РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015Справа №910/1502/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР М"

до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю "Солід Трейдінг Груп"

про стягнення 103 702,00 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача не з'явились;
від відповідачаДонченко Т.Г. - представник за довіреністю № 21 від 19.01.15;
від третьої особине з'явились
В судовому засіданні 04.11.15 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР М" до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" про стягнення 103 702,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.04.2013 між сторонами було укладено договір банківського рахунку № 1814443, на підставі якого відповідач зобов'язався надавати позивачу послуги з розрахунково-касового обслуговування. 04.07.2014 відповідачем на підставі платіжного доручення № 197 було здійснено списання з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР М" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Солід Трейдінг Груп" грошових коштів у розмірі 95 000,00 грн. За доводами позивача, вказане платіжне доручення позивач не складав та не скеровував для виконання ПАТ "Український інноваційний банк", а тому просить суд стягнути з відповідача безпідставно списані грошові кошти у розмірі 95 000,00 грн. та пеню у розмірі 8 702,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва суду від 28.01.2015 було порушено провадження у справі № 910/1502/15-г та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 18.02.2015.

Даною ухвалою, на підставі ст. 27 ГПК України, суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Солід Трейдінг Груп".

13.02.15 через загальний відділ діловодства суду відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що списання відповідачем з рахунку позивача грошових коштів в сумі 95000 грн. було здійснено з дотримання вимог чинного законодавства. Платіжний документ було перевірено відповідачем згідно вимог п.22.6 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в тому числі проведена процедура перевірки електронного цифрового підпису, за результатами якої встановлено, що платіжний документ № 197 від 04.07.14 від імені позивача засвідчено належним цифровим підписом уповноваженого користувача позивача. Таким чином, відповідачем були здійснені всі необхідні дії, передбачені чинним законодавством України та умовами договору банківського рахунку та додаткового договору для належної ідентифікації та проведення вищевказаного платіжного документа. Після отримання заяви позивача від 07.07.14 позивач в той же день надіслав електронне повідомлення ПАТ «Банк національний кредит» про те, що згідно заяви позивача ним не здійснювалась операція з перерахування 95000 грн. ТОВ «Солід Трейдінг Груп» за платіжним дорученням № 197 від 04.07.14 та з проханням повернути зазначені кошти позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва суду від 18.02.2015 у зв'язку з неявкою представників сторін та враховуючи клопотання позивача, розгляд справи було відкладено на 25.03.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2015 р. у справі № 910/1502/15-г за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР М" до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" про стягнення 103 702,00 грн. призначено судову комп'ютерно-технічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз.

28.05.15 службою діловодства господарського суду м. Києва зареєстроване клопотання судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз Білик О.С. про надання додаткових матеріалів (вихідних даних) для проведення судової експертизи.

Крім того, 04.06.15 через канцелярію суду позивач подав клопотання про витребування доказів, відповідно до якого просить суд витребувати в СВ Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області системний блок (процесор Intel Celeron) для надання його Товариством з обмеженою відповідальністю "Лідер М" безпосередньо експерту.

Ухвалою суду від 08.06.15 задоволено клопотання експерта щодо надання додаткових матеріалів для проведення судової експертизи та витребувано у СВ Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області системний блок (процесор Intel Celeron), який було вилучено в рамках кримінального провадження № 0002364, для надання його Товариством з обмеженою відповідальністю "Лідер М" в розпорядження експертів Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф.. М.С. Бокаріуса, провадження у справі № 910/1502/15-г зупинено.

06.10.2015 р. до господарського суду м. Києва було повернуто матеріали справи № 910/1502/15-г з повідомленням про неможливість проведення судової експертизи у зв'язку з відсутністю оплати рахунку експертної установи протягом більше ніж 45 днів.

Ухвалою суду від 07.10.15 було поновлено провадження у справі № 910/1502/15-г, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 04.11.15.

02.11.15 через загальний відділ діловодства суду позивач надав письмові пояснення, в яких зазначив, що у зв'язку з погіршенням його фінансового становища та великою вартістю комп'ютерно-технічної експертизи у нього немає змоги оплатити рахунок експертної установи, а тому позивач вимушений відмовитись від проведення даної експертизи. У зв'язку з чим позивач просить вирішити спір за наявними в матеріалах справи документами за відсутності представника позивача в судовому засіданні.

