Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "09" листопада 2015 р. Справа № 906/1478/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

- за участю серктаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Терехов О. Л. дов. №2265-О від 16.08.2013 р.

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (м. Дніпропетровськ)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (с. Білокоровичі, Олевського р-ну, Житомирської обл.)

про стягнення 220808,52 грн. (згідно заяви від 09.11.15р. - 225094,91 грн.)

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованість за договором №ZRMWLON02430 від 18.09.2012 р. в розмірі 220808,25 грн. з яких: 137 099,48 грн. - заборгованість за кредитом, 54 032,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 18 126,79 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором, 1000, 00 грн - штрафу, 10 550, 00 грн - штрафу, відсоток від суми встановленого у п. А.2 Договору ліміту на цілі, відмінні від стахових платежів та платежів за реєстрацію преметів застави.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що між Публічним акціонерним товариством комерційного банку "Приватбанк" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №ZRMWLON02430 від 18.09.2012 р про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії та відповідно до умов договору відповідач свої зобов"язання належним чином не виконав.

В якості правових підстав позову позивач визначає ст.ст. 526, 530, 610, 629, 1054 ЦК України, 173-175, 193, 198 ГК України.

Ухвалою від 25.09.2015 р. господарський суд порушив провадження у справі та вжив належних заходів для підготовки справи до розгляду, відповідно до ст.ст. 64-65 ГПК України.

До початку розгляду справи по суті позивачем не подано заяву про зміну підстави та предмету позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові.

В засіданні суду 09.11.15р. надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог від 09.11.2015р. в якій просить суд стягнути з відповідача - 225094, 91 грн., з яких: 137099 грн. заборгованості за кредитом, 65442, 89 грн. - заборгованості по процентам, 11002, 54 грн. - пені, 1000, 00 грн. - штрафу, фіксованої частини, 10550, 00 грн. штрафу, відсотку від суми встановленого у п. А.2 Договору ліміту на цілі, відмінні від стахових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави.

В силу ст. 55 ГПК України та п. 3.10 Постанови Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд приймає до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог від 09.11.15р. та заяву про відмову від позову в частині стягнення штрафу в сумі 1000, 00 грн. фіксованої частини, тому має місце нова ціна позову - 137 099 грн. заборгованості по кредиту, 65 442, 89 грн. - заборгованості по процентам, 11002, 54 грн. - пені, 10 550, 00 грн. - штрафу, 1000, 00 грн. штрафу у фіксована частина, загалом на суму 225 094, 43 грн.

Крім того, представник позивача подав суду заяву від 09.11.15р. (вх. № г/с 02-44/1112/15) про відмову від позову в частині стягнення фіксованої частини штрафу в розмірі 1000, 00 грн.

Відповідач відзиву на позов не подав, хоча був повідомлений належним чином на дату, час та місце розгляду справи; окрім того, 02.11.15р. до господарського суду повернулася ухвала суду від 22.10.15р. з відміткою органу зв'язку про причини повернення "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п. п. 3.9.1 та 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України, господарський суд створив сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, відповідно до ст. 75 ГПК України, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами, в судовому засіданні 09.11.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду про задоволення позову.

Господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи,-

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2012 року Приватбанк, іменований в подальшому "Банк" в особі керуючого Олевським відділенням філії "Житомирське регіональне управління" ПАТ КБ "Приватбанк" Ковальчука Олега Борисовича з однієї сторони, та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, іменований в подальшому "Позичальник", що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця уклали Кредитний договір №№ZRMWLON02430 (далі - Кредитний договір), зокрема, на таких умовах:

- вид кредиту - невідновлювальна кредитна лінія (п. А.1);

- ліміт кредитного договору - 212 437,60 грн., у тому числі: 200 000, 00 грн. - на будівництво магазину, і 1 437, 60 гривень на оплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.5, 2.2.12 Договору, зокрема 11 000, 00 гривень на сплату судових витрат, передбачених п.п. 2.2.15, 2.3.13, 5.8 цього Договору.

У п. А.3. Кредитного договору сторони домовилисть про те, що термін повернення кредиту згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (додаток №1 до цього Договору).

Рахунки для обслуговування кредиту, згідно з п. А.4. Кредитного договору: транзитний рахунок №2576.

Зобов'язання позичальника забезпечуються: Договором іпотеки №ZRMWLON02430/DI від 18.09.2012р., Договором поруки №ZRMWLON02430/DР від 18.09.2012р.

За користування кредитом, згідно з п. А.6. Кредитного договору, позичальник сплачує відсотки у розмірі 28 (двадцять вісім) % річних. У разі невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов'язань, передбачених п. 2.2.13 цього Договору, банк збільшує процентну ставку на 5% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання.

