РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015Справа №910/22771/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк»
до За участю За участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіва Україна» Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача ОСОБА_1 Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача ОСОБА_2
провитребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності
Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: ОСОБА_3 (представник за Довіреністю);

від Третьої особи - 1: ОСОБА_3 (представник за Довіреністю);

від Третьої особи - 2: ОСОБА_3 (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «Старокиївський Банк» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіва Україна» (надалі також - «Відповідач») про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що за Відповідачем зареєстроване право власності на нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що . належало йому відповідно до реєстраційного посвідчення №003991, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 13.07.2009 року. 28.12.2012 року між ОСОБА_1 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) було укладено Попередній договір, за умовами якого сторони погодили укласти в подальшому договір купівлі - продажу нерухомого майна: нежилі приміщення з №1 по №26 групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; нежилі приміщення з №1 по №5 групи приміщень №16(в літ. А) загальною площею 74,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2. Також 28.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір (без видачі заставної), відповідно до умов якого Позивач поручився за виконання зобов'язань ОСОБА_1 своїх зобов'язань своїм майном, предметом якого є нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. Як зазначає Позивач, вказані приміщення вибули з його власності за відсутності волевиявлення, оформленого відповідно до вимог законодавства щодо відчуження об'єктів нерухомості внаслідок зловживання правами іпотекодержателя, оскільки попередній договір припинився з 29 червня 2013 року. За таких підстав, просить Суд витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіва Україна» нерухоме майно, а саме нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; визнати за Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк» право власності на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/22771/15, судове засідання призначено на 17.09.2015 р.

16.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 02.09.2015 року.

17.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

17.09.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін. Представник відповідача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 02.09.2015 року не виконав.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2015 року відкладено розгляд справи на 01.10.2015 року, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду, клопотанням про відкладення розгляду справи.

30.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

01.10.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- надати належним чином засвідчену копію статуту, який діяв на момент укладення спірного Іпотечного договору;

- надати рішення спостережної ради щодо надання згоди укладати правочин, що є предметом спору;

- надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо того, чи є Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіва Україна" добросовісним набувачем майна;

- надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіва Україна".

2) Відповідача:

- надати докази на підтвердження направлення письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання відповідно до п.6.4 ст. 6 Іпотечного договору від 28.12.2012 року;

- надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо того, яким чином відбулось звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 28.12.2012 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 року відкладено розгляд справи на 21.10.2015 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

21.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли додаткові пояснення.

21.10.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін.

В судовому засіданні представник позивача подав клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду справи №752/13914/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Старокиївський Банк" до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору Голосіївським районним судом міста Києва. А представник відповідача подав клопотання про залучення до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - ОСОБА_2 та заявив усне клопотання про залучення до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача - ОСОБА_1 Також, просив Суд залишити без розгляду клопотання про залучення ОСОБА_2 в частині повідомлення його в порядку встановленому Конвенцією та зупинення провадження по справі на строк необхідний для виклику та просив Суд уповноважити представника відповідача на повідомлення цих осіб.

Суд на місці ухвалив - відкласти розгляд клопотання Позивача про зупинення провадження по справі до встановлення фактичних обставин по справі, а щодо клопотання Відповідача про залучення до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - ОСОБА_2 та стороні Позивача - ОСОБА_1, зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Відповідно до п. 1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали та обставини справи, Суд вважає, що рішення по справі №910/22771/15 може вплинути на права та обов'язки ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що є підставою для залучення їх до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача та Позивача відповідно та, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) ОСОБА_2 надати письмові пояснення з посиланням на належні докази по суті позовних вимог;

2) ОСОБА_1 надати письмові пояснення з посиланням на належні докази по суті позовних вимог.

Крім того, Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання представника відповідача про залишення без розгляду клопотання про залучення ОСОБА_2 в частині повідомлення його в порядку встановленому Конвенцією та зупинення провадження по справі на строк необхідний для виклику та уповноважити Відповідача на повідомлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про залучення їх до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача та Позивача відповідно, направити їм копію позовної заяви з додатками та повідомити про необхідність надання письмових пояснень по суті спору.

