ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про призначення експертизи

"10" листопада 2015 р. Справа № 911/3188/15

за позовом публічного акціонерного товариства Альфа-Банк, м. Київ

до відповідача публічного акціонерного товариства Енергетична компанія Севастопольенерго, м. Вишневе

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

товариства з обмеженою відповідальністю ВС Енерджі Інтернейшнл Україна, м. Київ

про стягнення 60 721 711,12 доларів США

Головуючий суддя О.В. Конюх,

судді А.Ю. Кошик та Т.Д. Лилак

представники учасників провадження:

від позивача: ОСОБА_1, уповноважена, довіреність від 02.10.2015 № 001917/15;

від відповідача: ОСОБА_2, уповноважена, довіреність від 29.04.2015 № 01/031-15;

від третьої особи: ОСОБА_3, уповноважена, довіреність від 20.08.2015 № 106/0/17-15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

в провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/3188/15 за позовом публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до публічного акціонерного товариства Енергетична компанія Севастопольенерго, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю ВС Енерджі Інтернейшнл Україна, про стягнення 60 721 711,12 доларів США.

Позов обґрунтований тим, що 04.07.2012 між публічним акціонерним товариством Альфа-Банк (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю ВС Енерджі Інтернейшнл Україна (позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 19-МВ/12 та в наступному - низку додаткових угод до кредитного договору. На виконання умов договору позивачем надавались позичальнику кредитні кошти протягом строку дії кредитної лінії в межах встановленого ліміту. У звязку із несвоєчасним та неповним виконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, у нього утворилась заборгованість перед банком у сумі 60721 711,12 доларів США. 26.02.2013 між публічним акціонерним товариством Енергетична компанія Севастопольенерго (поручитель) та публічним акціонерним товариством Альфа-Банк (банк) було укладено договір поруки № 09-П/13, за умовами якого поручитель поручився перед банком за виконання товариством з обмеженою відповідальністю ВС Енерджі Інтернейшнл Україна зобовязань за договором про відкриття кредитної лінії № 19-МВ/12 від 04.07.2012. Відтак, позивач, у звязку із несвоєчасним та неповним виконанням позичальником своїх зобовязань за договором, просить стягнути з відповідача як поручителя боржника заборгованість у сумі 60 721 711,12 доларів США (заборгованість по тілу кредиту, по процентам за користування кредитом та пеня).

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.07.2015 порушено провадження у справі. За клопотаннями сторін розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою від 29.09.2015 судом в порядку ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України призначено колегіальний розгляд справи № 911/3188/15.

Ухвалою від 05.10.2015 справу прийнято до провадження колегією суддів у складі: суддя О.В. Конюх головуюча, судді Т.Д. Лилак та А.Ю. Кошик, а розгляд призначено на 10.11.2015.

09.11.2015 через канцелярію господарського суду Київської області надійшла заява позивача № 94831-11б/б від 09.11.2015, в якій він викладає мотивувальну та прохальну частини позовної заяви у новій редакції. Зокрема, у прохальній частині просить суд стягнути з відповідача 83 002 825,03 доларів США та 153 850 809,38 грн.

Розглянувши подану позивачем заяву, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, об'єднання позовних вимог, зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Зазначена позиція викладена в пункті 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18.

За таких обставин, подана позивачем заява від 09.11.2015р. № 94831-11-б/б за правовим змістом є заявою про збільшення розміру позовних вимог. Водночас, надане ст. 22 Господарським процесуальним кодексом України позивачу право до прийняття рішення у справі збільшити розмір позовних вимог, не звільняє його від обов'язку при поданні відповідної заяви надіслати її копію сторонам відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки позивачем на надано суду доказів направлення заяви № 94831-11б/б від 09.11.2015 відповідачу та третій особі, остання судом до розгляду не приймається.