У п. А.7. Кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником будь-якого з грошового зобов'язанння позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56 (п'ятдесят шість) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Предмет договору, права та обов'язки сторін, забезпечення зобов'язань позичальника сторони обумовили у розділах 1-3 Кредитного договору.

Згідно з п. 4.1. Кредитного договору передбачено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.2.17, 2.3.2, 2.4.1 позичальник сплачує відсотки у розмірі, зазначеному у п. А.6.

У п. 4.5. Кредитного договору сторони домовились, що позичальник сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування згідно п. А.10.

Зобов'язання за цим кредитним договором виконуються у наступній послідовності: кошти, отримані від позичальника, а також від інших уповноважених органів/осіб, для погашення заборгованості за цим Договором, перш за все спрямовуються для відшкодування витрат/збитків банку згідно з п.п. 2.2.15, 2.3.13, далі для погашення неустойки згідно з розділом 5 цього Договору, далі - простроченої винагороди, далі - винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - відсотків, далі - простроченого кредиту, далі - кредиту, якщо інше не передбачене п. 7.3. Остаточне погашення заборгованості за кредитним договором виконується не пізніше дати, зазначеній у п. 1.2. У разі несплати винагороди, відсотків у відповідності їм дати сплати, визначені у цьому Договорі, вони вважаються простроченими. У разі розрахунку витрат банку відповідно до п.п. 2.2.15, 2.3.13 за погодженням сторін можлива зміна термінів погашення кредиту (п. 4.9. Кредитного договору).

Відповідальність сторін сторони передбачили у розділі 5 Кредитного договору, відповідно до п.5.1. якого зазначено, що у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань зі сплати відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4.4, 4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.2, винагороди, передбаченої п.п. 2.2.5, 4.4, 4.5, 4.6 позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У п. 5.4. Кредитного договору передбачено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 5.1., 5.2, 5.3 здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне було бути виконане позичальником.

Згідно з п. 5.8 Кредитного договору вказано, що у разі порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило за собою звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000, 00 грн. + 5% від суми встановленого у п. А.2 ліміту на цілі, відмінні від сплати страхових платежів і платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна.

Строк дії Кредитного договору сторони визначили у п. 6.1.

У Додатку №1 до Кредитного договору сторони передбачили графік зменшення поточного ліміту.

Факт належного виконання позивачем свого зобов'язання перед відповідачем щодо надання коштів підтверджується банківськими виписками (а.с. 51-98).

Відповідач свої зобов'язання по поверненні кредитних коштів виконав не належним чином, станом на 24.09.2015 борг по тілу кредиту становить 137 099 грн.

Додатково позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом в сумі 65 442, 89 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 22.10.2015), 11002, 54 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 09.11.15р.), 10550, 00 грн. штрафу, згідно п. А2 Договору.

В ході розгляду справи позивач відмовився від частини позовних вимог щодо стягнення штрафу у фіксованій частині на суму 1000, 00 грн.

Відповідач до винесення рішення у справі заборгованість добровільно не погасив, однак здійснив часткове погашення заборгованості на суму 1003, 04 грн., та на суму 13725, 00 грн.

Дослідивши наявні у справі докази в сукупності за правилами ст. 43 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку задовольнити позовні вимоги, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України з якою кореспондується ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи дійсну правову природу відносин, які виникли між сторонами у справі на підставі фактичних їх дій, останні підпадають під правове регулювання параграфа 2 глави 72 Цивільного кодексу України, оскільки Кредитний договір від 18.09.2012р. містить ознаки Договору кредиту.

За правилами ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Так, в силу ст. 1066 ЦК України - за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що строк повернення кредиту закінчився 17.09.2015р., відповідач станом на дату закінчення строку повернення кредиту не повернув позивачеві кредитні кошти.

З урахуванням наведеного, господарський суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача основного боргу за тілом кредиту в сумі 137 099, 48 грн.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України позичальник зобов'язується сплатити кредитору відсотки за користування кредитом.

Відповідно до статті 1056 -1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Пунктами А.6-А.7 Кредитного договору сторони визначили умови щодо сплати відсотків за користування кредитом.

Згідно із заявою позивача про збільшення розміру позовних вимог від 22.10.15, позивач заявив до стягнення відповідачу 65 442, 89 грн. заборгованості по процентам.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується (п.1.12 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14).

Господарський суд, перевіривши розрахунок процентів, здійснений позивачем, визнав його арифметично правильним та таким, що підлягає задоволенню в заявленій сумі - 65442, 89 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У п.5.1, 5.8. Кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за порушення зобов'язань у вигляді сплати пені та штрафу.

Позивачем заявлено до стягнення, згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 09.11.15р., пеню в розмірі 11002, 54 грн.

Позивач, враховуючи часткову оплату відповідачем заборгованості, було зараховано її на погашення заборгованості по сплаті пені, яка передувала до звернення з позовом до суду.

Господарський суд, з огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України, погоджується з сумою пені, нарахованою позивачем, відтак, задовольняє її в заявленому розмірі - 11002, 54 грн.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

Окрім того, згідно правової позиції Верховного Суду України у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. (постанова Верховного Суду України від 27 квітня 2012 року у справі № 06/5026/1052/2011, постанова ВСУ від 06.11.13року за позовом ПАТ "Перший Український міжнародний банк").

У ч. 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Таким чином, розмір штрафу за порушення грошового зобов'язання визначається виключно у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання.

З врахуванням вищевикладеного, заявлений позивачем штраф у розмірі 10550, 00 грн. господарський суд визнає обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

Позивач в засіданні суду 09.11.15р. подав заяву про відмову від позову в частині фіксованої частини штрафу в сумі 1000, 00 грн.

Передбачене приписами ч. 4 ст. 22 ГПК України право позивача на відмову від позову, не виключає можливості часткової відмови.

Відмова від позову частково можлива у випадку, коли заявлено кілька вимог, і позивач відмовився не від усіх заявлених вимог. Якщо позивач відмовився від позову, провадження у справі припиняється повністю або в частині вимог, щодо яких заявлено про відмову. У разі такої відмови та її прийняття судом провадження зі справи підлягає припиненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України у частині тих вимог, стосовно яких заявлено відмову, а решта вимог розглядається судом в загальному порядку.

Відповідно до ст. 78 ГПК України заява позивача про відмову від позову повинна бути подана в письмовій формі та підписана особою, уповноваженою на вчинення такої процесуальної дії.

Заяву про відмову від позову в частині стягнення штрафу у сумі 1000, 00 грн. подано представником Тереховим О.Л., повноваження якого, на здійснення зазначеної процесуальної дії, судом перевірено.

Правові наслідки прийняття судом відмови від позову в частині зазначених позовних вимог представнику позивача роз'яснені та зрозумілі.

Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Так, відповідно до правових позицій Верховного Суду України ч. 4 ст. 231 ГК України, як допускає встановлення санкцій ( штрафу) у певній, визначеній грошовій сумі , не застосовується до порушення грошового зобов'язання (постанова ВСУ від 09 квітня 2012 року у справі № 20/246-08. , постанова ВСУ від 27.04.12 року у справі № 06/5026/1052/2011).

Оскільки заяву про відмову від позовних вимог про стягнення штрафу у фіксованій його частині в сумі 1000, 00 грн. не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, в тому числі, самого позивача, господарський суд визнав за необхідне прийняти відмову позивача від цієї позовної вимоги та припинити провадження за ними на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України згідно резолютивної частини рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України у випадку припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Відповідно до вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України, позивач довів обґрунтованість своїх вимог в частині, задоволеній судом.

У відповідності до ч. 5 ст. 49 ГПК України господарський суд покладає сплату судового збору на відповідача з вини якого виник спір із нової ціни позову - 224094, 91 грн., судовий збір з якої становить3361,42 грн.

Оскільки позивач в ході розгляду справи відмовився від позову в частині стягнення 1000, 00 грн. фіксованої частини штрафу, повернення судового збору в розмірі 15 грн. ( 3376, 42 грн. - 3361,42 грн.) з Державного бюджету України не здійснюється (п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

З урахуванням наведеного, господарський суд повертає позивачу судовий збір з Державного бюджету України в сумі 808, 75 грн. (4185, 17 грн. - 3376, 42 грн.) ухвалою суду.

Керуючись ст. 4-3, 4-7, 33, 43, 49, п.4 ч.1 ст. 80, ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код 14360570):

- 137099,48 грн. заборгованості за кредитом,

- 65442,89 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом,

- 11002,54 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором,

- 10550,00 грн. штрафу,

- 3361, 42 грн. судового збору.

3. Прийняти відмову від позову в частині стягнення фіксованої частини штрафу у розмірі 1000,00 грн. та припинити провадження в цій частині.

4. Повернути ухвалою суду Публічному акціонерному товариству комерційному банку "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код 14360570) з Державного бюджету України 808,75 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № ІНВ96ВІ3GE від 06.08.15р., у зв'язку із внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.11.2015

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (простою та на електрон. пошту)

3- відповідачу (рек. з повід.)