008 із змінами, яким передбачено, що сторони погодились внести до цього Договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України «Про третейські угоди», про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором та розгляд і вирішення всіх невирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього договору, чи у зв'язку з цим Договором або випливають з нього (включаючи, але не обмежуючись - визнання цього договору недійсним и або дійсними, укладеними або неукладеними, припинення (розірвання) цього договору, стягнення неустойки штрафних санкцій та пені, зміна умов цього Договору, відшкодування завданих порушенням цього Договору збитків, недійсність цього договору, неукладеність цього Договору, відновлення становища, яке існувало до порушення цього договору тощо) вирішуються Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків.

Позивач заперечував щодо даної позиції відповідача та наполягав на тому, що даний спір підлягає розгляду в господарському суді.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній справі є вимога, заявлена Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» про стягнення з відповідача боргу за вищезазначеним Кредитним договором з підстав неналежного виконання останнім умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні (ч.ч. 1, 2 ст. З Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Згідно з п. 15 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду (ч.ч. 1, 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Таким чином, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до господарського суду Сумської області в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта банк», що, відповідно, до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, є юридичною особою публічного права і здійснює тимчасову адміністрацію та ліквідацію ПАТ «Дельта банк» через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають з цивільних та господарських правовідносин, за винятком спорів, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство

Отже, даний спір, у відповідності до вимог наведеної норми, не може бути розглянутий третейським судом.

Такої ж правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 07.10.2015 у справі № 918/361/15.

Крім того, відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин», договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суд у випадках, передбачених законом, не є відмовою від права на звернення до суду за захистом а одним із способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Таким, чином право на звернення чи передання спору на розгляд до третейського суду на підставі третейського застереження в договорі є лише одним із способів захисту своїх прав, а зазначене застереження не позбавляє банк на судовий захист в загальному порядку.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що категорична позиція відповідача про необхідність розгляду даного спору третейським судом є хибною, а спір, що виник між позивачем - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. та відповідачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 підлягає розгляду в господарському суді.

Отже, між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк», який, відповідно до Договору відступлення від 30.06.2010 набув статусу позичальника (позивача у даній справі) та відповідачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладений Кредитний договір № 9СМБ/2008-АПЗ від 24.06.2008.

За заявою від 24.06.2008 та, відповідно до умов договору, банк надав відповідачу транш відновлювальної кредитної лінії (в іноземній валюті) в розмірі 45 000,00 євро. під 14% річних, що підтверджується розпорядженням бухгалтерії від 26.06.2008 та випискою про рух коштів на рахунку останнього.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок до Графіку зменшення ліміту кредитування, зазначеного в Додатку №1 до Кредитного договору.

Нарахування процентів здійснюється банком щомісячно за період з 28 числа минулого місяця по 27 число поточного місяця включно. Сплата процентів здійснюється щомісячно в строк з 28 числа по останній робочий день поточного місяця (п.п. 4.3 - 4.4 Кредитного договору).

Після змін до Кредитного договору, внесених Додатковим договором № 1 від 25.10.2012, позичальник повинен сплачувати щомісячно не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним з Графіком зменшення кредитного ліміту, відповідно до якого позичальник зобов'язувався щомісячно до 10 числа місяця сплачувати по 336 євро з останнім платежем 10.06.2013.

Відповідно до п.4.6 Кредитного договору, у разі несвоєчасного повернення заборгованості по Кредиту, позичальник сплачує у строки, передбачені п.4.4 цього договору, проценти з розрахунку 22% річних, що нараховуються на суму простроченої заборгованості з дати її виникнення до дати її повного погашення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог заявник посилається на те, що відповідач порушив умови користування кредитом, у зв'язку з чим у останнього станом на 11.08.2015 утворилась заборгованість у сумі 16054,19 євро. (374129,96 в гривневому еквіваленті) по Кредитному договору №9СМБ/2008-АПЗ від 24.06.2008, яка складається з 14917,11 євро (347631,23 грн.) боргу по кредиту та 1137,08 євро (26498,73 грн.) нарахованих процентів за несвоєчасне повернення кредиту.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог,що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1. ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу у письмовій формі.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором невстановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, беручи до уваги те, що відповідач заперечень щодо існуючої заборгованості по Кредитному договору №9СМБ/2008-АПЗ від 24.06.2008 до суду не подав, борг відповідача по даному договору підтверджується наявними у справі доказами, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 14917,11 євро (347631,23 грн.) заборгованості по кредиту та 1137,08 євро (26498,73) заборгованості по процентам грн. є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.8.1 Кредитного договору, у випадку порушення строків (термінів повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Банк має право зупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним договором, у разі порушення позичальником умов Кредитного договору (п.9.2 Кредитного договору).

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено штрафні санкції за неналежне виконання господарських зобов'язань у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені).

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до розрахунку позивача, розмір пені становить 3104,10 грн.

Беручи до уваги, що розрахунок пені, здійснений позивачем відповідно до умов договору та з урахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», вимоги позивача про стягнення 3104,10 грн. пені є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Також з відповідача підлягає стягненню в дохід Державного бюджету України 5658,51 грн. судового збору, у відповідності до Закону України "Про судовий збір", ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, та п 4.5 постанови № 7 від 21.02.2013 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу //І Господарського процесуального кодексу України».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 40007, ідент. номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (вул. Щорса, буд. 36-Б, м. Київ, 01133, код 34047020) 14917,11 євро (347631,23 грн.) заборгованості по кредиту, 1137,08 євро (26498,73 грн.) заборгованості по процентам та 3104,10 грн. пені.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 40007, ідент. номер НОМЕР_1) в доход держбюджету України (р/р 3002, отримувач: УДКС у м. Суми, 22030001, МФО 837013, код 37970593) 5658,51 грн. судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складене 13.11.2015.

Суддя Ю.О. Зражевський