РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015Справа №910/21667/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «АВЕР-ТЕХ»
простягнення 174 802,50 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Куренець О.С.
від відповідача:Шиманська Н.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» (надалі - «Банк») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕР-ТЕХ» (надалі - «Товариство») про стягнення 174 802,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з закінченням строку дії договору оренди №118 від 01.04.2012 р., існують підстави для стягнення з відповідача гарантійного платежу у розмірі 174 802,50 грн., внесеного позивачем з метою забезпечення виконання зобов'язань за таким договором.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.08.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 30.09.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.09.2015 р. розгляд справи відкладено на 28.10.2015 р. у зв'язку із неявкою представника в судове засідання та неподанням витребуваних доказів.

23.10.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подані заперечення на позовну заяву, в яких відповідач вказував, що за рахунок вказаної суми гарантійного платежу була погашена заборгованість з орендної плати, а також здійснений ремонт приміщення.

В судовому засіданні 28.10.2015 р. судом оголошувалась перерва на 04.11.2015 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав суду додаткові пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, вимоги ухвали суду виконала, надала пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2012 р. між Товариством (орендодавець) та Банком (орендар) було укладено договір оренди №118 (надалі - «Договір»), відповідно до умов п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в платне тимчасове користування нежитлове приміщення, яке знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Пимоненко, 13-Ж, корпус 2:

- на першому поверсі адміністративної будівлі загальною площею 388,45 кв.м.

За змістом п. 2.1 Договору вказане в п. 1.1 договору приміщення повинно бути передане орендодавцем та прийнято орендарем не пізніше 01.04.2012 р.

Згідно з п. 3.1 Договору строк оренди складає з дня передання приміщення орендодавцем орендарю та до 31.03.2015 р. включно. Датою передання є дата підписання сторонами акту приймання-передачі.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що після підписання договору орендар на підставі рахунків орендодавця протягом 3 днів, але не пізніше 5 числа наступного місяця, зобов'язується вносити на поточний рахунок орендодавця місячну орендну плату, обумовлену в п. 4.2 договору. Рахунки на оплату орендної плати виставляються щомісячно за поточний місяць.

Відповідно до п. 4.8 Договору після підписання даного договору орендар зобов'язаний внести на розрахунковий рахунок орендодавця гарантійний платіж у розмірі 174 802,50 грн.

Пунктом 5.2 Договору погоджено, що гарантійний платіж у розмірі 116 535,00 грн. повертається орендодавцем протягом 15 банківських днів після закінчення строку оренди та передання приміщень орендодавцю за умови належного виконання орендарем зобов'язань за договором (при відсутності заборгованості за платежами, своєчасним та належним звільненням та переданню приміщення).

Згідно з п. 5.3 Договору гарантійний платіж у розмірі 58 267,50 грн. використовується на ремонт приміщень після закінчення строку оренди, а також приведення їх у стан, який існував до проведення орендодавцем всіх поліпшень за вимогою орендаря.

Додатковою угодою №3 від 28.02.2014 р. до Договору сторонами було погоджено продовжити строк дії Договору до 28.02.2015 р. включно.

На виконання умов Договору позивачем був внесений на рахунок відповідача гарантійний платіж у розмірі 174 802,50 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №55971 від 30.04.2009 р. та №57637 від 06.08.2009 р. та угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 01.04.2012 р.

12.03.2015 р. на адресу відповідача позивачем було направлено повідомлення про те, що 04.03.2015 р. ним було звільнено орендоване приміщення у зв'язку з закінченням строку дії Договору, передано представнику відповідача ключі від приміщення, а також направлено на підписання акт прийому-передачі приміщення.

24.07.2015 р. позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про повернення на його рахунок грошових коштів у розмірі 174 802,50 грн., сплачених в якості гарантійного платежу на виконання умов Договору.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 174 802,50 грн.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі відповідачем в оренду, прийняття позивачем та користування ним спірними приміщеннями за Договором у період з 01.04.2012 р. по 28.02.2015 р.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.2 Договору погоджено, що гарантійний платіж у розмірі 116 535,00 грн. повертається орендодавцем протягом 15 банківських днів після закінчення строку оренди та передання приміщень орендодавцю за умови належного виконання орендарем зобов'язань за договором (при відсутності заборгованості за платежами, своєчасним та належним звільненням та переданню приміщення).

Таким чином, за наслідками закінчення строку дії Договору та повернення приміщення, відповідач зобов'язаний був повернути на користь позивача гарантійний платіж у розмірі 116 535,00 грн. протягом 15 банківських днів.

Згідно частини другої статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Матеріалам справи підтверджується, що строк дії Договору закінчився 28.02.2015 р., а відтак згідно положень п. 8.1 Договору позивач був зобов'язаний повернути орендоване приміщення на користь позивача протягом 3 робочих днів.

12.03.2015 р. на адресу відповідача позивачем було направлено повідомлення про те, що 04.03.2015 р. ним було звільнено орендоване приміщення у зв'язку з закінченням строку дії Договору, передано представнику відповідача ключі від приміщення, а також направлено на підписання акт прийому-передачі приміщення.

При цьому, факт звільнення позивачем орендованого приміщення та передання ключів від нього не заперечується відповідачем у листі №130 від 13.03.2015 р.

В силу ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, відповідач вчинив всі залежні від нього дії з метою повернення з оренди спірного приміщення (тобто, повернув таке приміщення з користування та надав на підписання відповідачу акт приймання-передачі).

В свою чергу відповідачем вказаний акт приймання-передачі підписаний не був, а 13.03.2015 р. на адресу позивача був направлений акт приймання-передачі у власній редакції із зазначенням недоліків та пошкоджень, що були завдані позивачем за час користування орендованим майном.