Представник відповідача подав клопотання про продовження строків розгляду спору.

Суд, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника відповідача про продовження строків розгляду спору, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача - ОСОБА_1; залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - ОСОБА_2; продовжено строк розгляду спору на 15 днів; відкладено розгляд справи на 03.11.2015 року у зв'язку з залученням до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, витребуванням додаткових доказів по справі, клопотанням про продовження строків розгляду спору.

02.11.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи - 1 надійшли письмові пояснення по суті позову, якими просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

02.11.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи - 2 надійшли письмові пояснення по суті позову, якими просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні 03 листопада 2015 року представник Відповідача, Третьої особи - 1 та Третьої особи - 2 заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях на позовну заяву, просив Суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення справи в судовому засіданні 21.10.2015 р. на 03.11.2015 р.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Позивач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши клопотання Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» про зупинення провадження по справі до розгляду справи №752/13914/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Старокиївський Банк" до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору Голосіївським районним судом міста Києва, зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з'ясовує, як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти що мають преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі, тобто господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

За таких підстав, Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» про зупинення провадження по справі до розгляду справи №752/13914/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Старокиївський Банк" до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору Голосіївським районним судом міста Києва, оскільки Заявником не наведено належних обґрунтувань неможливості розгляду даної справи до вирішення справи №752/13914/15-ц Голосіївським районним судом міста Києва. Крім того, у разі визнання недійсним іпотечного договору Заявник має право звернутись до Господарського суду міста Києва в порядку статті 112 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги, що Позивач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Позивача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 03 листопада 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані за Акціонерним банком «Старокиївський банк» на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 19.12.2008 року, акту прийому - передачі від 16.01.2009 р. та рішення Господарського суду м. Києва від 26.05.1009 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням №003991 виданим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 13.07.2009 року за реєстровим №959-п.

28.12.2012 року між ОСОБА_1 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) було укладено Попередній договір, за умовами якого сторони зобов'язались в майбутньому, в строк обумовлений у п.6.1 цього Договору, укласти і належним чином оформити договір купівлі - продажу нерухомого майна на умовах і в порядку, визначеному цим Договором, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровим №4479.

Відповідно до п.1.1.1 Договору нерухомим майном, що буде предметом Основного договору, є нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; нежилі приміщення з №1 по №5 (групи приміщень №16) (в літ. А) загальною площею 74 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з п.1.3 Договору відчужувані нежилі приміщення стануть власністю Продавця в майбутньому.

До підписання Основного договору, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі - продажу нежилих приміщень та своєї платіжної спроможності, Покупець сплачує Продавцю гарантійний платіж, який є авансовим платежем за нежилі приміщення, в розмірі 3 217 393 грн. 00 коп. (п.5.1 Договору)

У п.5.8 Договору зазначено, що зобов'язання Продавця щодо продажу нежилих приміщень Покупцю та/або зобов'язання повернути Покупцю суму гарантійного платежу забезпечується іпотекою нежилих приміщень на підставі окремого договору.

Відповідно до п.6.1 Договору за домовленістю Сторін укладання та нотаріальне посвідчення Основного договору здійснюватиметься за знаходженням робочого місця приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. 28 червня 2013 року.

Цей Договір набуває чинність з моменту його підписання Сторонами, нотаріального посвідчення, і діє до виконання ними усіх своїх зобов'язань за цим Договором. (п.6.3 Договору)

В якості забезпечення повного виконання зобов'язання ОСОБА_1 за Попереднім договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. 28.12.2012 р. за реєстровим №4479, 28.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк» (Іпотекодавець) та ОСОБА_2 (Іпотекодержатель) було укладено Іпотечний договір (без видачі заставної), відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку, а Іпотекодержатель в свою чергу прийняв нерухоме майно - нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; нежилі приміщення з №1 по №5 (групи приміщень №16) (в літ. А) загальною площею 74 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, які належать Іпотекодавцю на праві власності, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровим №4480.

