КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р. Справа№ 910/13401/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників:

від позивача: Коваленко С.В. - представник, дов. № 155/1/03-16 від 12.01.2015;

від відповідача: Киян П.М. - представник, дов. № 3 від 08.09.2015;

Мірошниченко О.П. - представник, дов. № 5 від 19.10.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2015

у справі № 910/13401/15 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Державного архіву Київської області

про стягнення 20 485,70 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 21.09.2015 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги у справі № 910/13401/15 до 26.10.2015.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача нарахованої, відповідно до приписів ч. 2 ст. 785 ЦК України, неустойки за користування у період з 01.05.2012 по 03.09.2012 нежитловим приміщенням загальною площею 610,3 кв.м, розташованим в будинку № 15 літ. А по вул. Володимирській в м. Києві в сумі 16 365,78 грн., 3 % річних в сумі 705,01 грн. та збитків від інфляції в сумі 3 414,91 грн.

При цьому в тексті позовної заяви позивач визначає заявлену до стягнення суму 16 365,78 грн. розділяючи її на дві частини, а саме: 8 182,89 грн. - заборгованості по сплаті платежів по компенсації витрат позивача та 8 182,89 грн. - неустойка за несвоєчасне повернення приміщення, проте з виконаних позивачем розрахунків - довідка заборгованості про нарахування і надходження компенсації витрат відповідача (а.с. 25-26) вбачається, що заявлена до стягнення сума 16 365,78 грн. позивачем визначена саме як неустойка, розрахована як подвійна сума компенсації витрат позивача на утримання спірного приміщення за період з 01.05.2012 по 03.09.2012 (8 182,89*2).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 у справі № 910/13401/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів понесення ним накладних витрат (витрат підприємства за користування земельною ділянкою, амортвідрахувань на заявлену суму) та з того, що неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, в той час як позивачем нарахована неустойка в розмірі компенсаційних витрат, а не орендних платежів, що є необґрунтованим та ґрунтується на невірному розумінні позивачем ст. 785 ЦК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 по справі № 910/13401/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі позивач послався на те, що спірне рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування зазначеної позиції позивач послався на те, що розмір неустойки ним розраховувався, виходячи з пунктів 19 та 21 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011, відповідно до якої у разі встановлення річної орендної плати в розмірі 1 гривні на рік (вказаний розмір орендної плати, виходячи з названої методики застосовується, зокрема, для бюджетних установ, що утримуються за рахунок місцевого або державного бюджетів, до яких відноситься й відповідач - примітка суду), орендар окремо сплачує: податки та збори у розмірах та порядку, визначених чинним законодавством України, компенсацію витрат підприємства, за яким закріплено майно на праві господарського відання або оперативного управління за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди; експлуатаційні витрати.

У відзиві на апеляційну та у доповненні до відзиву відповідач заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що додані до позовної заяви розрахунки розміру накладних витрат на утримання нежитлових будинків відповідачу не надавались; договір на відшкодування компенсаційних витрат між сторонами не укладався; що позивачем нарахована неустойка в розмірі компенсаційних витрат, а не орендних платежів, що є необґрунтованим та не відповідає ст. 785 ЦК України; що позивачем пропущено позовну давність, про застосування якої заявлено відповідачем.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

30.09.2004 позивач, як орендодавець, та відповідач, як орендар, уклали договір оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади міста Києва №10/1606 (далі Договір) (а.с. 9-12), відповідно до п.1.1. якого позивач на підставі рішення Київської міської ради від 30.09.2004 №496/1906 додаток 2 пункт 1 передає, а відповідач приймає в оренду нежиле приміщення загальною площею 610,3 кв.м. за адресою: вул. Володимирська, буд 15 літ. А для розміщення архіву.

На виконання умов Договору сторонами 01.07.2005 підписано акт приймання-передачі (а.с. 13) яким сторони зафіксували фактичну передачу приміщення позивачем відповідачу в орендне користування.

Згідно з п. 2.4 Договору спірне приміщення належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі позивача, який є орендодавцем.

В п. 9.1 Договору сторони дійшли згоди про те, що Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 30.09.2004 по 28.09.2005.

20.10.2011 сторонами підписано додаткову угоду до Договору (а.с. 17), якою змінено п. 9.1. Договору та викладено його в такій редакції: "Цей договір діє до 31 березня 2012 року включно".

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач послався на те, що після закінчення терміну дії Договору, а саме, у період з 01.05.2012 по 03.09.2012, за відсутності письмового висловлення наміру про припинення оренди, акту повернення майна, відповідач продовжував використовувати об'єкт оренди, проте платежі за його використання не здійснював, з огляду на що позивач, відповідно до приписів ч. 2 ст. 785 ЦК України, має право нарахувати відповідачу неустойку.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди), до яких за своєю правовою природою відноситься спірний Договір, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частина 1 ст. 785 ЦК України встановлює, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як було встановлено вище, сторонами у Договорі встановлено, що Договір діє до 31.03.2012.

Доказів продовження сторонами строку дії Договору матеріли справи не містять.

Згідно з п. 7.5 Договору у разі закінчення строку Договору або при його розірванні відповідач зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди позивачу у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених відповідачем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строк дії Договору.