Вказані дії свідчать про те, що відповідач як кредитор, відмовляється від прийняття належного виконання, запропонованого боржником, а тому, відповідно до положень ст. 613 Цивільного кодексу України є таким, що прострочив.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо припинення дії Договору внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, а також виконання позивачем обов'язку з передання приміщення протягом 3 робочих днів з моменту закінчення такого строку, суд вважає доведеним позивачем факт настання строку для повернення відповідачем грошових коштів у розмірі 116 535,00 грн., сплачених в якості гарантійного платежу.

Крім того, згідно з п. 5.3 Договору гарантійний платіж у розмірі 58 267,50 грн. використовується на ремонт приміщень після закінчення строку оренди, а також приведення їх у стан, який існував до проведення орендодавцем всіх поліпшень за вимогою орендаря. За погодженням, одна із сторін в строки, згідно п. 8.1 договору, надає іншій стороні на погодження кошторис витрат, складений спеціалізованою організацією (підрядником). У випадку проведення ремонтних робіт (відновлювальних робіт) згідно погодженого сторонами кошторису, орендарем (замовником), орендодавець, після прийняття фактично виконаних робіт, повертає протягом 3 банківських днів суму гарантійного платежу в розмірі орендної плати за перший місяць оренди на банківський рахунок орендодавця. При проведенні робіт орендодавцем (замовником), він перераховує на банківський рахунок орендаря частину гарантійного платежу, що перевищує суму кошторису, протягом 3 банківських днів після погодження кошторису сторонами, а також замовником та підрядником.

Відповідач вказує, що сума гарантійного платежу у розмірі 72 199,72 грн. була використана для проведення відновлювальних робіт у звільнених позивачем приміщеннях, які орендувалися на підставі Договору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За змістом ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказів погодження сторонами кошторису ремонтних робіт, складеного у відповідності з п. 5.3 Договору.

З огляду на викладене, здійснення відповідачем робіт з відновлення технічного стану орендованого приміщення відбувалося самостійно та використання грошових коштів, сплачених позивачем в якості гарантійного платежу, на проведення таких робіт суперечить приписам п. 5.3 Договору та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

24.07.2015 р. позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про повернення на його рахунок грошових коштів у розмірі 174 802,50 грн., сплачених в якості гарантійного платежу на виконання умов Договору.

Таким чином, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання з повернення суму гарантійного платежу у розмірі 174 802,50 грн. на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору у розмірі 174 802,50 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Товариством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Твердження відповідача про зарахування гарантійного платежу в якості погашення існуючої у позивача заборгованості з орендної плати у розмірі 84 003,88 грн. та комунальних платежів у розмірі 28 208,00 грн. не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині з огляду на таке.

По-перше, пунктом 4.1 Договору передбачено, що після підписання договору орендар на підставі рахунків орендодавця протягом 3 днів, але не пізніше 5 числа наступного місяця, зобов'язується вносити на поточний рахунок орендодавця місячну орендну плату, обумовлену в п. 4.2 договору. Рахунки на оплату орендної плати виставляються щомісячно за поточний місяць.

За змістом п. 4.4 Договору всі витрати орендодавця, пов'язані з утриманням приміщення, включаючи комунальні послуги (експлуатаційні витрати), використання електроенергії, телефонних ліній, страхування, послуги по охороні та утриманням приміщення, інші витрати відшкодовуються орендодавцю орендарем на підставі обґрунтованих рахунків орендодавця. Вказані рахунки підлягають до сплати протягом 5 днів з дня їх передання, але не пізніше 5 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 4.5 Договору при передачі рахунку (інших документів) дата передачі вказується в переліку документів, що передаються, представником орендаря із зазначенням ПІБ та посади особи, яка отримала, а у випадку відмови орендаря - із зазначенням ПІБ та посади особи, яка не отримала, а також причини відмови.

Таким чином, умовами Договору зобов'язання позивача з оплати вартості орендної плати та інших послуг ставиться в залежність від факту виставлення відповідачем обґрунтованих рахунків на оплату в порядку, встановленому п. 4.5 Договору.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту виставлення позивачу рахунків на оплату вартості орендної плати та комунальних платежів за лютий 2015 року станом на момент виникнення у нього зобов'язання повернути суму гарантійного платежу, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про неправомірність утримання ним такого гарантійного платежу.

По-друге, на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 р. №83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 прийнято рішення №26 про запровадження з 06.02.2015 року по 06.05.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 р. № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 року № 113 про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» з 05.06.2015 р.

Положеннями ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 1 вказаного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів»).

Положеннями ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Отже, з огляду на зазначене вище, та враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» задоволення вимог кредиторів банку, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії позивача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для відповідача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред'явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», при цьому задоволення вимог окремого кредитора - юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

З урахуванням викладеного, у випадку існування у позивача заборгованості перед відповідачем з орендної плати та інших платежів, останній не був позбавлений права звернутися з відповідними вимогами до позивача в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За таких обставин, за відсутності підстав для утримання відповідачем суми гарантійного платежу, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Банку грошових коштів у розмірі 174 802,50 грн.

Частиною 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕР-ТЕХ» (04050, м. Київ, вул. Пимоненка, 13-ж; ідентифікаційний код 21665318) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» (04053, м. Київ, вул. Артема, 15; ідентифікаційний код 20025456) грошові кошти у розмірі у розмірі 174 802 (сто сімдесят чотири тисячі вісімсот дві) грн. 50 коп. Видати наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕР-ТЕХ» (04050, м. Київ, вул. Пимоненка, 13-ж; ідентифікаційний код 21665318) в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 496 (три тисячі чотириста дев'яносто шість) грн. 05 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.11.2015 р.

Суддя В.П. Босий