В судове засідання 04.11.15 з'явився представник відповідача, який надав пояснення по суті спору, проти позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Враховуючи клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

23.04.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер М» (далі - позивач, клієнт) та Публічним акціонерним товариством « Український інноваційний банк» (далі - відповідач, банк) був укладений договір банківського рахунку № 181443 (далі - договір).

Згідно п. 1.1. вказаного договору банк відкриває клієнту рахунок та зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок в національній валюті, а також на інші поточні рахунки, відкриті згідно з заявою Клієнта встановленої НБУ форми грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження Клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п.1.2 Банк зобов'язаний вчиняти для Клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду нормативно-правовими актами та цим договором, а Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта згідно Тарифів банку, які встановлюються Банком.

Крім того, 23.04.13 між клієнтом та банком було укладено додатковий договір до Договору банківського рахунку № 181443, відповідно до умов якого банк зобов'язався забезпечити оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією за допомогою системи «Клієнт-Банк». Відповідно до п.1.2 додаткового договору під час здійснення розрахунків за допомогою систем «Клієнт-Банк» застосовуються електронні розрахункові документи. Сторони визнають юридичну чинність електронних розрахункових документів, авторизованих за рахунок використання електронних цифрових підписів посадових осіб клієнта нарівні з юридичною чинністю відповідних платіжних документів на паперовій основі, оформлених відповідно до діючих в практиці безготівкових розрахунків правилами.

04.07.2014 року відповідачем здійснено списання з поточного рахунку позивача № 3001 на підставі платіжного доручення № 197 від 04.07.2014 з використанням ключів електронно-цифрового підпису (призначення платежу - за кабель ВВГиЗ 1.5 згідно договору (номер) від 13.06.2014 року) грошових коштів на суму 95000 грн. на користь ТОВ «Солід Трейдінг Груп» (далі - третя особа).

У зв'язку з тим, що вказаного платіжного доручення позивач не складав та не скеровував їх відповідачеві ні у паперовому, ні у електронному вигляді з використанням електронної системи "Клієнт-Банк", він звернувся до з відповідною заявою (вх.. № 116 від 07.07.14) до відповідача та із заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів.

Відповідно до повідомлення про початок досудового розслідування від 07.07.2014р. попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч.3 ст. 190 КК України (вчинення шахрайства з використанням електронно-обчислювальної техніки). Відомості про кримінальне правопорушення відповідно до вимог ч.1 та ч.4 ст. 214 КПК України внесено слідчим СВ Житомирського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002364 від 07.07.2014 року.

Згідно відповіді Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на звернення позивача про надання інформації станом на 24.03.15 досудове розслідування кримінального провадження триває, проводяться слідчі (розшукові) дії за результатами яких по кримінальному провадженню буде прийнято рішення.

Виходячи з викладеного, позивач вважає, що банком не було здійснено належної перевірки електронного платіжного документу № 197 від 04.07.14 при прийнятті його до виконання на відповідність вимогам Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відтак, позивач звернувся до відповідача з вимогами щодо повернення помилково списаних з його поточного рахунку грошових коштів, проте такі вимоги позивача залишилися без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Користування системою «Інтернет-Клієнт-Банк» регулюється окрім договору між Банком та Клієнтом, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про електронний цифровий підпис», Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті.

За п. 6.3 ст. 6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Згідно до вимог ст. 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа на переказ. Порядок застосування електронного підпису, у тому числі електронного цифрового підпису, для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний цифровий підпис. В іншому разі відповідальність несе банк або інша установа - учасник платіжної системи. Електронний документ на переказ, що не засвідчений електронним підписом, не приймається до виконання. Учасник платіжної системи має передбачити під час приймання електронних документів на переказ: процедуру перевірки електронного підпису; процедуру перевірки цілісності, достовірності та авторства електронного документа на переказ. У разі недотримання зазначених вимог банк або інша установа - учасник платіжної системи несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб'єктам переказу.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті № 22, затвердженої Постановою Національно Банку України від 21.01.2004 р., банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Згідно п.1.7 Інструкції № 22 кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції ) або на підставі розрахункових документів стягувачів, згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Крім того, згідно з п. 2.10 Інструкції № 22 клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та обслуговуючого банку, може подавати до банку розрахункові документи як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Спосіб подання клієнтом документів до банку передбачається в договорі банківського рахунку. Банк, що обслуговує платника із застосуванням систем дистанційного обслуговування, зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку платника і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі, і приймати цей документ до виконання, лише якщо вони належать цьому платнику.

