РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015Справа №910/21166/15

За позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

До Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

Про зобов'язання вчинити дії

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Деркач Т.Г. представник за довіреністю № 67/16 від 25.06.15.

Від відповідача: Безпалюк О.Л. представник за довіреністю № 14-95 від 18.04.14.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача списати заборгованість позивача з оплати 1 793 603,30 грн. інфляційних нарахувань та 7 686 950,78 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» посилається на приписи Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", у відповідності до яких заборгованість, в тому числі, встановлена судовими рішеннями з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 01.01.97. по 01.01.11., підлягає списанню. На думку заявника, з огляду на приписи наведеного Закону України інфляційні втрати та 3% річних, що нараховані відповідачем на заборгованість Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" за договором № 06/11-1296 від 30.08.11. підлягають списанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.15. порушено провадження у справі № 910/21166/15 та призначено її до розгляду на 15.09.15.

За результатами судового засідання 15.09.15. розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України було відкладено на 13.10.15., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

13.10.15. відповідачем через відділ діловодства суд убуло подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

В судовому засіданні 13.10.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 03.11.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.15. на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 03.11.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 05.11.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 05.11.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні 05.11.15. проти позову заперечував.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/21166/15.

В судовому засіданні 05.11.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.11. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (покупець) було укладено договір № 06/11-1296 поставки природного газу (далі - Договір), за умовами якого постачальник передає покупцеві в період з 06 серпня 2011 року по 30 вересня 2011 року включно імпортований природний газ за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" для потреб суб'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (в обсягах природного газу, що використовуються для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів. а також інших суб'єктів господарювання, надалі споживачам, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору постачальник передає покупцеві в період з 06 серпня 2011 року по 30 вересня 2011 року включно в обсязі до 63,300 млн. куб.м. з урахуванням вартості його транспортування, у тому числі по місяцях.

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 3017,50 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів та транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 0 %;

- податок на додану вартість за ставкою - 0%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 285,00 грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3 302,50 грн., крім того ПДВ на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 20 %, а всього з ПДВ на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 3 359,50 грн.

Загальна вартість цього Договору складається із сум вартості місячних поставок газу (пункт 3.2. Договору).

Відповідно до пункту 4.1. Договору розрахунки за газ покупець здійснює грошовими коштами в національній валюті України шляхом їх перерахування на рахунок постачальника протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводиться покупцем на підставі акту приймання - передачі газу не пізніше 25 (двадцять п'ятого) числа місяця наступного за місяцем поставки.

Цей Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, розповсюджує свою дію на взаємовідносини сторін, які фактично склались з 06.08.011 року, діє у частині поставки газу по 30.09.2011 року включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 10.1 Договору).

30.09.11. року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якою сторони погодили викласти пункти 1.1, 1.2, 5.1 та 10.1. у наступній редакції:

"Пункт 1.1. постачальник зобов'язується передати покупцеві в період з 06 серпня 2011 року по 31 жовтня 2011 року включно імпортований природний газ за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" для потреб суб'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (в обсягах природного газу, що використовуються для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів. а також інших суб'єктів господарювання, надалі споживачам, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

Пункт 1.2. постачальник передає покупцеві в період з 06 серпня 2011 року по 31 жовтня 2011 року включно в обсязі до 71,500 млн. куб.м. з урахуванням вартості його транспортування, у тому числі по місяцях.

Пункт 5.1. строк поставки газу: з 06 серпня 2011 року по 31 жовтня 2011 року включно.

Пункт 10.1. цей Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, розповсюджує свою дію на взаємовідносини сторін, які фактично склались з 06.08.011 року, діє у частині поставки газу по 31.10.2011 року включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення."

На виконання умов Договору, позивач, за період з серпня 2011 року по жовтень 2011 року поставив, а відповідач прийняв природний газ, що підтверджується актами прийому-передачі газу за вказаний період, а саме:

- № 08/11-НГУ-ІМП/ТКЕ-Б-1 від 31.08.2011 року на суму 13 812 169,51 грн.;

- № 08/11-НГУ-ІМП/ТКЕ-Б-5 від 31.08.2011 року на суму 60 453 604,51 грн.;

- № 09/11-НГУ-ІМП/ТКЕ-Б від 30.09.2011 року на суму 99 958 648,64 грн.;

- № 10/11-НГУ-ІМП/ТКЕ-Б-1 від 31.10.2011 року на суму 5 148 758,56 грн.