Згідно з п.6.1 Договору Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на Предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця в таких випадках:

(1) у разі невиконання чи неналежного виконання Основного зобов'язання;

(2) у разі невиконання вимоги Іпотекодержателя про дострокове виконання основного зобов'язання, зробленої на підставі закону, договору, з якого воно виникло чи цього Договору,

(3) незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у випадку припинення (шляхом реорганізації чи ліквідації діяльності Іпотекодавця;

(4) незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у випадку будь-якого порушення умов договору, на підставі якого виникло основне зобов'язання;

(5) незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у випадку будь-якого порушення Іпотекодавцем умов цього Договору;

(6) незалежно віл настання строку виконання Основного зобов'язання у випадку, коли предмет іпотеки використовується Іпотекодавцем не за призначенням;

(7) незалежно від настання строку виконання Основного зобов'язання, коли іншою особою розпочато процедуру звернення стягнення на Предмет іпотеки;

(8) незалежно від настання строку виконання Основного зобов'язання у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом Іпотекодавця;

(9) в інших випадках, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України.

Звернення стягнення на Предмет іпотеки буде здійснюватися одним з таких способів за вибором Іпотекодержателя: (1) за рішенням суду; (2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; (3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим Договором застережень про задоволення вимог Іпотекодержателя. Визначені цим Договором способи звернення стягнення на Предмет іпотеки не перешкоджають Іпотекодержателю застосувати інші способи звернення стягнення на Предмет іпотеки, встановлені чинним законодавством України та/або письмовою домовленістю Сторін. У разі, якщо визначені цим Договором та/або чинним законодавством України заходи позасудового врегулювання з будь-яких причин не призвели до задоволення вимог Іпотекодержателя в повному обсязі, Іпотекодержатель вправі в будь-який час припинити процедуру позасудового врегулювання та звернути стягнення на Предмет іпотеки в цілому чи окреме майно, що входить до його складу, на підставі виконавчого напису нотаріуса чи за рішенням суду (за вибором Іпотекодержателя). (п.6.2 Договору)

У п.6.4 Договору передбачено, що у разі порушення умов договору, з якого виникло основне зобов'язання, та/або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та боржнику за договором, на підставі якого виникло основне зобов'язання, якщо він є відмінним від Іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

Відповідно до п.6.7.1 Договору у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реалізації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. (п.6.7.2 Договору)

Сторонами неодноразово укладались Договори про внесення змін та доповнень до Попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. 28.12.2012 р. за реєстровим №4479, та Договори про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. 28.12.2012 р. за реєстровим №4480. Так, Договорами про внесення змін та доповнень від 15.01.2013 р., від 20.06.2013 р. Сторонами вносились зміни до переліку предмету Попереднього договору та Іпотечного договору. Договором про внесення змін та доповнень від 20.06.2013 року до Попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. 28.12.2012 р. за реєстровим №4479, внесено зміни до п.6.1, за яким за домовленістю Сторін укладання та нотаріальне посвідчення Основного договору здійснюватиметься за знаходженням робочого місця приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. 15 січня 2014 року. Договорами про внесення змін та доповнень від 07.04.2014 року до Попереднього договору й Іпотечного договору виключено з предмету іпотеки нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. Договорогм про внесення змін та доповнень від 23.04.2014 року до Іпотечного договору змінено п.2.1 Договору та викладено його в новій редакції, зокрема: предметом іпотеки за цим Договорм є наступне нерухоме майно, яке належить Іпотекодавцю, - нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 були надіслані на адреси ОСОБА_1 й Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» вимоги про виконання зобов'язань за іпотечним договором (№1/04-14 від 23.04.2014 р.); про дострокове виконання основного зобов'язання (№04/05-14 від 05.05.2014 р.), у зв'язку з невиконанням умов Іпотечного договору в частині страхування предмету іпотеки, якою вимагав повернути суму гарантійного платежу; про усунення порушення основного зобов'язання та іпотечного договору (№05/05-14 від 06.05.2014 р.) в частині повернення суми гарантійного платежу, у разі незадоволення якої повідомив про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом 30 днів з моменту її одержання. Вказані вимоги були отримані ОСОБА_1 й Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк» 23.04.2014 р., 05.05.2014 р., 06.05.2014 р. відповідно, що підтверджується відповідними підписами на вказаних вимогах. У відповідь на вказані листи Публічне акціонерне товариство «Старокиївський Банк» листом №1629/01-02 від 10.06.2014 р. повідомило, що предмет іпотеки за Іпотечним договором не був застрахований, а що стосується вимог по оплаті коштів, то банк просив надати додатковий час для можливості вирішення цього питання таким чином, щоб уникнути будь - яких збитків для банку.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 вибули з його власності за відсутності волевиявлення, оформленого відповідно до вимог законодавства щодо відчуження об'єктів нерухомості внаслідок зловживання правами іпотекодержателя, оскільки попередній договір припинився з 29 червня 2013 року. За таких підстав, просить Суд витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіва Україна» нерухоме майно, а саме нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; визнати за Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк» право власності на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України).

