РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/21383/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Волкова О.Ю.

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Берізка-2000»

про стягнення 838 468,01 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Веремеєнко Т.В. - довіреність №342 від 01.10.2015 року;

від відповідача: Мєстечкін В.М. - довіреність №1 від 12.10.2015; Троценко О.М. - директор;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Волкова О.Ю. звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Берізка-2000» про стягнення 838 468,01 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Берізка-2000» не виконало умови Кредитного договору №23574-20/17-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 03.03.2014 року, щодо повернення позивачу кредиту, сплати процентів за користування кредитом.

З цих підстав позивач просив задовольнити позов стягнувши солідарно з відповідачів 752 100,00 грн. - основної заборгованості за кредитом, 17 047,60 грн. - прострочених процентах, 217,59 грн. - суми пені за несвоєчасну сплату процентів, 46 067,33 грн. - суми пені за несвоєчасне повернення кредиту, 23 035,49 грн. - відповідальності за порушення строку погашення кредиту.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.08.2015 року порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 22.09.2015 року.

В судовому засіданні 22.09.2015 року оголошено перерву до 13.10.2015 року.

13.10.2015 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Представник позивача в судовому засіданні 13.10.2015 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 13.10.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (далі по тексту - позивач, Банк, ПАТ «Банк «Київська Русь») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Берізка-2000» (далі по тексту - відповідач, ТОВ "«Берізка-2000», Позичальник) укладено Кредитний договір №23574-20/17-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі по тексту - Договір, Кредитний договір), за умовами якого Банк відкриває позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію та зобов'язується надати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі.

Згідно з п. 1.1.1. - 1.1.5. Кредитного договору, ліміт кредитної лінії 870 000,00 грн.; Кінцевий термін повернення кредиту - 27.02.2017 р.; Ціль використання кредиту поповнення обігових коштів; Тип процентної ставки - фіксована; Процентна ставка за користування кредитом - 24 % процентів річних.

Згідно п. 4.1 Кредитного договору, повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок,

У випадку порушення позичальником встановлених договором строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та наступного дня переноситься банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості позичальника за кредитом (п. 4.3 Кредитного договору).

Згідно п. 4.5 Кредитного договору, нарахування банком процентів здійснюється щомісячно за період з першого числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту.

За змістом п. 6.1.3 кредитного договору, позичальник зобов'язується своєчасно повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору, у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород банку позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікові ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. Пеня сплачується в національній валюті України за офіційним курсом гривні до валюти кредиту, встановленим НБУ на дату сплати.

Крім того, у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту або процентів позичальник зобов'язавши сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 % річних від простроченої суми за весь час прострочення (п. 8.2 Кредитного договору).

Пунктом 9.2 кредитного договору передбачено право банку зупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, винагород та штрафних санкцій, що передбачені договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору.

Позивачем виконане прийняте на себе зобов'язання у повному обсязі та перераховано кредитні кошти на рахунок відповідача, що підтверджується наступними меморіальними ордерами:

- №4428 від 04.03.2014 на суму 661 000,00 грн.

- №1436 від 17.03.2014 на суму 200 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач в порушення умови Кредитного договору не повернув позивачу кредит та не сплатив проценти за користування кредитом, а тому позивач просив суд стягнути відповідача 752 100,00 грн. - основної заборгованості за кредитом,17 047,60 грн. - прострочених процентах, 217,59 грн. - суми пені за несвоєчасну сплату процентів, 46 067,33 грн. - суми пені за несвоєчасне повернення кредиту, 23 035,49 грн. - відповідальності за порушення строку погашення кредиту.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Договір який укладено між позивачем та відповідачем-1 за своєю юридичною природою є кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Між сторонами кредитного договору згідно п.4.1, було погоджено, що повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок.

Відповідно до пункту 4.10.1. кредитного договору у позивача відкриті три поточні рахунки відповідача за №№ 001, 0014 у національній валюті і рахунок №005 у доларах США.

Як вбачається з матеріалів справи, що не спростовано позивачем, до березня 2015 року відповідач без претензій з боку позивача виконував свої обов'язки щодо повернення кредиту та сплати процентів за кредитом шляхом перерахування коштів з вищезазначених рахунків на вказані в Кредитному договорі рахунки позивача.

