РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2015Справа №910/23507/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний - судноремонтний завод»
ДоПублічного акціонерного товариства «Київський річковий порт»
Простягнення 1 074 698,42 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача:Місерва А.І. - представник за довіреністю;

від відповідача: Павлік І.П. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київський суднобудівний - судноремонтний завод» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про стягнення 1 074 698,42 грн., з яких: 133 365,74 грн. - 3% річних, 941 332,68 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 27.12.2012 року у справі №5011-48/16253-2012, яке набрало законної сили 15.01.2013 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний - судноремонтний завод» задоволено частково, а саме, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт»: основний борг у розмірі 1 842 138,31 грн., пеню у розмірі 128 977,12 грн., 3% річних у розмірі 36 001,23 грн., судовий сбір у розмірі 40 142,33 грн.

Позивач зазначає, що розрахунок стягнутих з Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» за рішенням суду у справі №5011-48/16253-2012 було здійснено станом на 31.10.2012 року, проте, вказане рішення суду про стягнення заборгованості відповідачем було виконане лише 01.04.2015 року, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача донараховані суми 3% річних та інфляційних нарахувань починаючи з 01.11.2012 року.

Ухвалою суду від 07.09.2015 року було порушено провадження у справі № 910/23507/15 та призначено справу до розгляду на 09.10.2015 року.

У судовому засіданні 09.10.2015 року представник позивача подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представник відповідача в судове засідання 09.10.2015 року не з'явився, проте 06.10.2015 року через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, суд задовольнив клопотання представника відповідача та відклав розгляд справи на 26.10.2015 року.

У судовому засіданні 26.10.2015 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача 23.10.2015 року через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, а в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що саме бездіяльність позивача у виконавчому провадженні (не оскарження дій державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби), відкритому на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.12.2012 року у справі №5011-48/16253-2012, призвела до затягування строку виконання рішення суду.

Крім того, представник відповідача у даному судовому засіданні надав усні пояснення, відповідно до яких підтримав викладене у відзиві клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Частиною 3 даної статті встановлено, що питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, не знайшов підстав для його задоволення зважаючи на те, що рішення у даній справі не вплине на права та обов'язки Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві

У судовому засіданні 26.10.2015 року, відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 02.11.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 02.11.2015 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача 30.10.2015 року через канцелярію суду подав письмові пояснення у справі, а в судовому засіданні 02.11.2015 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що новим кредитором ПАТ «Київпорт» у відносинах, обумовлених договором №142291/1315 від 10.11.2013 року, на суму підтверджену рішенням Господарського суду міста Києва від 27.12.2012 року у справі №5011-48/16253-2012 є Компанія Прайз Файненшал Груп Ел.Ел.Сі. на підставі, укладеного з позивачем, договору про відступлення права вимоги від 08.07.2013 року.

Крім того, представники сторін у даному судовому засіданні подали спільне письмове клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів, яке судом розглянуто та задоволено.

У судовому засіданні 02.11.2015 року, відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 09.11.2015 року.

В судовому засіданні 09.11.2015 року представник позивача подав додаткові письмові пояснення та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а також надав усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити, зазначаючи про те, що право вимоги за, укладеним з Компанією Прайз Файненшал Груп Ел.Ел.Сі. договором про відступлення права вимоги від 08.07.2013 року, до останнього не переходило, оскільки останнім не здійснено оплату вартості права вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.11.2015 року подав додаткові письмові пояснення по справі, а також надав пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позову заперечував.

Судом в судовому засіданні 09.11.2015 року оглянуто оригінали документів.

В судовому засіданні 09.11.2015 року представник відповідач заявив клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи документа, який є підтвердженням розірвання договору уступки права вимоги від 08.07.2013 року, укладеного між позивачем та Компанією Прайз Файненшал Груп Ел.Ел.Сі.

Представник позивача в судовому засіданні 09.11.2015 року надав усні пояснення відповідно до яких заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача про призначення у справі судової технічної експертизи документа.

Відповідно до статті 1 Закону «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Відповідно до п. 2 постанови Пленум Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про призначення у справі судової експертизи, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення та призначення у справі судової технічної експертизи документа.

