ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р.Справа № 922/5368/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Миропільська паперова фабрика", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський картон", м Харків
про зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників сторін:

позивача - арбітражного керуючого Севостьянова Є.В., свідоцтво №981 від 23.05.2013р. (ліквідатор ПАТ "Миропільська паперова фабрика");

відповідача - Борзих В.В., довіреність №б/н від 10.04.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Миропільська паперова фабрика" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський картон" (відповідач), в якій просить суд зобов'язати відповідача виконати п.3.2. договору №297/06 від 16.06.2014року, укладеного з ПАТ "Миропільська паперова фабрика ".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 вересня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 06 жовтня 2015 року о 10:00 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року розгляд справи відкладено на 20 жовтня 2015 р. о 12:30 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року розгляд справи відкладено на 09 листопада 2015 р. о 11:00 год.

09.11.2015р. позивач до початку розгляду справи по суті надав заяву про зміну предмету позову (вх. №45056), в якій просить суд зобов'язати відповідача - ТОВ "Харківський картон" повернути ПАТ "Миропільська паперова фабрика" майно загальною вартістю 2403043,23 грн. отримане на підставі актів приймання передачі №1-№15 від 16.06.2014р. за договором №297/06 від 16.06.2014р., згідно переліку зазначеного у заяві.

Також, позивач надав клопотання про відстрочення сплати судового збору (вх.№45035 від 09.11.2015 р.).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09 листопада 2015 р. у задоволенні клопотання позивача про відстрочку сплати судового збору відмовлено. Повернуто заяву про зміну предмета позову Публічному акціонерному товариству "Миропільська паперова фабрика" та додані до неї документи без розгляду.

В судовому засіданні 09 листопада 2015 р. було оголошено перерву до 11:40 год. 12 листопада 2015 року відповідно до приписів ст. 77 ГПК України для надання можливості представнику відповідача ознайомитись з матеріалами справи та надати витребувані судом документи.

11 листопада 2015 року відповідач через канцелярію суду надав супровідним листом (вх. №45519) додаткові документи, згідно додатку зазначеного у заяві. Дане клопотання задоволено судом та надані документи долучені до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує позовні вимоги, просить суд їх задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, вважає його безпідставним та необґрунтованим та зазначив, що відповідачем не було порушено будь - яких прав позивача за договором відповідального зберігання №297/06 від 16.06.2014р., оскільки певні особи незаконно заволоділи майном, що було передано йому на відповідальне зберігання, у зв`язку з чим відповідач не має можливості повернути це майно позивачу.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд встановив наступне.

16 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Миропільська паперова фабрика", як поклажодавець та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський картон", як зберігач було укладено договір відповідального зберігання № 297/06 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне безоплатне зберігання протягом строку дії цього Договору майно визначене в Актах приймання-передачі, (далі за текстом - майно).

Згідно з п.1.3., п.1.4. Договору приймання майна на відповідальне зберігання та повернення його з відповідального вберігання здійснюється Сторонами за актами приймання - передачі, які є невід'ємною частиною цього Договору, оформляються Додатками до даного Договору. Перелік майна, яке передається на відповідальне зберігання згідно з цим Договором, його кількість, вартість та комплектність визначаються Сторонами у актах приймання-передачі майна, оформляються Додатками до даного Договору.

Відповідно до п.2.1.4. Договору зберігач зобов'язаний повернути майно Поклажодавцеві за першою вимогою останнього.

Згідно з п.3.2. Договору поклажодавець має право у будь-який час вимагати у Зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини).

Відповідно до п.5.2. Договору сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення Договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього Договору.

Згідно з п.7.1., п.7.2. Договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1. цього Договору та закінчується 12.06.2015р.

16 червня 2014 року позивач на виконання умов вказаного договору передав відповідачу на відповідальне зберігання майно, що підтверджується актами приймання - передачі №№1-15 (а.с. 53-98).

12 червня 2015 року строк вказаного договору закінчився, однак відповідач не передав позивачу майно, що було прийнято на відповідальне зберігання, що на думку позивача є порушенням п.3.2. Договору в частині повернення отриманого на відповідальне зберігання від позивача майна.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Приписами ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів ст.ст. 6, 627, 628 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою, договір по даній справі є договором зберігання.

Відповідно до ч.1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч. 1 ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч.ч. 1, 2 ст. 938 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 948 Цивільного кодексу України поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов'язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі.

Відповідно до ст. 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Як було зазначено вище, п.3.2. Договору сторони визначили, що поклажодавець (позивач) має право у будь-який час вимагати у Зберігача (відповідача) повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Право вимагати у зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини) відповідно до п.3.2. Договору належить саме позивачу, який за цим договором є поклажодавцем.

Отже, позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору (невиконання або неналежне виконання) в частині п.3.2. вказаного договору.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Повне рішення складено 16.11.2015 р.

Суддя І.О. Чистякова