РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015Справа №910/24718/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Чистий світ технології"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Група Рітейлу України"
провизнання недійсним договору в частині
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаЛогвінський О.Л. - представник;
від відповідачане з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чистий світ технології" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Група Рітейлу України" та просить суд визнати недійсним п.2.1.4 договору №24/03 від 01.04.2015 в частині забезпечення схоронності купівельних візків та дитячих візків та п.5.3 договору №/24/03 від 01.04.2015.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані пункти договору №24/03 від 01.04.2015 суперечать чинному законодавству України та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, оскільки сторонами не було погоджено суттєві умови зберігання купівельних візків, у зв'язку з чим позивач не може забезпечити їх схоронність у години, в які послуги згідно договору не надаються, а саме з 00:00 до 08:00, а крім цього позивач не має можливості відповідати за схоронність купівельних візків, які постійно знаходяться у користуванні клієнтів та працівників замовника (ТРЦ "Караван"). У зв'язку з чим позивач стверджує, що п.2.1.4 договору №24/03 від 01.04.2015 в частині забезпечення схоронності купівельних візків та дитячих візків та п.5.3 цього договору, який передбачає відповідальність за нестачу купівельних візків, підлягають визнанню недійсними в судовому порядку. При цьому, як стверджує позивач договір №24/03 від 01.04.2015 містить в собі елементи договору про надання послуг та договору зберігання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/24718/15 та розгляд справи призначено на 07.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін, та поданим позивачем клопотанням про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 05.11.2015.

В судовому засіданні 05.11.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача в судове засідання 05.11.2015 не з'явились. Відповідач причини неявки суду не повідомив, про проведення судових засідань був повідомлений належним чином. 01.10.2015 через канцелярію Господарського суду міста Києва надав суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав недійсності правочину, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, шо обумовлені ним. Як стверджує відповідач, зміст укладеного між сторонами договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, договір підписано ОСОБА_3, яка відповідно до наказу №4 від 14.08.2013 є директором підприємства - позивача та має необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення відповідного договору, договір укладено сторонами після проведення переговорів, за взаємною згодою, а доказом того, що при укладенні договору позивач не заперечував проти викладених в ньому умов є відсутність протоколу розбіжностей до договору, а отже, при укладенні договору волевиявлення позивача відповідало його внутрішній волі та позивач усвідомлював значення своїх дій. Доказів зворотного позивачем не надано. Як стверджує відповідач, при укладанні договору №24/03 від 01.04.2015 сторони передбачили в ньому умови, які вважали необхідними для роботи, серед яких були умови щодо обов'язків позивача своєчасно збирати, транспортувати купівельні та дитячі візки, а також забезпечення їх схоронності (п. 2.1.4), а у разі втрати візків, п.5.3 цього договору передбачена відповідальність позивача у вигляді сплати штрафу відповідачу. Відповідач вказує на те, що за умов підписання сторонами договору в тій чи іншій редакції, вважається що ними досягнути згоди по умовам, які викладені в договорі, в тому числі і по істотним умовам договору (як обов'язковим - передбаченим чинним законодавством України, так і тим, що включені до договору за бажанням сторін). На думку відповідача, позовні вимоги є безпідставними та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чистий Світ Технології" (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Група Рітейлу України" (замовник, відповідач) укладено договір №24/03 (договір) відповідно до умов якого, виконавець надає замовнику послуги з обслуговування купівельних візків замовника, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити належним чином надані послуги на умовах, визначених цим договором (п.1.1), під послугами з обслуговування купівельних візків, в межах цього договору, сторони розуміють: збирання, транспортування купівельних візків з території будівлі Торгівельно-розважального комплексу "Караван" за адресою: м. Київ, вул. С.Сосніних, 17 та прилеглої території до спеціально відведених місць ("Паркінг боксів"). Територія обслуговування та розташування Паркінг боксів зазначені в Дислокації (додатку №1) до цього договору. (п.1.2), перелік прийнятих виконавцем в обслуговування купівельних візків затверджується сторонами в додатках до цього договору, які підписуються уповноваженими представниками сторін (п.1.3), виконавець зобов'язаний (п.2.1): щоденно в період з 08.00 до 24.00 надавати послуги на умовах визначених цим договором (п.2.1.1), прийняти в обслуговування купівельні візки та дитячі візки (фан-мобілі) за переліком відповідно до п.1.3. цього договору. В разі змін у кількості або складі прийнятих в обслуговування купівельних візків, сторони узгоджують новий перелік та підписують перелік у новій редакції (п. 2.1.2), забезпечити участь своєї уповноваженої особи у спільній з замовником щомісячній та позачерговій інвентаризації купівельних візків, що знаходиться в обслуговуванні виконавця, за наслідками якої сторони підписують акт інвентаризації. Інвентаризація проводиться сторонами до 25 числа кожного поточного місяця обслуговування (п. 2.1.3), забезпечувати своєчасне збирання, транспортування та схоронність купівельних візків та дитячих візків (фан-мобілів) замовника (п.2.1.4), своєчасно здійснювати збір купівельних візків по всій території ТРК "Караван" та прилеглої території; своєчасно транспортувати купівельні візки до Паркінг боксів, рівномірно та впорядковано заповнювати Паркінг бокси купівельними візками (п. 2.1.5), не допускати захаращування приміщень ТРК "Караван" та прилеглої території порожніми купівельними візками та підтримувати постійну укомплектованість ними Паркінг боксів в приміщенні будівлі в кількості не менш 70 шт. в кожному (п. 2.1.6), не допускати транспортування купівельних візків по приміщенню будівлі ТРК "Караван" в кількості більше 7 шт. одночасно та забезпечувати безпеку пересування транспортних засобів та фізичних осіб (п. 2.1.7), під час надання послуг забезпечувати дотримання правил охорони праці та пожежної безпеки (п. 2.1.8), своєчасно та в письмовій формі повідомляти замовника про знищення, пошкодження або протиправні посягання третіх осіб на купівельні візки та дитячі візки (фан-мобілі), які знаходяться в обслуговуванні виконавця (п. 2.1.9), до 5-го числа кожного місяця, наступного за звітним, складати та направляти замовнику 2 підписаних екземпляра акту приймання - передачі наданих послуг (п. 2.1.10), визначити особу, уповноважену від його імені приймати в обслуговування від замовника купівельні візки, підтвердивши її повноваження згідно з діючим законодавством України (п. 2.1.11), дотримуватись Положення про корпоративні принципи діяльності та поведінки працівників та правил взаємодії з охороною (п.2.1.12), в тому випадку, якщо за наслідками інвентаризації буде встановлена нестача купівельних візків, яка буде перевищувати 2 (дві) штуки, виконавець сплачує замовнику штраф з розрахунку 5010,00 грн. за кожен наступний втрачений купівельний візок (п.5.3).