Так, відповідно до п. 11.1 Інструкції № 22 оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування. Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати за допомогою систем «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк», «телефонний банкінг» тощо.

Юридичною підставою для роботи клієнта за допомогою систем дистанційного обслуговування і оброблення банком дистанційних розпоряджень клієнта є договір банківського рахунку (п. 11.3 Інструкції ).

Відповідно до п.11.5 Інструкції № 22 під час здійснення розрахунків за допомогою систем дистанційного обслуговування ("клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк" тощо) застосовуються електронні розрахункові документи.

Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах дистанційного обслуговування, визначаються договором між банком та клієнтом, але обов'язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суму цифрами; призначення платежу; електронний/і цифровий/і підпис/и;інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі " Допоміжні реквізити ".

Відповідальні особи платника, які вповноважені розпоряджатися рахунком і на законних підставах володіють особистим ключем, від свого імені або за дорученням особи, яку представляють, накладають підписи під час створення електронного розрахункового документа.

Згідно п.11.8. Інструкції № 22 під час використання систем дистанційного обслуговування клієнт має дотримуватися всіх вимог, що встановлює банк, з питань безпеки оброблення електронних розрахункових документів.

При надходженні до банку платіжного доручення від клієнта, у відповідності до норм Глави 2 Інструкції № 22 банк перевіряє відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів, крім інкасових доручень (розпоряджень), вимогам додатка 8 до цієї Інструкції, зокрема банк платника перевіряє заповнення таких реквізитів: "Платник", "Код платника", "Рахунок платника", "Банк платника", "Код банку платника", а також "М. П." та " Підписи платника" (якщо згідно з формою документа вимагається їх заповнення).

Відповідно до п. 3.8 Інструкції № 22 реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. При цьому, повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Законодавець не вказує на конкретний перелік інформації, яку повинен вказати платник у реквізиті "Призначення платежу", а саме платник визначає достатність зазначеної інформації.

Згідно з п. 1.19 Інструкції № 22 банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом, а також за повноту і своєчасність сплати клієнтом податків, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (обов'язкових платежів). Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник, який у разі її невідповідності має відшкодовувати банку завдану внаслідок цього шкоду.

Крім того, відповідно до п. 3.8 Інструкції № 22 саме платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Пунктом 22.6 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" також визначено, що обслуговуючий платника банк зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка платника і його коду та приймати цей документ до виконання тільки у разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність та достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому Національним банком України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем.

Так, відповідно до укладеного між сторонами Додаткового договору до Договору банківського рахунку № 181443 від 23.04.2013, зобов'язався забезпечити оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією за допомогою системи «Клієнт-Банк». Відповідно до п.1.2 додаткового договору під час здійснення розрахунків за допомогою систем «Клієнт-Банк» застосовуються електронні розрахункові документи. Сторони визнають юридичну чинність електронних розрахункових документів, авторизованих за рахунок використання електронних цифрових підписів посадових осіб клієнта нарівні з юридичною чинністю відповідних платіжних документів на паперовій основі, оформлених відповідно до діючих в практиці безготівкових розрахунків правилами.

Банк зобов'язується проводити платежі клієнта на підставі електронних платіжних документів, одержуваних через систему «Клієнт-Банк», з дотриманням порядку та умов, передбачених чинними нормативно-правовими актами та цим договором.