Частиною 2 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зокрема, відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Проте, відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. 1 статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, у відповідності до вимог статей 330, 388 Цивільного кодексу України право власності на майно, яке було передане за актом приймання-передачі в статутний капітал товариства як внесок, поза межами волі власника не набувається у тому числі і добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується, і не припиняється із втратою ним цього майна.

За змістом статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 346 Цивільного кодексу України не передбачено припинення права власності дійсного власника в зв'язку з реєстрацією права власності за іншими особами під час його неодноразового відчуження, у тому числі передачі майна до статутного капіталу іншого товариства, що відбувалось поза межами волі дійсного власника.

Таким чином, не є перешкодою для витребування майна власником і та обставина, що під час відчуження спірного майна набувачі здійснювали реєстрацію права власності.

Відповідно до статей 392 та 388 зазначеного кодексу, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Власник має право витребувати своє майно у тому числі від добросовісного набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом.

В пункті 10 своєї постанови № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2012 року між ОСОБА_1 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) було укладено Попередній договір, за умовами якого сторони зобов'язались в майбутньому, в строк обумовлений у п.6.1 цього Договору, укласти і належним чином оформити договір купівлі - продажу нерухомого майна на умовах і в порядку, визначеному цим Договором, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровим №4479.

Відповідно до статті 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В якості забезпечення повного виконання зобов'язання ОСОБА_1 за Попереднім договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. 28.12.2012 р. за реєстровим №4479, 28.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк» (Іпотекодавець) та ОСОБА_2 (Іпотекодержатель) було укладено Іпотечний договір (без видачі заставної), відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку, а Іпотекодержатель в свою чергу прийняв нерухоме майно, зокрема, нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; нежилі приміщення з №1 по №5 (групи приміщень №16) (в літ. А) загальною площею 74 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, які належать Іпотекодавцю на праві власності, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровим №4480.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 6 статті 3 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

У відповідності до частини 1 статті 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно зі ст. 11 вищевказаного закону, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов'язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв'язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі статтею 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 були надіслані на адреси ОСОБА_1 й Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» вимоги про виконання зобов'язань за іпотечним договором (№1/04-14 від 23.04.2014 р.); про дострокове виконання основного зобов'язання (№04/05-14 від 05.05.2014 р.), у зв'язку з невиконанням умов Іпотечного договору в частині страхування предмету іпотеки, якою вимагав повернути суму гарантійного платежу; про усунення порушення основного зобов'язання та іпотечного договору (№05/05-14 від 06.05.2014 р.) в частині повернення суми гарантійного платежу, у разі незадоволення якої повідомив про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом 30 днів з моменту її одержання. Вказані вимоги були отримані ОСОБА_1 й Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк» 23.04.2014 р., 05.05.2014 р., 06.05.2014 р. відповідно, що підтверджується відповідними підписами на вказаних вимогах. У відповідь на вказані листи Публічне акціонерне товариство «Старокиївський Банк» листом №1629/01-02 від 10.06.2014 р. повідомило, що предмет іпотеки за Іпотечним договором не був застрахований, а що стосується вимог по оплаті коштів, то банк просив надати додатковий час для можливості вирішення цього питання таким чином, щоб уникнути будь - яких збитків для банку.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;.

