РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015Справа №910/24364/15

За позовом Комунального підприємства «Міські дороги»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія»

про розірвання договору

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Косарева А.В.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Міські дороги» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія» про розірвання договору № ОД-777/Т від 10.06.2014 р. про закупівлю товарів за державні кошти. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язань обумовлених вищевказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/24364/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 05.10.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, вимог суду не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив.

При цьому суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адресу та повернуті до суду за закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача, не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 04.11.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2015 р. між Комунальним підприємством «Міські дороги» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія» укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № ОД-777/Т, за умовами якого відповідач зобов'язався у 2014 році поставити позивачу продукти нафтоперероблення рідкі (паливно-мастильні матеріали) по талонах, а позивач - прийняти та оплатити їх.

Відповідно до п. п. 3.1., 5.1. договору його ціна становить 6 430 443, 60 грн. Строк поставки - до 31.12.2014 р.

Відповідно до п. 6.2.2. договору позивач має право достроково розірвати договір у разі невиконання зобов'язань відповідачем, повідомивши його про це за 10 календарних днів.

Договір, відповідно до п. 10.1. набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014 р., а в частині зобов'язань - до їх повного виконання.

Додатковою угодою № 7 від 30.12.2014 р. сторони погодили, що договір № ОД-777/Т від 10.06.2014 р. набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.03.2015 р. та до повного виконання зобов'язань.

Листом № 119 від 06.03.2105 р. позивач вимагав у найкоротший термін здійснити дії щодо отримання Комунальним підприємством «Міські дороги» паливно-мастильних матеріалів.

Листом № 209 від 03.04.2015 р. позивач повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія» про розірвання договору № ОД-777/Т від 10.06.2014 р. та надіслав додаткову угоду № 11 від 30.03.2015 р. про розірвання договору.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, вказані листи Товариством з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія» не отримані та повернуті відправнику органом поштового зв'язку за закінчення терміну зберігання.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія» не у повному обсязі виконало зобов'язання за договором № ОД-777/Т від 10.06.2014 р., у зв'язку з чим провити розірвати вказаний договір у судовому порядку.

Крім того, позивач звертає увагу, що рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2015 р. за позовом Комунального підприємства «Міські дороги» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія» про стягнення 137 741 грн. позов задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія» 127 454, 40 грн. вартість непоставленого товару за договором № ОД-777/Т від 10.06.2014 р., а також 10 287, 14 грн. - пені.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

З огляду умови п. 10.1. договору, приймаючи до уваги, що відповідачем не отримано повідомлення Комунального підприємства «Міські дороги» про розірвання вказаного договору, суд дійшов висновку, що договір № ОД-777/Т від 10.06.2014 р. станом на день прийняття рішення у даній справі є чинним.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Варто відзначити, що укладаючи спірний договір № ОД-777/Т від 10.06.2014 р. сторони розраховували на взаємне виконання обов'язків другої сторони, а саме: задоволення потреб у паливно-мастильних матеріалах - позивач та отримання прибутку - відповідач.

Тобто, досягнення мети договору залежить від належного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, доказів на підтвердження належного виконання зобов'язань за договором № ОД-777/Т від 10.06.2014 р. не надав, обґрунтованих пояснень щодо наявності об'єктивних причин неможливості виконання договірних зобов'язань не навів.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2015 р. за позовом Комунального підприємства «Міські дороги» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія» про стягнення 137 741 грн. встановлено, що Товариством обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія» допущено порушення умов договору № ОД-777/Т від 10.06.2014 р.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем істотно порушено умови договору № ОД-777/Т від 10.06.2014 р, що, в свою чергу тягне наслідки, передбачені ст. 651 Цивільного кодексу України у вигляді розірвання договору.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог, наведених ним обґрунтувань та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору при покладаються відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства «Міські дороги» задовольнити.

2. Розірвати договір № ОД-777/Т від 10.06.2014 р. про закупівлю товарів за державні кошти, укладений між Комунальним підприємством «Міські дороги» (65010, м. Одеса, вул. Краснова, 2-Б, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія» (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 52 «Б», оф. 204, ).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія» (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 52 «Б», оф. 204, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Комунального підприємства «Міські дороги» (65010, м. Одеса, вул. Краснова, 2-Б, ) 1 218, 00 (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 09.11. 2015 р. .

Суддя Пригунова А.Б.