09.11.2015 через канцелярію господарського суду Київської області надійшли клопотання відповідача та третьої особи про призначення у справі експертизи з метою встановлення дійного розміру заборгованості за кредитним договором. Вказані клопотання обґрунтовані тим, що розрахунок позивача, викладений в позовній заяві, та розрахунок позивача, що доданий до позовної заяви, є різними, а з наявних в справі документів неможливо встановити дійний розмір заборгованості без дослідження первинних документів. Крім того, третя особа надала суду контррозрахунок, згідно з яким сума заборгованості позичальника перед банком є значно відмінною від заявленої позивачем.

В судовому засіданні 10.11.2015 представники сторін надали свої пояснення, а суд розглянув клопотання відповідача та третьої особи про призначення у справі експертизи.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про судову експертизу судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у ст. 31 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто в разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В матеріалах справи містяться суперечливі розрахунки позивача та третьої особи, для перевірки яких необхідно дослідити великий об'єм первинних бухгалтерських документів, значний масив платежів, що здійснювались банком на користь позичальника та позичальником на користь банку. Крім того, судом встановлено, що пеня позивачем та третьою особою розрахована не у відповідності до чинного законодавства.

Так, Верховний Суд України у постанові від 01.04.2015 у справі 3-29гс15 зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

Відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного, для цілей розрахунку пені грошове зобовязання в іноземній валюті має бути переведене у гривню за курсом НБУ на день виникнення прострочення і пеня на дану суму заборгованості (в гривні) має розраховуватись в гривні в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період існування прострочення, але не більше ніж за 6 місяців (частина 6 ст. 232 ГК України), якщо інший період не встановлений договором.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач у справі не є позичальником за кредитним договором, у звязку з чим позбавлений можливості подати суду письмові докази (первинні бухгалтерські документи) на підтвердження або спростування розміру заборгованості, суд вважає за необхідне призначити судову економічну експертизу у даній справі з метою встановлення реальної суми заборгованості, а також розміру пені.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, остаточне коло питань, які мають бути розяснені судовим експертом, встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України Про судову експертизу».

Визначаючись з експертною установою, яка проводитиме експертизу, господарський суд враховує положення пункту 1.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року №144/5) за приписами якої, експертизи проводяться, як правило, за зонами регіонального обслуговування.

Витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи (п. 23 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи).

З огляду на наведене, керуючись статтями 41, 86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Призначити у справі № 911/3188/15 судову економічну експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

2. На вирішення експерта винести наступні питання:

1) який дійсний розмір заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю ВС Енерджі Інтернейшнл Україна з тіла кредиту, зі сплати процентів за користування кредитом перед публічним акціонерним товариством Альфа-Банк згідно договору про відкриття кредитної лінії № 19-МВ/12 від 04.07.2012 та додаткових угод до нього?

2) який дійсний розмір пені, який належить до стягнення у звязку із простроченням повернення кредиту та сплати процентів товариством з обмеженою відповідальністю ВС Енерджі Інтернейшнл Україна згідно договору про відкриття кредитної лінії № 19-МВ/12 від 04.07.2012 та додаткових угод до нього з врахуванням положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та постанови Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі 3-29гс15?

3. Надати Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6) для здійснення експертизи матеріали господарської справи № 911/3188/15.

4. Попередити експерта, який буде здійснювати судову експертизу, про кримінальну відповідальність відповідно до ст. ст.384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивого висновку або відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків.

5. Покласти на відповідача публічне акціонерне товариство «Енергетична компанія «Севастопольенерго» витрати, повязані з проведенням даної експертизи. Копію договору та документу на сплату вартості експертизи надати суду для адекватного вирішення питання розподілу судових витрат.

6. Попередити учасників провадження у справі про кримінальну відповідальність згідно ст. 382 КК України за невиконання рішень, ухвал суду, що набрали законної сили.

7. Київському науково-дослідному інституту судових експертиз по закінченню експертизи висновок, матеріали господарської справи № 911/3188/15, а також документи стосовно витрат, повязаних з проведенням експертизи, невідкладно повернути господарському суду Київської області.

Ухвала господарського суду Київської області від 10.11.2015 у справі № 911/3188/15 набирає законної сили в день її прийняття та є обовязковою для виконання на всій території України

Головуючий суддя О.В. Конюх

Суддя А.Ю. Кошик

Суддя Т.Д. Лилак