Як зазначає позивач, ним в порушення умов Договору належним чином не виконано взяті на себе зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого газу, у зв'язку з чим відповідач звернувся з позовом про стягнення 179 319 350,22 грн. заборгованості за договором № 06/11-1296 від 30.08.11., 1 793 603,30 грн. інфляційних нарахувань та 7 686 950,78 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» посилається на приписи Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", у відповідності до яких заборгованість, в тому числі, встановлена судовими рішеннями з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 01.01.97. по 01.01.11., підлягає списанню. На думку заявника, з огляду на приписи наведеного Закону України інфляційні втрати та 3% річних, що нараховані відповідачем на заборгованість Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" за договором № 06/11-1296 від 30.08.11. підлягають списанню.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам на підставі чинного законодавства і не зв'язаний позицією сторін.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст.605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється, зокрема, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків.

04.06.11. набрав чинності Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" від 12.05.11. № 3319-VI, згідно зі статтею 1 якого дія цього Закону поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

Згідно підпункту 2.1.1. статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" на умовах, визначених цим Законом, підлягають списанню:

- заборгованість за природний газ (у тому числі реструктуризована) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, у тому числі ліквідованих підприємств, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та її дочірніх підприємств ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз", що обліковувалася станом на 01 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 2.2. статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" підлягає списанню заборгованість (у тому числі встановлена судовим рішенням) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і несплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Згідно з пунктом 2.6. статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" суб'єкти господарювання, визначені у статті 1 цього Закону, реструктуризують заборгованість за природний газ та електричну енергію, яка утворилася станом на 1 січня 2011 року і не сплачена на дату набрання чинності цим Законом, відповідно до чинного законодавства.

Отже, зважаючи на суб'єктний склад, характер правовідносин та наявність відповідних умов для застосування механізму врегулювання питань щодо заборгованості за спожитий природний газ, дія цього Закону поширюється на сторін у справі.

Пунктом 2.5. статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" передбачено, що списання заборгованості відповідно до цього закону здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 894 від 08.08.2011 затверджено "Порядок списання заборгованості за природний газ та електричну енергію" (далі - Порядок), який визначає механізм списання заборгованості (у тому числі реструктуризованої) за природний газ та електричну енергію, зокрема із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій, що нараховані на заборгованість за природний газ, а також за кам'яне і буре вугілля, газ нафтопереробки, нафтопродукти і природний газ підприємств, що виробляють електричну енергію, перед Держрезервом, яку реструктуризовано відповідно до рішень Кабінету Міністрів України, відповідно до Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Згідно з пунктом 6 Порядку для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів. Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу.

У відповідності до пункту 7 Порядку заборгованість із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані учасникам процедури списання на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, щодо стягнення яких до набрання чинності Законом розпочата процедура судового врегулювання спору і відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, визначається у відповідних договорах, що укладаються між учасниками процедури списання відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до пункту 8 Порядку учасники процедури списання подають протягом 10 днів після затвердження зазначеного в пункті 6 цього Порядку протоколу, але не пізніше 31 грудня 2011 року кредиторам інформацію про суми списаної заборгованості (основної суми заборгованості, пені, штрафних та фінансових санкцій) в розрізі договорів щодо постачання природного газу, а також видів заборгованості.

Як слідує з приписів даних правових норм, на учасників процедури списання даною правовою нормою покладено обов'язок протягом 30 днів після закінчення строку дії Закону України провести звіряння розрахунків і підписати станом на 31.12.2011р. відповідні акти, в яких має бути зафіксована сума заборгованості, що обліковується після списання заборгованості на їх бухгалтерському обліку, а отже і свідчить про фактично списані обсяги заборгованості, зокрема із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій, які нараховані учасникам процедури списання на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 01.01.1997р. по 01.01.2011р.

Слід зазначити, що нормами чинного законодавства не передбачено окремого порядку для списання заборгованості з нарахованих 3% річних та інфляційних втрат на підставі Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", тобто, у суду є всі достатні підстави застосувати до спірних правовідносин порядок, що затверджений Постановою №894 від 08.08.2011р. Кабінету міністрів України, саме до якого і міститься посилання у п.2.5 ст.2 вказаного вище Закону України.

Тобто, списання заборгованості зі сплати 3% річних та інфляційних втрат, що нараховані на борг з оплати природного газу, здійснюється саме у порядку, який визначено Постановою №894 від 08.08.2011р. Кабінету міністрів України. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 26.04.2012р. Вищого господарського суду України по справі №5020-3/139.