Отже, відповідач, як орендар майна, в силу приписів Договору зобов'язаний після припинення Договору повернути орендоване майно позивачу за актом приймання-передачі.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Матеріли справи не містять доказів підписання сторонами акту приймання-передачі спірного приміщення в період з 01.04.2012 (дата закінчення строку дії Договору - примітка суду) по 03.09.2012.

Слід зазначити і про те, що факт перебування відповідача у спірному приміщення в період з 01.05.2012 по 03.09.2012 досліджувався та був встановлений судом під час розгляду справи № 910/20281/14 за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Державного архіву Київської області про стягнення 85 272,29 грн.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/20281/14 від 04.11.2014, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 та Вищого господарського суду України від 01.04.2015, відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача орендних платежів за Договором в розмірі 80 622,21 грн. за період з 01.05.2012 по 03.09.2012, а також 3% річних та збитків від інфляції, нарахованих на вказану суму; суди дійшли висновку, що позивачем не було зменшено розміру орендної плати та не приведено її розмір у відповідність до розміру орендної плати за оренду нерухомого майна для державних установ, встановленого рішенням Київської міської ради "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва" від 22.09.2011 № 34/6250 та, крім того, не обґрунтовано підстав правомірності стягнення з відповідача суми.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, матеріалами справи належним чином підтверджений факт неповернення відповідачем спірного приміщення за актом приймання-передачі позивачу після закінчення строку дії Договору та, відповідно, перебування відповідача у вказаному приміщення в період з 01.05.2012 по 03.09.2012, що є порушенням, як умов Договору, так і приписів чинного законодавства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частина 2 ст. 785 ЦК України встановлює, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи невиконання відповідачем свого обов'язку по поверненню позивачу майна за Договором після його припинення, позивач, в силу приписів ч. 2 ст. 785 ЦК України, має право на стягнення з відповідача неустойки, проте, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 785 ЦК України, розмір вказаної неустойки, має визначитись виходячи з розміру саме плати за користування річчю, в той час як звертаючись до суду з цим позовом, позивач проводить нарахування заявленої до стягнення суми, виходячи не з розміру орендної плати, встановленої Договором, а з розміру накладних видатків на утримання нежилих будинків посилаючись при цьому на таке.

Відповідно до п. 21 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 №34/6250 "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва", розмір річної орендної плати за оренду нерухомого майна становить 1 грн. на рік, зокрема, для бюджетних установ, що утримуються за рахунок місцевого або державного бюджетів.

Отже, у враховуючи, що відповідач є бюджетною установою, розмір орендної плати для нього має становити 1 грн. на рік.

Вказані обставини, зокрема, були досліджені судами при розгляду по суті справи № 910/20281/14, а відтак з огляду на приписи ст. 35 ГПК України не потребують доведення під час розгляду по суті цієї справи.

Пункт 19 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 №34/6250 "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва" встановлює, що у разі встановлення орендної плати в розмірі 1 грн. на рік орендар окремо сплачує:

- податки та збори у розмірах та порядку, визначених чинним законодавством України;

- компенсацію витрат підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління, за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, та експлуатаційні витрати відповідно до договору, який укладається між орендарем та цим підприємством.

Водночас, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо того, що неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, в той час як позивачем нарахована неустойка в розмірі компенсаційних витрат, а не орендних платежів, що є необґрунтованим та ґрунтується на невірному розумінні позивачем ст. 785 ЦК України.

Слід зазначити і про те, що виходячи зі змісту п. 19 вказаної вище Методики слідує, що орендодавець має право на стягнення з орендаря компенсації витрат підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління, за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, та експлуатаційні витрати, проте правовою підставою для їх стягнення має бути укладений між сторонами договір, в той час як позивачем доказів укладення з відповідачем вказаного договору суду не надано.

Факт відсутності такого договору досліджувався та був встановлений судами під час розгляду справи 910/20281/14.

Так само позивачем не надано й доказів того, що ним були понесені витрати за користування земельною ділянкою та амортвідрахування на заявлену суму.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача нарахованої відповідно до приписів ч. 2 ст. 785 ЦК України неустойки за користування у період з 01.05.2012 по 03.09.2012 нежилим приміщенням загальною площею 610,3 кв.м, розташованим в будинку № 15 літ. А по вул. Володимирській в м. Києві в сумі 16 365,78 грн.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки, задоволенню не підлягають й позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 705,01 грн. та збитків від інфляції в сумі 3 414,91 грн., оскільки задоволення вказаних позовних вимог є наслідком задоволення позовних вимог про стягнення неустойки, проте, за відсутності підстав для такого, також не можуть бути задоволенні.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив і у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 705,01 грн. та збитків від інфляції в сумі 3 414,91 грн.

Щодо заяв відповідача про застосування позовної давності, поданих як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, колегія суддів зазначає таке.

З огляду на те, що позовна давність застосовується у разі наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду, проте, судом під час розгляду справи по суті не встановлено порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, заяви відповідача про застосування позовної давності колегією суддів не розглядаються.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 у справі № 910/13401/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація".

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 у справі № 910/13401/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" залишити без задоволення.

2. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13401/15.

Повний текст постанови складено 06.11.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха