ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2015 р. Справа № 911/3964/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтер С»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 67 255,14 грн

За участю представників:

від позивача не зявились;

від відповідача не зявились.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтер С» (далі позивач) звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення 67 255,14 грн заборгованості, з яких: 35 075,42 грн основного боргу, 11 723,86 грн пені, 19 312,09 грн інфляційних втрат та 1 143,77 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати отриманого згідно договору постачання №АС-3083 від 03.10.2014 товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.09.2015 порушено провадження у справі № 911/3964/15, розгляд справи призначено на 01.10.2015.

01.10.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про доручення документів до матеріалів справи від 01.10.2015 (вх. №23301/15).

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.10.2015 розгляд справи відкладено на 05.11.2015.

05.11.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог №207 від 04.11.2015 (вх. №26191/15), згідно якої позивач надав уточнений розрахунок та просив стягнути з відповідача 63 719,41 грн заборгованості, з яких: 35 075,42 грн основного боргу, 10 944,44 грн пені, 16 734,67 грн інфляційних втрат та 964,88 грн 3 % річних.

Відповідно до п. 3.11 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Судом встановлено, що зазначена заява про уточнення позовних вимог являє собою заяву про зменшення позовних вимог.

Абзацами четвертим та пятим пункту 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. передбачено, що зменшення позивачем суми позову, в тому числі й з підстав необґрунтованості первісного розрахунку ціни позову, не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору залишається вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі. Зменшення розміру позовних вимог згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України „Про судовий збір є підставою для повернення відповідної суми судового збору; що ж до інших судових витрат, то в такому разі вони у відповідній частині покладаються на позивача. Якщо ж таке зменшення пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині з урахуванням припису частини другої статті 49 ГПК може бути покладений на відповідача.

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Представник позивача та представник відповідача у судове засідання 08.10.2015 не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи, що неявка сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

03.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альтер С» (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір постачання № АС-3083, згідно якого постачальник зобовязався передавати на умовах договору продукцію (товар) у власність замовника, а замовник зобовязався приймати товар у власність і оплачувати його на умовах договору.

Відповідно до п.3.3 договору вартість конкретної партії товару визначається виходячи із замовлення замовника, накладних на товар, які підтверджують кількість фактично прийнятого замовником товару, поставленого постачальником згідно договору.

Згідно п. 3.4 договору загальна вартість договору визначається вартістю товару, поставленого протягом дії договору.

Пунктами 7.1, 7.2 договору визначено, що розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів з рахунку замовника на рахунок постачальника, що вказані в договорі. Валюта розрахунків гривня.

Замовник зобовязується оплачувати кожну конкретну партію товару в день виконання постачальником зобовязання з поставки. Якщо день строку оплати приходиться на вихідний або святковий день, то оплата поставленої партії товару здійснюється в наступний робочий деньза вихідним або святковим днем.

Відповідно до п. 11.1, 11.2 договору договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2014.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору в строк не менший ніж 10 днів до закінчення його дії, договір вважається автоматично (без укладання додаткової угоди) пролонгованим (продовженим) на наступний календарний рік і діє до 31 грудня наступного року на тих самих умовах, які передбаченим даним договором. Кількість вказаних однорічних періодів пролонгації (продовження строку дії договору) не обмежується і може повторюватись до моменту припинення дії договору, на умовах визначених пунктом 11.3 договору.

На виконання умов договору позивач за період з 06.10.2014 по 23.01.2015 поставив відповідачу товар на загальну суму 89 285,47 грн, відповідач в свою чергу частково здійснив оплату за отриманий товар, залишивши при цьому суму боргу в розмірі 35 075,42 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості позивача та актами звіряння взаємних розрахунків.

Крім того, з метою досудового врегулювання спору позивачем відповідачу надана претензія №47 від 17.03.2015, згідно якої позивач просив сплатити заборгованість. Зазначена претензія була отримана відповідачем особисто, що підтверджується підписом та відбитком печатки відповідача на примірнику претензії.

Предметом позову, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, є вимоги про стягнення 35 075,42 грн основного боргу, 10 944,44 грн пені, 16 734,67 грн інфляційних втрат та 964,88 грн 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір встановленого боргу відповідає фактичним обставинам справи та не спростовано відповідачем, вимога позивача про стягнення 35 075,42 грн основного боргу за поставлений згідно договору постачання №АС-3083 від 03.10.2014, товар є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання за договором постачання №АС-3083 від 03.10.2014, позивачем, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, за період з 07.10.2014 по 25.07.2015 нарахована пеня в сумі 10 944,44 грн.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 8.1 договору сторони погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань, що передбачені договором, винна сторона сплачує на користь іншої сторони суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від розміру невиконаних зобовязань за кожний день прострочення виконання.

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також періоди нарахування пені, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку пені, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 07.10.2014 по 25.07.2015 становить 10 944,44 грн. Отже, вимога про стягнення 10 944,44 грн пені підлягає задоволенню повністю.

Крім того, у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором постачання №АС-3083 від 03.10.2014, позивачем, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, за період з 07.10.2014 по 25.08.2015 нараховано 16 734,67 грн інфляційних втрат та 964,88 грн 3 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення вищезазначених норм, періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих за період з 07.10.2014 по 28.08.2015 складає 16 745,83 грн інфляційних втрат та 964,88 грн 3 % річних. Відтак, вимоги про стягнення 16 734,67 грн інфляційних втрат та 964,88 грн 3 % річних підлягають задоволенню повністю, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, про стягнення 35 075,42 грн основного боргу, 10 944,44 грн пені, 16 734,67 грн інфляційних втрат та 964,88 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08292, Київська обл., м. Буча, вул. Нова, буд. 10; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтер С» (04074, м. Київ, вул. Бережанська, буд. 4; ідентифікаційний код 34045180) 35 075 (тридцять пять тисяч сімдесят пять гривень) 42 коп. боргу за поставлений товар, 10 944,44 (десять тисяч девятсот сорок чотири гривні) 44 коп. пені, 16 734 (шістнадцять тисяч сімсот тридцять чотири гривні) 67 коп. інфляційних втрат, 964 (девятсот шістдесят чотири гривні) 88 коп. 3 % річних та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень) 00 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 17.11.2015

Суддя В.М. Антонова