Пунктом 6.3 Положення про організацію роботи із системою «Клієнт-банк» (Додаток № 1 до Додаткового договору) встановлено, що у випадку претензій з боку клієнта про правочинність списання коштів з його рахунку (помилковий платіж) особливе значення має аналіз архіву ЕПД (електронних платіжних документів) клієнта, що зберігається в банку. Клієнт безумовно визнає, що не може бути претензій до банку по помилкових платежах, значення ключових атрибутів яких повністю збігаються зі значенням атрибутів відповідних ЕПД архіву й контроль цих ЕПД архіву вказує, що вони авторизовані за допомогою КДС (ключів доступу в систему) користувачів клієнта.

Згідно з п.2.5 Положення, після одержання своїх транспортних КДС користувач при першому підключенні до системи із установленого клієнтського місця або через інтернет-браузер створює персональні КДС, уводячи при цьому свій пароль. Із цього моменту повна відповідальність за схоронність і цільове використання своїх логіна, пароля і КДС покладається на користувача.

Так, 04.07.2014 Відповідачем було отримано від Позивача електронний розрахунковий документ (платіжне доручення) № 197 про перерахування на користь третьої особи коштів в розмірі 95000 грн.

Зазначений електронний розрахунковий документ було перевірено відповідачем згідно вимог п.22.6 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в тому числі проведена процедура перевірки електронного цифрового підпису.

За результатами перевірки ЕЦП встановлено, що платіжний документ № 197 від 04.07.14 від імені ТОВ «Лідер М» засвідчено належним електронним цифровим відписом уповноваженого користувача позивача, який ідентифікований відповідачем.

Відповідачем було встановлено, що ЕЦП створено із використанням персонального ключа доступу до системи відповідного користувача позивача, що підтверджується сертифікатом відкритого ключа, оформленого на паперовому носії, власноручно підписаного цим уповноваженим користувачем позивача - директором ТОВ «Лідер М» ОСОБА_4,, підпис засвідчено печаткою позивача.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся із запитом до ТОВ «Сіес Інтегра», яке є розробником системи «Клієнт-Банк» та супроводжує її. ТОВ «Сіес Інтегра» надало офіційний експертний висновок № 240 від 30.12.2014р., яким підтверджується, що електронний платіжний документ № 197 від 04.07.14 клієнта з ідентифікатором в системі іFOBS 15636 (17949), тобто з ідентифікатором позивача, засвідчений ЕЦП, був створений із застосуванням ключа доступу до системи належного уповноваженого користувача клієнта (позивача).

В матеріалах справи також наявна копія електронного повідомлення відповідача від 07.07.14 направленого на адресу ПАТ «Банк національний кредит» про те, що згідно заяви позивача ним не здійснювалась операція з перерахування 95000 грн. на рахунок третьої особи та з проханням повернути зазначені кошти позивачу.

Пунктом 2.3.3 Додаткового договору до Договору банківського рахунку №181443 від 23.04.2013 р. передбачено, що клієнт зобов'язується організувати роботу з системою «Клієнт-Банк» з дотриманням порядку й умов, передбачених цим договором, а також передбачити виконання додаткових організаційних заходів, що сприяють підвищенню безпеки процесу управління своїми банківськими рахунками.

Відповідно до п.2.3.4 Додаткового договору клієнт зобов'язаний встановити порядок зберігання і використання носіїв ключової інформації , а також логінів та паролів користувачів системи «Клієнт-Банк» з метою виключення несанкціонованого доступу до системи.

Згідно з п.5.4 Додаткового договору клієнт несе повну відповідальність за достовірність усіх документів переданих у банк з використанням системи і завірених його ЕПЦ, до моменту припинення обслуговування рахунку за системою.

Клієнт несе повну відповідальність за наслідки несанкціонованого використання його таємних ключів ЕПЦ, що сталися у результаті крадіжки, втрати або інших обставин (п. 5.6 Додаткового договору).

Частиною 1 ст. 1071 ЦК України закріплено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Вказане платіжне доручення № 197 від 04.07.14 містить всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами; призначення платежу, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Забезпечення належного зберігання програмного забезпечення системи, документів, що відносяться до захисту електронних розрахунків, ключів носіїв ЕЦП, знаходиться в сфері відповідальності клієнта.