Однак, на підставі постанови Правління Національного банку України 19.03.2015 №190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Фонд), прийнято рішення від 19.03.2015 №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», згідно з яким з 20.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено строком на три місяця з 20.03.2015 по 19.06.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №116 від 15.06.2015 року продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у Банку до 19.07.2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 16.07.2015 №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17.07.2015р. №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://mvw.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

На підставі даної статті Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з моменту призначення в банку тимчасової адміністрації (20.03.2015 року) поточні рахунки відповідача, відкриті в Банку «Київська Русь», з яких здійснювалися строкові платежі за Кредитним договором були позивачем заблоковані і тому відповідач не мав можливості здійснювати погашення кредиту та сплату процентів, тому була допущена прострочена заборгованість по даному кредиту.

Суд констатує, так як блокування рахунків було здійснено позивачем в зв'язку з призначенням в банку тимчасової адміністрації і відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то дана обставина є підтвердженням того, що прострочення повернення кредиту та сплати процентів за кредитом починаючи з березня 2015 року виникло не з вини відповідача і тому у позивача були відсутні підстави для дострокового відкликання кредиту на підставі п.9.2. Кредитного договору, згідно повідомлення позивача від 03.07.2015р. за №5798/20.

У листі відповіді на дане повідомлення позивача від 17.07.2015р. за №25 відповідач зазначив, що готовий погасити поточну заборгованість за Кредитним договором та надалі виконувати свої зобов'язання у відповідності до умов Кредитного договору за умову отримання доступу до своїх рахунків в ПАТ «Банк «Київська Русь» та належного виконання банком своїх зобов'язань за Кредитним договором.

Однак, на даний лист позивач ніякої відповіді не надав, чим порушене право відповідача на отримання запитуваної інформації що до порядку виконання умов Кредитного договору в зв'язку з обмеженням позивачем доступу до поточних рахунків відповідача з яких здійснювалось (за умовами Кредитного договору) погашення кредиту та сплата процентів.

Не надав позивач відповіді і на лист відповідача від 20.08.2015р. №27 щодо питань погашення кредиту.

Стало неможливим відповідачу користуватися своїми банківськими рахунками у позивача і з дня винесення постанови Правління Національного банку України від 16.07.2015р. №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь».

Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що операції з відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів належить до банківських послуг, які дозволяється надавати виключно банку.

Даною нормою також встановлено, що надання банківських послуг має право здійснювати банк на підставі банківської ліцензії.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За приписом частини третьої статті 550 ЦК України кредитор не має права на неустойку (в тому числі пеню та штраф) у разі, якщо боржник згідно із статтею 617 цього Кодексу не відповідає за порушення зобов'язання.

В пункті 7.1. Кредитного договору зазначено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання будь-якого з положень Договору якщо це невиконання стало наслідком обставин непереборної сили, що знаходяться поза сферою контролю невиконуючої сторони (форс-мажорні обставини). До таких обставин зокрема віднесені набрання чинності законодавчими актами, урядовими постановами і розпорядженнями державних органів, нормативно-правовими актами Національного банку України, що прямо або опосередковано забороняють чи обмежують можливість належного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що порушення відповідачем строків погашення кредиту та сплати процентів за кредитом сталося внаслідок випадку, а саме прийняття Правлінням Національного банку України постанови від 19.03.2015 року за №190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 19.03.2015 №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», з подальшим продовженням на один місяць і дані рішення стали підставою для заборони проведення будь-яких операцій по рахунках клієнтів банку, в тому числі по рахунках відповідача, що не дало можливості належного виконання відповідачем своїх зобов'язань що до строкового погашення кредиту та сплати процентів за даним кредитом.

Враховуючи викладене, позивач неправомірно дострокового відкликав кредит за Кредитним договором, а також нарахував пеню за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне повернення кредиту, а також штрафні санкції за несвоєчасне погашення кредиту, так як прострочення сталося не з вини відповідача і відповідно до приписів статей 617, 614, 550 ЦК України звільняє відповідача від відповідальності.

З огляду на викладене, наведені у сукупності обставини є підставою для відмови у позові.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, суддя -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (04071, м. Київ, ВУЛИЦЯ ХОРИВА, будинок 11-А, ) в дохід Державного бюджету України 16 769 (шістнадцять тисяч сімсот шістдесят дев'ять) грн. 36 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 22.10.2015 року.