РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015 Справа № 910/24598/15

За позовом Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська авіаційна компанія «ВЕЛЕС»

про стягнення 42 420, 00 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: Лісовський Р.В. за довіреністю № 4277 від 17.12.2014 р.;

від відповідача: Пінтов В.В. за довіреністю б/н від 08.10.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська авіаційна компанія «ВЕЛЕС» (далі - відповідач) про стягнення 42 420, 00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між сторонами Договору, ним було надано відповідачу послуги зберігання, які відповідач в строк, визначений Договором не оплатив у повному обсязі, з огляду на що у нього утворився борг в сумі 42 420, 00 грн. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/24598/15, її розгляд призначено на 13.10.2015 р.

13.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 13.10.2015 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 13.10.2015 р. не з'явився, проте 09.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.10.2015 р. розгляд справи було відкладено на 03.11.2015 р.

02.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи у справі та відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, вказуючи на те, що ним ще в 2013 році було виявлено нестачу окремих деталей на спірних гвинтокрилах, з огляду на що він вимагав у позивача усунути недоліки зберігання, але після того, як протягом року позивач їх так і не усунув, - призупинив оплату послуг зберігання.

03.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи у справі та письмові пояснення, в яких він повторно наголошує на тому, що ним було виявлено нестачу окремих деталей на спірних гвинтокрилах.

Також, від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване необхідністю організувати та провести перевірки наявності та комплектності майна, переданого на зберігання.

Розглянувши вказане клопотання, суд вирішив його відхилити в силу необґрунтованості. Так, суд бере до уваги, що предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення боргу за послуги зберігання майна відповідача за відповідний період. Питання наявності та комплектності спірного майна станом на момент вирішення даного спору по суті - виходить за його межі. Якщо відповідач вважає, що спірне майно станом на сьогодні було втрачено, або пошкоджено, він не позбавлений можливості звернутись з окремим позовом до суду про відшкодування його вартості, як це передбачено ст. 951 ЦК України.

У судовому засіданні 03.11.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2013 р між позивачем (зберігач) та відповідачем (поклажодавець) було укладено Договір зберігання № 406-13 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого поклажодавець передає зберігачу, а зберігач приймає на зберігання та зобов'язується повернути поклажодавцеві у схоронності майно, перелік та кількість якого наведено в Додатку № 1 до цього Договору.

Згідно вказаного переліку на зберігання позивачу було передано 9 вертольтів Мі-8Т та 1 вертоліт Мі-14ПС.

Відповідно до п. 2.3.4. п. 2.3. Договору було визначено, що поклажодавець зобов'язаний своєчасно вносити плату за зберігання майна.

У розділі 4 Договору сторони погодили ціну та порядок розрахунків за Договором.

Так, згідно з п. 4.1. Договору вартість зберігання майна складає 606, 00 грн. з урахуванням ПДВ за одиницю.

Відповідно до п. 4.2. Договору, розрахунок за надані зберігачем послуги здійснюється поклажодавцем щомісячно на підставі виставленого рахунку у строк не більше 7-ми банківських днів з дня виставлення рахунку.

Пунктом 8.1 Договору його сторони передбачили, що він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Строк дії цього Договору починається з моменту, визначеного в п. 8.1. цього Договору та закінчується 31.12.2014 р.

29.12.2014 р. сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до якої продовжили термін дії Договору до 31.12.2015 р.

Як зазначає позивач, ним були надані послуги зберігання відповідачу на суму 109 080, 00 грн., про що було складено акти приймання-передачі наданих послуг від 19.06.2014 р., 19.07.2014 р., 19.08.2014 р., 19.09.2014 р., 19.10.2014 р., 19.11.2014 р., 19.12.2014 р., 19.01.2014 р., 19.02.2015 р., 19.03.2015 р., 19.04.2015 р., 19.05.2015 р.

Останні три акти з наведених не були підписані відповідачем, проте й жодних зауважень щодо вказаних в них даних надано ним також не було.

Відповідно до п. 3.6. Договору сторони визначили, що в разі не підписання поклажодавцем акту приймання-передачі наданих послуг протягом 10 днів з дати його отримання та не надання вмотивованої письмової відмови від підписання, акт приймання-передачі наданих послуг вважається підписаний обома сторонами.

З метою оплати наданих послуг позивачем також були виставлені відповідачу відповідні рахунки.

Разом з тим, відповідач лише частково розрахувався з позивачем, перерахувавши йому 66 660, 00 грн., що підтверджується наданою позивачем випискою банку.

Таким чином, за відповідачем утворився борг в сумі 42 420, 00 грн. і в силу його несплати в добровільному порядку, позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором зберігання.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Статтею 938 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оскільки відповідач прийняв надані позивачем послуги зі зберігання відповідного майна, борг щодо їх оплати, який існує на момент вирішення даного спору по суті, має бути стягнутий з відповідача в судовому порядку.

Заперечення відповідача з приводу того, що ним було виявлено нестачу окремих деталей та документації щодо переданого на зберігання майна, суд до уваги не приймає, оскільки такі твердження не доведені належними доказами. Крім того, суд враховує, що відповідач вказуючи на порушення позивачем взятих на себе зобов'язань зі зберігання спірного майна, не відмовився у зв'язку з цим від договору та не забрав таке майно.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено обґрунтованість заявлених позивачем вимог, вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська авіаційна компанія «ВЕЛЕС» (01010, місто Київ, вулиця Суворова, будинок 4/6; ) на користь Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (41600, Сумська область, місто Конотоп, вулиця Рябошапка, 25, ) 42 420 (сорок дві тисячі чотириста двадцять) грн. 00 коп. основного боргу та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.11.2015 р.

Суддя В.С. Ломака