Як вбачається з матеріалів справи, у кримінальному провадженні № 0002364 від 07.07.2014 року не встановлено будь-яких фактичних обставин та способу формування, підписання ЕЦП та направлення до Банку платіжних доручень, які могли б підтвердити або спростувати доводи позивача про втручання у банківську систему «Клієнт-Інтернет-Банк» третіми особами, зокрема, щодо заволодіння ЕЦП посадових осіб позивача.

Викладене спростовує твердження позивача про незабезпечення відповідачем системи дистанційного обслуговування рахунків "Клієнт-Банк" захистом, який би унеможливлював втручання до неї сторонніх осіб, оскільки як встановлено вище вхід до системи «Інтернет-Клієнт-Банк» було здійснено за допомогою таємних ключів і електронних цифрових підписів, власником яких є уповноважені особи позивача, банк перевірив дешифрування та справжність електронних цифрових підписів уповноважених осіб клієнта, ключі для здійснення електронних цифрових підписів на час підписання платіжних доручень були дійсними, сторонніх втручань в систему «Клієнт-Банк» не встановлено.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що банк у відповідності з чинним законодавством на підставі платіжних доручень, сформованих і підписаних з використанням дійсних електронних цифрових підписів посадових осіб позивача належним чином виконав свої договірні зобов'язання по проведенню безготівкових платежів.

Відповідно до п. 32.3 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

В позовній заяві позивач просить стягнути безпідставно списані грошові кошти в сумі 95000 грн. та пеню у розмірі 8702,00 грн., посилаючись, в тому числі, на п. 32.3.2 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, за приписами вказаної статті, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22.01.2013 № 3-72гс12).

Відповідно до ст. 217 ГК України відшкодування збитків є різновидом господарської санкції за вчинення правопорушення у сфері господарювання.

Виходячи зі змісту ст. ст. 218, 219 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, зокрема, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не довів належними та допустимими доказами своїх тверджень, що списання з його поточного рахунку № 3001 на підставі платіжного доручення № 197 від 04.07.14 грошових коштів, відбулося з вини банку, оскільки як встановлено під час розгляду справи, відповідач при виконані електронного платіжного доручення № 197 в операційний час, перевіривши правильність заповнення їх реквізитів, сформованих і підписаних з використанням дійсних електронних цифрових підписів посадових осіб позивача, виконав доручення клієнта, що містилося в розрахункових документах. При цьому, докази несанкціонованого списання коштів з вини банку в матеріалах справи відсутні, а відповідно протиправна поведінка та вина відповідача суду не доведена, що виключає відшкодування банком завданих позивачу збитків.

При цьому, призначену за клопотанням позивача ухвалою господарського суду від 08.04.15 судову експертизу комп'ютерної техніки та програмних продуктів проведено не було у зв'язку з нездійсненням позивачем у встановлений строк оплати вказаної експертизи. У зв'язку з викладеним, судом здійснено розгляд справи за наявними в матеріалах справи документами.

Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б доводили факти втручання в роботу Відповідача зі сторони третіх осіб 04.07.2014.

Відтак суд дійшов висновку, що саме порушення Позивачем зазначених пунктів Договору стало безпосередньою причиною відправки 04.07.2014 з комп'ютера Позивача електронного документа на перерахування 95000 грн. на рахунок третьої особи.

Отже, за відсутності доступу третіх осіб до ключів ЕПЦ Позивача, будь-яке використання системи дистанційного обслуговування без відома Позивача було б неможливим. З вищенаведеного вбачається відсутність вини Банку в події несанкціонованого списання з рахунку Позивача грошових кошів в сумі 95000 грн., та в силу положень Договору та закону Банк не несе відповідальність за наслідки несанкціонованого використання таємних ключів ЕЦП Позивача.

При цьому, суд зазначає, що винних осіб має бути встановлено в межах розслідування кримінального провадження № 0002364, порушеного за заявою директора ТОВ «Лідер М» ОСОБА_4, що може бути наслідком заявлення позивачем обґрунтованих вимог до винних у заподіянні збитків.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Лідер М», у зв'язку з недоведеністю, з покладенням витрат по сплаті судового збору на позивача у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.11.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.