ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2015 р.Справа № 922/5533/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків
про стягнення 31 009,04грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 01-42юр/3206 від 30.04.2015р.;

відповідача - ОСОБА_2, дов. № 270 від 05.01.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 28 510,84грн., 3% річних в розмірі 2 498,20грн., за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором про постачання електричної енергії № 53999.01 від 29.12.2006р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

В судовому засіданні, в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 02.11.2015р. Після перерви судове засідання продовжено.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує невиконанням з боку відповідача взятих на себе договірних зобов'язань, тому є підстави для застосування до відповідача санкцій щодо стягнення 3% річних та пені, нарахування яких передбачено Господарським та Цивільним кодексами України, а також Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Представник відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, просить суд в задоволенні позову відмовити. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на те, що розрахунок з позивачем по договору про постачання електричної енергії № 53999.01 від 29.12.2006р. на суму у розмірі 1 519 875,00грн. (за листопад 2014р. - квітень 2015р.), на яку позивачем були нараховані пеня та 3 % річних, був проведений на підставі договору № 375Е/56 від 04.08.2015р. про організацію взаєморозрахунків, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р. № 375, платіжним дорученням № 2 від 20.08.2015р. За умовами даного договору сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору про постачання електричної енергії № 53999.01 від 29.12.2006р. та визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору. На підставі зазначеного відповідач вважає, що позивачем неправомірно нараховано пеню та 3 % річних.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

29.12.2006р. між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (позивач) та Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії № 53999.01 (далі - договір), відповідно до умов якого, позивач (постачальник) зобов'язався постачати електричну енергію відповідачу (споживачу), а відповідач оплачувати її вартість та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, які є його невід'ємними частинами.

Термін дії договору пролонгований на 2015 рік на підставі п.9.11 договору.

Відповідно до п.2.1.2 договору позивач зобов'язується постачати електричну енергію, як різновид товару в обсягах, визначених у розділі 5 договору, з урахуванням умов розділів 6, 7 договору, відповідно до додатку № 1 "Договірні величини постачання електричної енергії і потужності споживачу" та додатку № 2 "Порядок розрахунків".

Розрахунковий період встановлено відповідача з 01 числа місяця до такого ж числа наступного місяця (п. 1 додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору).

У п. 5 додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору сторони погодили, остаточний розрахунок відповідача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого позивачем рахунка, відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом) протягом 5 банківських днів з дня його отримання.

Пунктом 4.2.1 договору сторони передбачили відповідальність споживача за порушення ним термінів, визначених додатком № 2 до договору "Порядок розрахунків", у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу, індекс інфляції та 3% річних.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач свої зобовязання за договором про постачання електричної енергії № 53999.01 від 29.12.2006р. виконав належним чином та у період з листопада 2014 року по квітень 2015 року здійснив відпуск електричної енергії відповідачу.

Проте, як стверджує позивач, відповідач умови укладеного договору щодо своєчасної та повної оплати вартості використаної (купленої) електричної енергії не виконав, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 28 510,84грн. пені та 2 498,20грн. 3% річних, нарахованих за несплачену суми боргу з електричної енергії, що була спожита відповідачем за період з листопада 2014р. по квітень 2015р.

Надаючи правову кваліфікацію спірним відносинам суд виходить з наступного.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про застосування до відповідача наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України та неустойки у вигляді сплати пені за порушення строків внесення платежів за договором про постачання електричної енергії № 53999.01 від 29.12.2006р.

В силу ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Водночас ст.614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

За приписами до ст.625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що на виконання Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік, Кабінетом Міністрів України 04.06.2015р. було прийнято постанову № 375 Про затвердження порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

За умовами п. 3 вказаної постанови, підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості.

З матеріалів справи судом вбачається, що на виконання приписів вказаної постанови між учасниками розрахунків, в тому числі за участю Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" (сторона четверта) та Акціонерної компанії "Харківобленерго" (сторона п'ята) було укладено договір про організацію взаєморозрахунків № 37Е/56 від 04.08.2015р., відповідно до умов якого сторони за взаємною згодою погодили послідовність виконання сторонами договору, а саме: відповідач зобовязався перерахувати на рахунок позивача кошти в сумі 1 519 875,00грн. для погашення заборгованості за електричну енергію, спожиту у 2014-2015р.р. за договором № 53999.01 від 29.12.2006р.

У відповідності до п.12 договору № 37Е/56 від 04.08.2015р. сторони дійшли згоди не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Вищезазначеним договором про організацію взаєморозрахунків сторони також погодили, що після виконання цього договору вони не будуть мати одна до одної жодної претензії стосовно предмету договору (п.17 договору № 37Е/56 від 04.08.2015р.).

За умовами п.15 укладеного договору про організацію взаєморозрахунків сторони узгодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Таким чином, сторони, цим договором фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за електричну енергію, спожиту у 2014-2015р.р. за договором № 53999.01 від 29.12.2006р.

Саме такий правовий висновок зроблений Верховним судом України по аналогічним справам: від 09.09.2014р. (господарська справа № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, № 5011-35/1533-2012-19/522-2012), від 30.09.2014р. (господарська справа № 922/2339/13), від 01.07.2015р. (господарська справа № 924/1230/14).

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, а тому суд не приймає заперечення позивача про те, що договір про організацію взаєморозрахунків № 375Е/56 від 04.08.2015р. не змінює зобов'язання сторін за договором про постачання електричної енергії № 53999,01 від 29.12.2006р.

Дослідивши матеріали справи судом вбачається, що на виконання п. 7 договору про організацію взаєморозрахунків № 37Е/56 від 04.08.2015р. відповідач перерахував на рахунок Акціонерної компанії "Харківобленерго" заборгованість за електричну енергію в розмірі 1 519 875,00грн., спожиту у 2014-2015р.р. згідно з договором про постачання електричної енергії № 53999.01 від 29.12.2006р., що підтверджується копією платіжного доручення № 2 від 20.08.2015р.

Таким чином, зобовязання за договором № 37Е/56 від 04.08.2015р. в частині погашення заборгованості відповідача за договором про постачання електричної енергії № 53999.01 від 29.12.2006р., спожитої у 2014-2015р.р., були повністю виконані.

Таким чином, розрахунки за поставлену електричну енергію відбулися у порядку та строки, передбачені договором про організацію взаєморозрахунків.

Враховуючи те, що сторонами у договорі про організацію взаєморозрахунків був змінений строк та порядок проведення розрахунків за електричну енергію, спожиту у 2014-2015р.р. за договором № 53999.01 від 29.12.2006р. та те, що сторони у договорі про організацію взаєморозрахунків погодили, що після виконання договору вони не будуть мати одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені та 3% річних за прострочення оплати енергії, спожитої у 2014-2015р.р. за договором про постачання електричної енергії № 53999.01 від 29.12.2006р.

Саме така правова позиція викладена Верховним судом України у постановах по аналогічним справам: від 09.09.2014р. (господарська справа № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, № 5011-35/1533-2012-19/522-2012), від 30.09.2014р. (господарська справа № 922/2339/13), від 01.07.2015р. (господарська справа № 924/1230/14).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору при відмові в позові покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 09.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_3