Судом встановлено, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання процедури списання заборгованості (у тому числі реструктуризованої) за природний газ, встановленої Порядком списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 894 від 08.08.2011.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Далі суд відзначає, що згідно з пунктом 2 статті 3 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" він набирає чинності з дня його опублікування та діє до 30 червня 2012 року.

Отже, Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" діяв до 30.06.12., вказаний строк є присічним, поновленню не підлягає, а позивач звернувся до суду з позовом лише серпні 2015 року, тобто з пропуском вказаного строку.

Присічний строк - це строк, який встановлюється законом або договором як межа існування та здійснення суб'єктивного права або обов'язку в часі, зі спливом якого припиняється суб'єктивне право чи суб'єктивний обов'язок. Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску, є підставою для відмови в позові.

Нормами пункту 3 статті 4 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що станом на момент звернення позивача з позовом до суду Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію, який є підставою позову, втратив чинність, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача провести списання заборгованості позивача, у зв'язку з чим вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Одночасно з приводу обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів господарський суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частина 2 ст. 14 Цивільного кодексу України встановлює, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

За приписами ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Частиною 2 ст.5 Господарського кодексу України передбачено, що конституційні основи правового господарського порядку в Україні становлять: право власності Українського народу на землю, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони, що здійснюється від імені Українського народу органами державної влади і органами місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України; право кожного громадянина користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону; забезпечення державою захисту прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальної спрямованості економіки, недопущення використання власності на шкоду людині і суспільству; право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; визнання усіх суб'єктів права власності рівними перед законом, непорушності права приватної власності, недопущення протиправного позбавлення власності; економічна багатоманітність, право кожного на підприємницьку діяльність, не заборонену законом, визначення виключно законом правових засад і гарантій підприємництва; забезпечення державою захисту конкуренції у підприємницькій діяльності, недопущення зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірного обмеження конкуренції та недобросовісної конкуренції, визначення правил конкуренції та норм антимонопольного регулювання виключно законом; забезпечення державою екологічної безпеки та підтримання екологічної рівноваги на території України; забезпечення державою належних, безпечних і здорових умов праці, захист прав споживачів; взаємовигідне співробітництво з іншими країнами; визнання і дія в Україні принципу верховенства права.

Загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб'єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв'язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини (ст.6 Господарського кодексу України).

У ч.3 ст.18 Господарського кодексу України зазначено, що органам державної влади та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам забороняється приймати акти та вчиняти дії, які усувають конкуренцію або необґрунтовано сприяють окремим конкурентам у підприємницькій діяльності, чи запроваджують обмеження на ринку, не передбачене законодавством. Законом можуть бути встановлені винятки з цього правила з метою забезпечення національної безпеки, оборони чи інших загальносуспільних інтересів.

Як зазначалось вище, п.6 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, який затверджено Постановою №894 від 08.08.2011р. Кабінету Міністрів України, передбачено, що датою списання заборгованості є дата затвердження протоколів головою комісії з питань списання заборгованості.

Господарський суд зауважує, що списання заборгованості на підставі Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" не передбачає жодного обов'язку відповідача, як кредитора, вчиняти будь-які дії, що підтверджували б погодження списання заборгованості. Вказану правову позицію підтримано Вищим господарським судом у постанові від 18.07.2013р. по справі №5011-72/9524-2012.

До того ж, суд зауважує, що бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень (ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

За приписами ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами 1, 2, 3 ст.8 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що під списанням заборгованості слід розуміти внесення змін до бухгалтерського обліку підприємства шляхом вилучення з нього певної дебіторської заборгованості.

Тобто, у даному випадку застосування обраного заявником способу захисту фактично може призвести до необґрунтованого втручання в бухгалтерський облік Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", обов'язки щодо ведення якого покладено на окремих посадових осіб відповідача.

Таким чином, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги відсутність у відповідача передбаченого чинним законодавством обов'язку на вчинення певних дій щодо погодження списання заборгованості позивача, суд дійшов висновку, що обраний Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" спосіб захисту прав суб'єктів господарювання є прямим втручанням у господарську діяльність Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд у постановах від 06.02.2013р. по справі №5011-69/9179-2012 та від 18.07.2013р. по справі №5011-72/9524-2012р.

З огляду на все викладене вище в сукупності суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судовий збір згідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.11.15.

Суддя Т.М. Ващенко