Провівши інвентаризацію візків відповідач встановив, що було втрачено 26 купівельних візків, у зв'язку з чим пред'явив позивачу претензію за вих. №155/15 від 02.07.2015 про сплату штрафу згідно п.5.3 договору у розмірі 130260,00 грн. та відшкодування збитків у розмірі 116696,12 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що п.2.1.4 договору №24/03 від 01.04.2015 в частині забезпечення схоронності купівельних візків та дитячих візків і п.5.3 цього договору, який передбачає відповідальність позивача за нестачу купівельних візків суперечать чинному законодавству України та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, оскільки сторонами не було погоджено суттєві умови зберігання купівельних візків, у зв'язку з чим позивач не може забезпечити їх схоронність у години, в які послуги згідно умов договору не надаються, а саме з 00:00 до 08:00, а крім цього позивач не має можливості відповідати за схоронність купівельних візків, які постійно знаходяться у користуванні клієнтів та працівників замовника (ТРЦ "Караван").

За твердженням сторін, з якими погоджується суд, договір №24/03 від 01.04.2015 містить в собі елементи договору про надання послуг та договору зберігання, тобто є змішаним.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 902 Цивільного кодексу України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Статтею 905 Цивільного кодексу України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ст. 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

За змістом ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Частиною 1 ст. 942 Цивільного кодексу України визначено, що зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Статтею 944 Цивільного кодексу України визначено, що зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Частиною 1 ст. 950 Цивільного кодексу України передбачено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Укладений між сторонами договір містить елементи договору зберігання та договору про надання послуг.

Зокрема, сторонами в договорі передбачений обов'язок позивача надавати відповідачу послуги з обслуговування купівельних візків - їх збирання, транспортування по території обслуговування та забезпечення схоронності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 217 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

За змістом п.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним. Так само за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

Пунктом 2.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 визначено, що у разі вирішення спору про недійсність правочину (договору), зміст якого містить елементи різних договорів (змішаний договір - частина друга статті 628 ЦК України), господарському суду слід виходити з такого. Якщо в законі не передбачено вид договору, то господарюючі суб'єкти вправі самостійно визначати свої взаємовідносини через договори, що містять елементи різних договорів, і навіть таких, що не передбачені чинним законодавством, але оптимально регулюють їх права і обов'язки. У таких випадках господарському суду необхідно дати оцінку усім умовам договору, з'ясувати законність застосування актів законодавства, елементи яких складають зміст договору, та обставини їх виконання, і, приймаючи рішення, застосувати законодавство, яке відповідає умовам договору та діям сторін й вирішити питання щодо законності частин договору за правилами, що стосуються визнання правочинів недійсними.

За висновками суду, зміст укладеного між сторонами договору, в т.ч. і оспорюваних пунктів договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, договір, з боку позивача підписано ОСОБА_3, яка є директором підприємства - позивача та має необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення відповідного договору, договір укладено сторонами за взаємною згодою, а доказом того, що при укладенні договору позивач не заперечував проти викладених в ньому умов є відсутність протоколу розбіжностей до договору, а отже, при укладенні договору волевиявлення позивача відповідало його внутрішній волі та позивач усвідомлював значення своїх дій.

Фактично, спір виник саме з правовідносин щодо зберігання позивачем майна відповідача - відповідач звернувся до позивача з вимогою про сплату штрафу та збитків за втрачені купівельні візки. За твердженнями позивача, неможливість забезпечити схоронність купівельних візків свідчить про те, що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, у зв'язку з чим є недійсним. Однак, такі доводи суд відхиляє, оскільки позивач помилково ототожнює підстави, з яких правочин може бути визнаний недійсним, та підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань, що виникли з такого правочину.

При укладанні договору №24/03 від 01.04.2015 сторони досягли згоди з усіх умов, які викладені ними в договорі, в тому числі і по істотним умовам договору (як обов'язковим - передбаченим чинним законодавством України, так і тим, що включені до договору за бажанням сторін), зокрема і передбачили обов'язки позивача своєчасно збирати, транспортувати купівельні та дитячі візки, а також забезпечити їх схоронність (п. 2.1.4). Оскільки фактичні обставини у даному спорі, з якими закон пов'язує недійсність правочину відсутні, підстави для задоволення позову відсутні.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, у зв'язку із відмовою в задоволенні позову, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 10.11.2015.

Суддя Ю.М.Смирнова