В судовому засіданні 09.11.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.11.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Київський суднобудівний - судноремонтний завод» (виконавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Київський річковий порт» (замовник, відповідач) було укладено договір №142291/1315, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого виконавець бере на себе зобов'язання виконати "Роботи", в обсязі та в строк згідно додатку №1 до цього договору, "Плавдоку-3" розмірами: довжиною 49,3 м, шириною 17,0 м, повною осадкою 0,97 м, а також надати послуги відстою плавзасобу за необхідністю. Роботи, потреба в яких виникла після підписання цього договору, підлягають узгодженню з замовником, з наступним оформленням письмових додаткових угод, які, після підписання їх сторонами, стають невід'ємною чистиною цього договору.

Згідно із п.п. 2.1, 2.2, 2.3 договору вартість робіт на момент підписання договору складає 1 758 881,57 грн. з урахуванням ПДВ. Вартість робіт та сума договору, за згодою сторін, можуть бути переглянуті при зміні обсягів та складності робіт, економічних норм та нормативів, а також при змінах вартості матеріалів та комплектуючих. Зміна вартості робіт оформлюється шляхом укладання додаткових угоди до цього договору.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору замовник здійснює оплату вартості робіт на поточний рахунок виконавця відповідно до графіку фінансування (додаток №2). Оплата всіх додаткових робіт здійснюється у відповідності з підписаними додатковими угодами.

Додатками №1, №2, №3 від 10.11.2011 року до договору сторонами було погоджено Календарний графік ремонту "Плавдока-3", Календарний графік фінансування та Кошторис розрахунку вартості ремонтних робіт "Плавдока-3" (49,3х17,0 м з осадкою 0,97 м) відповідно.

У період з 22.12.2011 року по 24.07.2012 року між сторонами було укладено додаткові угоди №№ 1, 2, 3, 4, 6, 7-1365, 8-1378, 9-1386, 10, 11, 12, 13 та 14 за змістом яких сторонами було погоджено обсяг додаткових робіт та їх вартість.

На виконання умов договору та додаткових угод у період з 10.11.2011 року по 17.09.2012 року позивачем було виконано та передано, а відповідачем прийнято роботи на загальну суму 3 375 138,31 грн., що підтверджується актами: №81/11 від 23.12.2011 року, №82/11 від 23.12.2011 року, №118.12 від 15.03.2012 року, №160.12 від 16.07.2012 року, №171.12 від 16.07.2012 року, №175.12 від 16.07.2012 року, №179.12 від 27.07.2012 року, №191.12 від 29.08.2012 року, №192.12 від 29.08.2012 року, №195.12 від 17.09.2012 року.

Проте, відповідач лише частково оплатив виконані позивачем роботи у загальному розмірі 1 533 000,00 грн.

В зв'язку з порушенням відповідачем грошових зобов'язань за договором №142291/1315 від 10.11.2011 року, Публічне акціонерне товариство «Київський суднобудівний - судноремонтний завод» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» 1 842 138,31 грн. основного боргу, 579 445,30 грн. упущеної вигоди, 128 977,12 грн. пені, 36 067,58 грн. 3% річних, 17 820,00 грн. неустойки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.12.2012 року у справі №5011-48/16253-2012, яке набрало законної сили 15.01.2013 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний - судноремонтний завод» задоволено частково, а саме, стягнуто з відповідача: основний борг у розмірі 1 842 138,31 грн., пеню у розмірі 128 977,12 грн., 3% річних у розмірі 36 001,23 грн., розрахунок яких судом здійснено станом на 31.10.2012 року

Рішеннями Господарського суду міста Києва від 27.12.2012 року у справі №5011-48/16253-2012 встановлено факт настання терміну оплати за договором №142291/1315 від 10.11.2011 року, факт прострочення відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, наявність заборгованості за договором, підстав для нарахування та стягнення 3% річних та пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

15.01.2013 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.12.2012 року у справі №5011-48/16253-2012 видано наказ.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2013 року відкрите виконавче провадження ВП №36203223 з виконання наказу Господарського суду міста Києва №5011-48/16253-2012 від 15.01.2013 року, строк на добровільне виконання якого встановлено до 03.02.2013 року.

Проте, рішення Господарського суду міста Києва від 27.12.2012 року у справі №5011-48/16253-2012 відповідачем було виконано лише 01.04.2015 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку позивача за 01.04.2015 року - 30.04.2015 року.

В зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 133 365,74 грн. - 3% річних та 941 332,68 грн. - інфляційних втрат за період прострочення сплати суми основного боргу в розмірі 1 842 138,31 грн. - з 01.11.2012 року по 01.04.2015 року.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначав про те, що новим кредитором ПАТ «Київпорт» у відносинах, обумовлених договором №142291/1315 від 10.11.2011 року, на суму підтверджену рішенням Господарського суду міста Києва від 27.12.2012 року у справі №5011-48/16253-2012 є Компанія Прайз Файненшал Груп Ел.Ел.Сі. на підставі, укладеного з позивачем, договору про відступлення права вимоги від 08.07.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Київський суднобудівний - судноремонтний завод» (первісний кредитор) та Компанією Прайз Файненшал Груп Ел.Ел.Сі. (новий кредитор) було укладено договір уступки права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор уступає, а новий кредитор набуває право вимоги, що належить первісному кредитору згідно договору №142291/1315 від 10.11.2011 року (п.1.1).

Відповідно до п. 1.2 договору (з урахуванням додаткової угоди №1 від 08.07.2013 року) право вимоги переходить до нового кредитора в повному обсязі та на умовах, які існували в момент переходу цих прав згідно з договором, з моменту здійснення новим кредитором повної оплати вартості права вимоги, яка становить 1 950 000,00 грн.

Згідно п. 1.3 договору (з урахуванням додаткової угоди №1 від 08.07.2013 року) у випадку не здійснення новим кредитором оплати вартості права вимоги, яка становить 1 950 000,00 грн. в порядку та строки передбачені договором (протягом 5 днів з моменту підписання додаткової угоди (п.2.2) і додатками до нього, новому кредитору не переходить право вимоги, а договір вважається припиненим і таким, що не породжує будь-яких юридичних наслідків.

Як зазначав представник позивача, оплата вартості права вимоги Компанією Прайз Файненшал Груп Ел.Ел.Сі. здійснена не була, а тому останній право вимоги що належить позивачу згідно договору №142291/1315 від 10.11.2011 року не набув.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене та враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло між позивачем та відповідачем на підставі договору №142291/1315 від 10.11.2011 року, судом відхиляються вищевикладені доводи представника відповідача.

Також судом відхиляються доводи представника відповідача про те, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки, на думку представника відповідача, саме бездіяльність позивача у виконавчому провадженні (не оскарження дій державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби), відкритому на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.12.2012 року у справі №5011-48/16253-2012, призвела до затягування строку виконання рішення суду, оскільки, як вбачається з інформації про виконавче провадження №36203223, відповідач рішення суду в добровільному порядку, у встановлені строки не виконав, що вимагало від державного виконавця вчинення певних виконавчих дій, зокрема, арешту коштів боржника, звернення стягнення на майно боржника, звернення стягнення на кошти на рахунках боржника.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604 - 609 ЦК, відповідно до яких зобов'язання припиняється:

1) виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання;

2) за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК);

3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (ст. 601 ЦК);

4) за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК);

5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК);

6) поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК);

7) неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК);

8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 608 ЦК);

9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора (ч. 2 ст. 608 ЦК);

10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (ст. 609 ЦК).

Відповідно до п. 7.1. постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Відповідно до п. 5.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Відповідно до п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю, а саме, в сумі грн. 133 365,74 грн. та 941 332,68 грн., відповідно.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» (місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 70, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний - судноремонтний завод» (місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, буд. 8, ) 133 365 (сто тридцять три тисячі триста шістдесят п'ять) грн. 74 грн. - 3% річних, 941 332 (дев'ятсот сорок одну тисячу триста тридцять дві) грн. 68 коп. - інфляційних втрат та 16 120 (шістнадцять тисяч сто двадцять) грн. 48 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Спичак О.М.

Повне рішення складено

16.11.2015 року.