ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2015 р.Справа № 922/5466/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", м. Добропілля
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія "Техномрія", м. Харків
про тлумачення умов договору
за участю :

Представник позивача - не з"явився;

Представник відповідача - ОСОБА_1 довіреність б/н від 01.06.2015 року, ОСОБА_2 довіреність 24.07.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд розтлумачити п. 4.7 Договору №22-ЦД-УМТС від 15.01.2015 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія "Техномрія" (відповідач), визначивши, що датою поставки Продукції вважається дата, вказана на видатковій накладній особисто представником Покупця.

Також позивачем заявлено до стягнення судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.09.2015 року за позовною заявою було порушено провадження по справі №922/5466/15 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 жовтня 2015 року.

Ухвалою суду від 07.10.2015 року розгляд справи було відкладено на 03 листопада 2015 року.

03 листопада 2015 року відповідач з супровідним листом (вх.№44424) надав до суду документи в обгрунтування своєї правової позиції, які були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Представники відповідача, в судовому засіданні 03 листопада 2015 року проти позову заперечували у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача в призначене судове засідання не з"явився, витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

15 січня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія "Техномрія" (відповідач / постачальник) і Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (позивач / покупець) було укладено Договір №22-ЦД-УМТС поставки (надалі - Договір).

У відповідності до предмету Договору постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та / або обладнання виробничо - технічного призначення (Продукція) в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими Сторонами в Договорі та Специфікаціях, які є невід"ємними частинами Договору (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.4.1 договору поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, якості, по цінам, з якісними характеристиками та в строки, узгодженні сторонами в специфікаціях до даного договору.

Відповідно до п.4.7 договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на видатковій накладній.

Згідно з п.4.8 договору обов'язки постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в асортименті, кількості, в строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі та специфікаціях до договору. Обов'язки покупця вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати поставленої продукції.

Згідно з п.5.4 Договору розрахунки за поставлену продукцію постачальником здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальником протягом 5 робочих днів с 60 календарного дня с дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем строку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів , передбачених розділом 4 цього договору, якщо інший строк відстрочки не обумовлений у відповідній специфікації.

Згідно п.4.2 договору у випадках, коли сторонами в специфікаціях узгоджуються інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, узгодженими сторонами у відповідних специфікаціях до Договору.

З матеріалів справи вбачається, що 28.01.2015 року та 13.03.2015 року між сторонами підписано Специфікації до Договору, якими визначено асортимент, кількість, ціну, умови поставки товару та строк оплати.

Позивач просить суд розтлумачити вказаний п. 4.7 договору, оскільки вважає, що строк розрахунку за отриману продукцію не пов'язаний з датою видаткової накладної, а пов'язаний з датою, вказаною на видатковій накладній особисто уповноваженими особами сторін.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статі 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами) (частина 1).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину (частина 2).

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін (частина 3).

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (частина 4).

З положень вказаних норм вбачається, що для тлумачення умов правочину необхідна наявність наступних умов: 1. спір між сторонами правочину щодо змісту правочину; 2. невизначеність і незрозумілість буквального значення тексту угоди; 3. зміст угоди не дає можливості встановити справжню волю сторін.

Обставини даної справи не свідчать про наявність вказаних передумов тлумачення п. 4.7 Договору поставки №22-ЦД-УМТС від 15.01.2015 року, оскільки вимоги позивача зводяться до оцінки видаткових накладних, як засобу доказування та встановлення строку виконання позивачем у даній справі обов'язку щодо оплати отриманого на підставі Договору поставки №22-ЦД-УМТС від 15.01.2015 року товару.

В той же час, безпосередньо п. 4.7 Договору, який просить розтлумачити позивач, виходячи з буквального значення тексту даного пункту договору та змісту договору в цілому, чітко і зрозуміло визначає погоджену волю сторін щодо дати поставки товару.

Про відсутність підстав для судового тлумачення п. 4.7 Договору поставки №22-ЦД-УМТС від 15.01.2015 року також свідчить наступне.

За своїм змістом інститут тлумачення умов договору має на меті з'ясування змісту договору або його окремих частин, склад прав та обов'язків сторін. Отже, тлумачення слід розуміти як спосіб забезпечення можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

Наведена позиція підтримана судовою практикою, зокрема, викладена у постанові Вищого господарського суду України від 12 лютого 2014 року у справі №5006/25/130пд/2012.

Судом встановлено, що станом на момент звернення позивача з позовом у даній справі, на виконання умов Договору поставки №22-ЦД-УМТС від 15.01.2015 року здійснювались поставки.

Так, під час розгляду спору господарським судом Донецької області по справі №905/1716/15 встановлено, що на виконання умов договору позивач у період з 29.01.2015 по 09.04.2015 поставив відповідачу товар на загальну суму 76080,69 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних, а саме від 29.01.2015 №№23,24,39,40,41, від 09.04.2015 №271, від 10.02.2015 №77.

Господарський суд Донецької області, своїм рішенням від 15.10.2015 року по справі № 905/1715/15 задовольнив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія "Техномрія" до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" щодо стягнення з останнього заборгованості за Договором поставки №22-ЦД-УМТС від 15.01.2015 року в розмірі 76080 (сімдесят шість тисяч вісімдесят) грн 69 коп. та пені у розмірі 11597 (одинадцять тисяч п'ятсот дев'яносто сім) грн 51коп.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначені вище обставини не заперечуються та не спростовуються учасниками даного судового процесу.

З огляду на наведене, враховуючи відсутність між сторонами спору щодо змісту п. 4.7 Договору поставки №22-ЦД-УМТС від 15.01.2015 року на початок виконання сторонами умов даного Договору, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України. Так, відповідно до даної норми при відмові у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 213, 626, 637 ЦК України та ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 09.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_3

Справа №922/5466/15.