Згідно з ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктом 6.2 Іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки буде здійснюватися одним з таких способів за вибором Іпотекодержателя: (1) за рішенням суду; (2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; (3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим Договором застережень про задоволення вимог Іпотекодержателя. Визначені цим Договором способи звернення стягнення на Предмет іпотеки не перешкоджають Іпотекодержателю застосувати інші способи звернення стягнення на Предмет іпотеки, встановлені чинним законодавством України та/або письмовою домовленістю Сторін. У разі, якщо визначені цим Договором та/або чинним законодавством України заходи позасудового врегулювання з будь-яких причин не призвели до задоволення вимог Іпотекодержателя в повному обсязі, Іпотекодержатель вправі в будь-який час припинити процедуру позасудового врегулювання та звернути стягнення на Предмет іпотеки в цілому чи окреме майно, що входить до його складу, на підставі виконавчого напису нотаріуса чи за рішенням суду (за вибором Іпотекодержателя).

Відповідно до п.6.7.1 Договору у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реалізації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. (п.6.7.2 Договору)

Таким чином, Суд зазначає, що Сторони без заперечень і зауважень, в добровільного порядку умовами Іпотечного договору від 28.12.2012 року погодили, що у разі виникнення у ОСОБА_2 права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано Позивачем належними та допустимими доказами у справі відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України факт порушення Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк» умов Іпотечного договору від 28.12.2012 року в частині страхування та надання Іпотекодержателю відповідних доказів страхування за свій рахунок та на користь Іпотекодержателя предмету іпотеки на весь строк дії Договору (п.5.3.10 Договору), а тому ОСОБА_2 правомірно, у передбачений Іпотечним договором спосіб та відповідно до вимог чинного законодавства України 11.06.2014 року на підставі застереження в іпотечному договорі звернув стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 шляхом прийняття його у власність. Факт реєстрації права власності Іпотекодержателя на вказане майно підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 12.06.2014 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 вибули з його власності за відсутності волевиявлення, оформленого відповідно до вимог законодавства щодо відчуження об'єктів нерухомості внаслідок зловживання правами іпотекодержателя, оскільки попередній договір припинився з 29 червня 2013 року.

Судом розглянуті та відхилені посилання Позивача щодо вибуття вказаних приміщень поза волевиявлення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк», оскільки рішенням Спостережної Ради Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк», оформленим протоколом №7 від 24.12.2012 року, вирішено виступити гарантом по зобов'язанням акціонера ОСОБА_1 перед ОСОБА_2, передавши майно, що належить Банку на праві власності в іпотеку, зокрема, нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. При цьому вказане рішення є чинним на час розгляду вказаної справи, оскільки Позивачем не надано жодних доказів визнання його недійсним повністю чи частково, а також доказів скасування цього рішення.

Також Суд не приймає до уваги доводи Позивача в частині припинення дії Попереднього договору від 28.12.2012 року саме з 29.06.2013 року у зв'язку з неукладенням основного договору, оскільки Договором про внесення змін та доповнень від 20.06.2013 року до Попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. 28.12.2012 р. за реєстровим №4479, внесено зміни до п.6.1, за яким за домовленістю Сторін укладання та нотаріальне посвідчення Основного договору здійснюватиметься за знаходженням робочого місця приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. 15 січня 2014 року.

Таким чином, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, Господарський суд міста Києва прийшов до висновку щодо правомірного, у передбачений Іпотечним договором спосіб та відповідно до вимог чинного законодавства України на підставі застереження в іпотечному договорі звернення стягнення ОСОБА_2 на предмет іпотеки - нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 шляхом прийняття його у власність, а тому посилання Позивача в цій частині спростовуються вищенаведеними та оціненими Судом доказами.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 15 Цивільного України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіва Україна» нерухомого майна, а саме нежилих приміщень з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; визнання за Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк» права власності на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення з №1 по №26 (групи приміщень №36) (в літ. А) загальною площею 304 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіва Україна» про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності у повному обсязі з підстав їх безпідставності, недоведеності та необґрунтованості.

Суд зазначає, що оскільки на час звернення до суду з вказаною позовною заявою Позивач був звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір», а Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судовий збір не стягується. (п.4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України»).

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіва Україна» про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 09 листопада 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин