РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015Справа №910/24042/15

За позовом Комунального підприємства Макарівської районної ради «Макарівтепломережа»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукове виробниче об'єднання «Екотех»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Макарівська районна рада

про визнання договору недійсним

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Мулярчук О.А.

від третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство Макарівської районної ради «Макарівтепломережа» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукове виробниче об'єднання «Екотех» про визнання недійсним договору підряду від 30.08.2013 р. Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю погодження Макарівської районної державної адміністрації на укладення оспорюваного правочину, а також відсутністю істотних умов договору, що суперечить ст. 877 Цивільного кодексу України, оскільки сторонами не визначено склад та зміст проектно-кошторисної документації, а також строк її надання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/24042/15, залучено до участі у розгляді даної справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Макарівську районну раду та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 19.10.2015 р. за участю представників сторін та третьої особи, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відсутні відомості про наявність у особи, призначеної до органу управління Комунального підприємства Макарівської районної ради «Макарівтепломережа» обмежень.

Крім того, відповідач відзначає, що за договором від 30.08.2013 р. не передбачено будівництво чи створення нового об'єкту, капітального ремонту, реконструкції підприємств, будівель, споруд, виконання монтажних пусконалагоджувальних та інших робіт, а відтак - не підпадає під визначення Цивільного кодексу України та, відповідно, не є договором будівельного підряду.

Відповідач вказує, що ним були виконані роботи, необхідні для безпечної експлуатації теплових мереж, погоджені умовами договором, що підтверджується актами виконаних робіт, підписаних, в тому числі, з боку позивача без зауважень, а відтак - всі доводи позивача, що після підписання договору відповідач не звертався до замовника про надання йому необхідної документації, не інформування про хід виконання робіт, ненадання для огляду журналів ремонтних робіт та журналу обліку робіт за нарядами та розпорядженнями не відповідають дійсності та обставинам справи.

Також відповідач звертає увагу, що дія Закону України «Про здійснення державних закупівель» не поширюється на оспорюваний договір.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представники позивача та третьої особи на виклик суду не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу.

У судовому засіданні 02.11.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2013 р. між Комунальним підприємством Макарівської районної ради «Макарівтепломережа» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Наукове виробниче об'єднання «Екотех» укладено договір підряду, за умовами якого відповідач зобов'язався на власний ризик виконати роботу з технічного обслуговування теплових мереж, які розташовані в смт. Макарів Київської області та с. Калинівка Макарівського району Київської області, а позивач - прийняти роботи та оплатити їх.

Відповідно до п. 5.1. договору ціна роботи складає 290 000, 00 грн. в опалювальний сезон.

Договір підписано директором Самусенко Олексієм Миколайовичем - від імені Комунального підприємства Макарівської районної ради «Макарівтепломережа» та директором Якубовським Василем Анатолійовичем - зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукове виробниче об'єднання «Екотех».

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що договір підряду від 30.08.2013 р. підписано директором Комунального підприємства Макарівської районної ради «Макарівтепломережа» без погодження Макарівською районною державною адміністрацією.

Також позивач зазначає про відсутність істотних умов договору підряду від 30.08.2013 р. та укладення його всупереч вимогам Закону України «Про здійснення державних закупівель», що є підставою для визнання недійсним вищевказаного договору у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

У відповідності до положень ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як встановлено п. 3.4 Постанови № 11 від 29.05.2013 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Тобто, навіть у разі встановлення судом факту укладання договору від імені однієї зі сторін неповноважною на те особою, у суду відсутні підстави для визнання його недійсним, якщо наявні в матеріалах справи докази свідчитимуть про наступне схвалення такого правочину.

Згідно з п.п. 6.3., 6.4. статуту Комунального підприємства Макарівської районної ради "Макарівтепломережа" управління діяльністю підприємства здійснюється директором. Директор підприємства, зокрема, укладає угоди і договори, інші правочини, видає довіреності, відкриває в установах банків (казначейств) рахунки. Укладення договорів на загальну суму більш як 100 тис. грн. здійснюється за погодженням з органом управління.

При цьому, у відповідності до п. 1.1. статуту органом управління Комунального підприємства Макарівської районної ради "Макарівтепломережа" є Макарівська районна державна адміністрація.

В той же час, матеріалами справи підтверджується фактичне виконання відповідачем робіт за договором підряду від 30.08.2013 р., про що свідчать акти надання послуг, підписані сторони, засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи.

Слід відзначити, що роботи за договором підряду від 30.08.2013 р. прийняті Комунальним підприємством Макарівської районної ради "Макарівтепломережа" без зауважень та за відсутності будь-яких застережень чи претензій зі сторони позивача.

Про факт виконання відповідачем робіт за договором підряду від 30.08.2013 р. вказується також у рішенні Господарського суду Київської області від 04.06.2015 р. у справі № 911/1889/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Наукове виробниче об'єднання "Екотех" до Комунального підприємства Макарівської районної ради "Макарівтепломережа" про стягнення 262 645, 71 грн.

Крім того, суд вважає за доцільне звернути увагу, що згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Водночас, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відсутні відомості про наявність у директора Комунального підприємства Макарівської районної ради «Макарівтепломережа» Самусенка Олексія Миколайовича обмежень.

Стосовно доводів позивача про відсутність істотних умов договору підряду від 30.08.2013 р., суд відзначає наступне.

За змістом ч. ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до ч. 2 ст. 875 Цивільного кодексу України договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Проаналізувавши умови договору підряду від 30.08.2013 р. а також положення чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вказаний договір містить ознаки договору підряду, що передбачає виконання певної роботи відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України.

Так, ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

При цьому, норми Цивільного кодексу України, що регулюють порядок укладення та виконання вказаних договорів не передбачають затвердження проектно-кошторисної документації, передбаченої ст. 877 Цивільного кодексу України для договорів будівельного підряду.

В той же час, суд не погоджується із твердженням позивача про укладення між сторонами договору, що регулюється ст. 785 Цивільного кодексу України, оскільки оспорюваний правочин не передбачає нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Відтак, приймаючи до уваги, що наявними у справі доказами підтверджується фактичне виконання відповідачем та прийняття позивачем робіт, обумовлених оспорюваний договором, а також враховуючи висновки суду про відсутність підстав застосування до вказаного договору положень ст. 877 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про відсутність обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів.

Що ж до тверджень позивача про невідповідність договору Закону України «Про здійснення державних закупівель», суд відзначає, що за приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) закупівлі з дотриманням наведених норм здійснюються у разі закупівель товарів, робіт та послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень (у будівництві - 300 тисяч гривень), а робіт - 1 мільйон гривень.

Таким чином, оскільки вартість робіт, що є предметом договору підряду від 30.08.2013 р. не перевищує 1 мільйон гривень, закупівля таких робіт може здійснюватись без дотримання процедур, визначених Законом України «Про здійснення державних закупівель».

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені цим кодексом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 2.1.. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведені обставини, оцінку яких здійснено судом за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, виходячи зі змісту норм Цивільного кодексу України, Господарського суду України та прийнятих у відповідності до них нормативних актів, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо недійсності договору підряду від 30.08.2013 р. не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищевикладеними обставинами.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав з якими закон пов'язує недійсність правочину, а відтак - позов Комунального підприємства Макарівської районної ради "Макарівтепломережа" не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового бору при покладаються позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 09.11. 2015 р. .

Суддя Пригунова А.Б.