ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015 року Справа № 904/4566/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дмитренко Г.К.- доповідач

суддів: Прокопенко А.Є., Антоніка С.Г.,

при секретарі: Однорог О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №34 від 06.06.13;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №183 від 08.06.15;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2015 року у справі № 904/4566/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон", м. Донецьк

до товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод", м. Дніпропетровськ

про стягнення 446281 грн. 01 коп.,

Товариство з обмеженою відповідальністю "Регіон" звернулося до господарського суду із позовом, яким просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод":

- заборгованість у сумі 267 144 грн.,

- пеню у сумі 63 774 грн. 04 коп.,

- три відсотки річних у сумі 4 234 грн. 81коп.,

- втрати від інфляції у сумі 111 128 грн. 16 коп.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2015 року (суддя Євстигнеєва Н.М.) позов задоволено частково: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон" заборгованість у сумі 267144 грн., пеню у сумі 31839 грн. 43 коп., три відсотки річних у сумі 4234 грн. 81 коп., втрати від інфляції у сумі 111128 грн. 16 коп., витрати, повязані зі сплатою судового збору у сумі 8 923 грн. 72 коп.; в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору №0395 від 15.02.2007 року в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару згідно видаткових накладних №9 від 17.12.2014 року і №2 від 19.03.2015 року. Враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобов'язання, господарським судом стягнуто з відповідача 3% річних та втрати від інфляції відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. За прострочення оплати поставленого товару, на підставі п. 7.2 договору, господарський суд, здійснивши перерахунок, дійшов висновку про правомірність заявлених вимог в частині стягнення пені у сумі 63 678 грн. 85 коп. Приймаючи до уваги майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, враховуючи статус відповідача (основним напрямком діяльності підприємства є діяльність, пов'язана з державними підприємствами), нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3% річних у наведених вище сумах, господарський суд на підставі пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшив розмір пені на 50% від належної до стягнення, до 31839 грн. 43 коп. (63 678 грн. 85коп.х 50%).

Не погоджуючись з рішенням суду товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати частково і прийняти нове рішення, яким задовольнити вимогу позивача про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов'язання апелянтом на рівні 10 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції приймаючи рішення по справі (в частині визначення неможливим зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення позивачем, до рівня 10000 грн., за клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій, та зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених позивачем до рівня 31839 грн. 43 коп.) не повністю зясував обставини справи, в частині складного фінансового стану підприємства, і зробив висновки, що не відповідають обставинам справи.

В подальшому товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" подано доповнення до апеляційної скарги, в якому відповідач зазначає, що станом на час подання позову та прийняття рішення у справі заборгованість за поставлений товар згідно видаткових накладних від 17.12.2014 року №9 і від 19.03.2015 року №2 складала 237144 грн., тобто позивачем та господарським судом не було враховано часткову оплату згідно платіжного доручення від 28.04.2015 року №422 у сумі 30000 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Регіон" проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що господарським судом правильно надана оцінка майновому стану сторін при зменшенні розміру пені на 50%. З доводами, наведеними апелянтом у доповненнях до апеляційної скарги щодо неврахування часткової оплати, позивач погодився.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково приймаючи до уваги наступне.

15.02.2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Регіон" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" (покупець) був укладений договір №0395, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі, товар, сортамент, кількість і ціна якого зазначені в протоколах узгодження цін або специфікаціях, оформлених у виді додатків до договору, які є його невід'ємною частиною.

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2015 року (додаткова угода від 20.11.2014 року до договору №0395 від 15.02.2007 року).

Згідно пункту 3.1 договору ціна товару за одиницю і по позиціям зазначається в додатках до договору. Загальна сума договору складає суму в національній валюті України (п.3.2. договору).

Умови, строки поставки товару і, у випадку необхідності, перелік вантажовідправників і виробників, зазначаються в додатках до договору. Поставка товару провадиться після попереднього письмового повідомлення покупцем постачальника або вантажовідправника про готовність прийняти товар (п.п.4.1-4.3 договору).

Пунктом 4.3. договору визначено, що постачальник зобовязується повідомити покупця про проведені відвантаження товару протягом двох днів, а також протягом п'яти днів з моменту відвантаження надати покупцю оригінали наступних документів:

- рахунки-фактури на товар;

- паспорт, який підтверджує гарантії якості і дотримання при виготовленні товару ГОСТів, ТУ і іншої нормативної документації;

- видаткову накладну.

Розрахунки за договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок постачальника на умовах, визначених в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору (п.6.1. договору).

У специфікаціях №№36, 37 до договору сторони узгодили конкретний вид товару, його асортимент, кількість, ціну, строк поставки та умови оплати товару, що має передаватися продавцем.

Відповідно до специфікації від 16.12.2014 року №36 строк поставки товару грудень 2014 року, а строк оплати протягом трьох календарних днів від дати поставки.

Відповідно до специфікації від 17.03.2015 року №37 строк поставки товару березень 2015 року, а строк оплати протягом двадцяти календарних днів від дати поставки.

На виконання умов договору поставки позивач передав відповідачу товар на суму 576 000грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

від 17.12.2014 року №9 на суму 384 000 грн.,

від 19.03.2015 року №2 на суму 192 000 грн.

02.04.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Регіон" (сторона-2) та товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" (сторона-1) укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог №1/ХВЗ, відповідно до умов якої сторони домовились вважати з моменту підписання цієї угоди припиненим зобовязання сторони -1 перед стороною - 2 за договором від 15.02.2007 року №0395 на суму 308856 грн., та встановили, що заборгованість за цим договором станом на 02.04.2015 року становить 267144 грн.

Отже, станом на 02.04.2015 року заборгованість за товар, поставлений згідно специфікації від 16.12.2014 року №36, дорівнювала 75144 грн. (384000грн. -308856 грн.), а за товар поставлений відповідно специфікації від 15.03.2015 року №37, заборгованість становила 192000 грн.

29.04.2015року відповідачем було перераховано частину боргу за накладною від 17.12.2014 року №9 в сумі 30000грн., про що свідчить платіжне доручення від 28.04.2015 року №422 (а.с. 158), яке надано апелянтом до суду апеляційної інстанції та приймається в якості доказу, тому що цей платіж був здійснений товариством з обмеженою відповідальністю «Харківський вагонобудівний завод» ще до звернення позивача з позовною заявою до господарського суду та мав бути врахований товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон» при складанні розрахунку суми основного боргу, пені, річних і втрат від інфляції.

Відтак, станом на 29.04.2015 року заборгованість за товар, поставлений згідно специфікації від 16.12.2014 року №36, дорівнювала: 75144 грн. 30000грн. = 45144 грн.; згідно специфікації від 15.03.2015 року №37 заборгованість складала 192000 грн, а загальна сума основного боргу складала 237144грн.

Таким чином, на дату подання позовної заяви та складання відповідного розрахунку ціни позову позивачем (26.05.2015 року) сума основного боргу відповідача за договором складала 237144 грн.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобовязань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності із ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За таких обставин є правомірною та підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення боргу в сумі 237 144грн.

Частиною 1 ст. 199 Господарського кодексу України встановлено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (cт.610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.2.договору передбачено, що прострочка оплати або поставки товару тягне за собою право добросовісної сторони стягнути пеню (штрафну неустойку) з винної сторони з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент прострочки від загальної суми заборгованості за кожний день прострочки.

Згідно видаткової накладної від 17.12.2014 року №9 на суму 384000 грн. (строк оплати за специфікацією від 16.12.2014 року №36 протягом трьох календарних днів від дати поставки) строк оплати настав 20.12.2014 року, прострочка виконання зобовязання починається з 21.12.2014 року.

Згідно видаткової накладної від 19.03.2015 року №2 на суму 192000 грн. (строк оплати за специфікацією від 17.03.2015 року №37 протягом двадцяти календарних днів від дати поставки) строк оплати настав 06.04.2015 року, прострочка виконання зобовязання починається з 07.04.2015 року.

Відповідно уточненого розрахунку, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон» з урахуванням проведеної відповідачем оплати в сумі 30000грн., суми річних та втрат від інфляції дорівнюють відповідно 4164грн. 52коп. і 100608грн., з чим погодився у судовому засіданні представник товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський вагонобудівний завод». ОСОБА_2 того, позивачем нараховано 60446грн. 66 коп. пені за загальний період з 22.12.2014 року по 25.05.2015 року.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд апеляційної інстанції встановив, що загальна сума пені з 22.12.2014 року по 25.05.2015 року становить 62298грн. 02 коп. Але оскільки товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон» заявлено до стягнення 60446грн. 66 коп. пені, то апеляційний господарський суд обмежується сумою пені, обчисленої позивачем.

У заяві від 23.06.2015 року №609 відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій, посилаючись на те, що підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому становищі, основним джерелом надходження грошових коштів є виконання зобовязань державними підприємствами ДП "Придніпровська залізниця" та ДП "Донецька залізниця", які, в свою чергу, неналежним чином виконують зобовязання за укладеними з ними договорами.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України та пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу, пені).

За ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Санкції за прострочку виконання грошових зобов`язань передбачені статтями 217, 230, 231 Господарського кодексу України. При цьому, частина 1 статті 229 Господарського кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 218 Господарського кодексу України та статті 614 Цивільного кодексу України, які закріплюють принцип вини як підставу відповідальності боржника. За невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій або бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь-яких обставин.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

ОСОБА_2 того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України (пункт 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Приймаючи до уваги майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, враховуючи статус відповідача (основним напрямком діяльності підприємства є діяльність, пов'язана з державними підприємствами), нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3% річних у наведених вище сумах, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення пені на 50% від належної до стягнення, що становитиме 30223грн. 33коп.

Таким чином, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон» підлягають задоволенню частково в сумі 372139грн. 85коп., з яких 237144 грн. основний борг, 4164грн. 52 коп. річні, 100608 грн. інфляційні втрати, 30223грн. 33 коп. пеня.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський вагонобудівний завод» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2015 року у справі №904/4566/15 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський вагонобудівний завод» м. Дніпропетровськ на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон» м. Донецьк 237144грн. основного боргу, 4164грн. 52 коп. річних, 100608грн. втрат від інфляції, 30223грн. 33 коп. пені і 8047 грн. 26 коп. судового збору, видавши наказ.

У стягненні 30000 грн. основного боргу, 70 грн. 29 коп. річних, 10520 грн. 16 коп. інфляційних втрат і 30223грн. 33 коп. пені відмовити».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон» м. Донецьк на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський вагонобудівний завод» м. Дніпропетровськ 405грн. 90 коп. судового збору за подання апеляційної скарги, видавши наказ.

Виконання цієї постанови покласти на господарський суд Дніпропетровської області.

Головуючий суддя Г.К. Дмитренко

Суддя А.Є. Прокопенко

Суддя С.Г. Антонік

повний текст постанови виготовлений 09.11.15р.