ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015р. Справа№ 914/3491/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український центр «Медсервіс», м.Львів

до відповідача: Червоноградської центральної міської лікарні, м.Червоноград Львівської області

про стягнення 11771,23грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

від відповідача: не зявився

Суть спору: позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Західно-Український центр «Медсервіс», м.Львів до Червоноградської центральної міської лікарні, м.Червоноград Львівської області про стягнення 11771,23грн., з яких 5919,69грн. основного боргу, 192,32грн. 3% річних, 2829,59грн. індексу інфляції та 2829,63грн. пені.

Ухвалою суду від 05.10.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.10.2015р. Ухвалою суду від 19.10.2015р. розгляд справи відкладено на 02.11.2015р. у звязку з неявкою відповідача.

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання 02.11.2015р. зявився, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що на виконання умов договору, укладеного між позивачем та відповідачем в липні 2014 року, ТзОВ ЗУЦ «Медсервіс» протягом липня-вересня 2014 року надано послуг ЧЦМЛ на суму 5919,69грн. Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе за договором зобовязань із оплати, у нього виникла заборгованість, що зумовило звернення ТзОВ ЗУЦ «Медсервіс» до суду із позовною заявою про стягнення із ЧЦМЛ, окрім 5919,69грн. основного боргу, також і 192,32грн. 3% річних, 2829,59грн. індексу інфляції та 2829,63грн. пені. Просив позов задоволити.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 02.11.2015р. повторно не забезпечив. До матеріалів справи долучено письмові пояснення ЧЦМЛ (вх.№46651/15 від 29.10.2015р.), в яких зазначено, що відповідач є бюджетною установою, що фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету, а причиною виникнення заборгованості є відсутність коштів у звязку з недофінансуванням видатків. Повідомив також, що зважаючи на вищенаведене представник ЧЦМЛ не може взяти участь в судовому засіданні.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено таке.

Між Червоноградською центральною міською лікарнею (замовник за договором, відповідач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Медсервіс» (виконавець за договором, позивач по справі) укладено договір №МС-08К3 від 01.07.2014р., за яким виконавець надає послуги з монтажу, технічного обслуговування і ремонту медичного, хірургічного та ортопедичного устаткування замовника згідно договору та додатків, які є невідємною частиною даного договору, а замовник зобовязується своєчасно приймати та оплачувати вартість технічного обслуговування на умовах цього договору (п.1.1).

Відповідно до п.4.1 договору, вартість технічного обслуговування за один місяць визначається згідно додатку, що є невідємною частиною цього договору. Вартість технічного обслуговування на ІІІ квартал 2014 року становить 5919,69грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем у ІІІ кварталі 2014 року надано відповідачу послуг на загальну суму 5919,69грн., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими їх печатками приймально-здавальними актами про забезпечення готовності до використання медичної техніки за липень 2014 року №МС-08/07 від 22.07.2014р., за серпень 2014 року №МС-08/08 від 26.08.2014р. та за вересень 2014 року №МС-08/09 від 22.09.2014р.

Так, за умовами договору, розрахунки за виконані роботи (послуги) здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів виконаних робіт, що підписуються обидвома сторонами. Розрахунки за виконані послуги здійснюються на умовах відстрочки платежу на термін не більше 30 календарних днів з моменту виконання послуг (п.4.3). Оплата за цим договором здійснюється щомісячно у гривнях не пізніше 30-го числа поточного місяця (п.4.4).

Проте, відповідачем у встановленому порядку надані позивачем послуги не оплачено, хоч у вказаних актах зазначено про відсутність зауважень замовника. У вказаних актах також проставлено відмітку про отримання одного примірника акту та рахунку головним бухгалтером ЧЦМЛ.

Зазначені обставини зумовили звернення ТзОВ ЗУЦ «Медсервіс» до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача 5919,69грн. основного боргу, 192,32грн. 3% річних, 2829,59грн. індексу інфляції та 2829,63грн. пені.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Як передбачено ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як визначено ч.1 ст.610 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, надані протягом липня-вересня 2014 року послуги із обслуговування медичної техніки у встановленому договором порядку не оплачено. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 5919,69грн. основного боргу обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Окрім цього, відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Так, п.6.4 договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати виконаних робіт (наданих послуг) замовник сплачує на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки або штраф у розмірі 10 відсотків від суми простроченого платежу за вибором виконавця, а також відшкодовує збитки, завдані несвоєчасною оплатою, в тому числі збитки, завдані інфляцією, відповідно до індексу інфляції, визначеного державними органами України.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Водночас, у п.6.4 договору сторони дійшли згоди про те, що пеня нараховується і стягується з замовника за весь період прострочення платежу. Нарахування пені припиняється тільки з дня оплати замовником суми заборгованості виконавцеві.

Відтак, перевіривши правильність проведених позивачем розрахунків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 2829,63грн. пені підлягають до задоволення.

Щодо вимог про стягнення 2829,59грн. індексу інфляції та 192,32грн. 3% річних, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пленумом Вищого господарського суду України у Постанові №14 від 17.12.2013р. розяснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2). Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (п.3.1).

Провівши відповідний перерахунок, суд приходить до висновку, що зазначені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 2575,07грн. індексу інфляції та 192,32грн. 3% річних.

Щодо тверджень відповідача про неможливість погасити заборгованість за договором за відсутності бюджетного фінансування, суд зазначає, що відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.1.10 Постанови №14 від 17.12.2013р. розяснено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України). Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобовязань, взятих на себе за договором. Окрім цього, за змістом частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання, про що, зокрема, зазначено у Постанові Верховного суду від 15.05.2012р. по справі № 11/446. Також в п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р. зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі №15/5027/715/2011).

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, судовий збір в розмірі 1191,66грн. слід покласти на відповідача, а в решті на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Червоноградської центральної міської лікарні (Львівська область, м.Червоноград, вул.Івасюка, буд.2; ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Західно-Український центр «Медсервіс» (м.Львів, вул.Антоновича, буд.128; ) 5919,69грн. основного боргу, 192,32грн. 3% річних, 2575,07грн. індексу інфляції, 2829,63грн. пені та 1191,66грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 09.11.2015р.

Суддя Щигельська О.І.