ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"26" жовтня 2015 р. Справа № 2/125-12

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна»;

на бездіяльність районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції;

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна»;

до Споживчого товариства «Настуся»;

про стягнення 566 441,48 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача (скаржника): ОСОБА_2 (довіреність б/н від 26.02.2015 р.);

від відповідача (боржника): не зявився;

від органу ДВС: ОСОБА_3 (довіреність № 7495 від 17.04.2009 р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходилась справа № 2/125-12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» до Споживчого товариства «Настуся» про стягнення 566 441,48 грн.

До Господарського суду Київської області надійшла скарга №778 від 25.12.2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» на бездіяльність районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» до Споживчого товариства «Настуся» про стягнення 566 441,48 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.12.2014 року скаргу №778 від 25.12.2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» на бездіяльність районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 12.01.2015 року.

В судове засідання 12.01.2015 року представники відповідача та Відділу Державної виконавчої служби не зявилися, Відділ Державної виконавчої служби вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 30.12.2014 року не виконав, у звязку з чим розгляд скарги відкладався до 20.01.2015 року.

14.01.2015 року матеріали справи № 2/125-12 були направленні до Київського апеляційного господарського суду у звязку з надходженням апеляційної скарги № 1-а від 09.01.2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» на рішення Господарського суду Київської області від 24.12.2014 року у справі № 2/125-12 у звязку з чим розгляд скарги 20.01.2015 року не відбувся.

В ході розгляду скарги №778 від 25.12.2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» на бездіяльність районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у справі № 2/125-12 скаржником також були подані доповнення № 1-с від 12.01.2015 року та № 9-с від 19.02.2015 року.

07.09.2015 року матеріали справи № 2/125-12 повернулися до Господарського суду Київської області, у звязку з чим, скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» на бездіяльність районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ухвалою від 16.09.2015 року була призначена до розгляду на 28.09.2015 року.

28.09.2015 року до Господарського суду Київської області від представника районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 28.09.2015 року представники позивача та відповідача не зявилися, районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 30.12.2014 року не виконав. Розгляд скарги відкладвся до 12.10.2015 року.

В судове засідання, яке відбулось 12.10.2015 року представник відповідача не зявився, районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 30.12.2014 року не виконав. Розгляд скарги відкладався до 26.10.2015 року.

В судовому засіданні 26.10.2015 року скаржник підтримав вимоги скарги з доповненнями та надав письмові обґрунтування бездіяльності державного виконавця. Виконавчою службою було надано письмові заперечення проти скарги.

Розглянувши в судовому засіданні 26.10.2015 року скаргу №778 від 25.12.2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» на бездіяльність районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у справі № 2/125-12, з поданими доповненнями № 1-с від 12.01.2015 року та № 9-с від 19.02.2015 року, заслухавши пояснення учасників провадження та дослідивши надані ними докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у скарзі № 778 від 25.12.2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» обставин, скаржником, як стягувачем 06.12.2014 року було подано до районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції заяву про відкриття виконавчого провадження №88 від 03.12.2014 року на виконання наказу Господарського суду Київської області від 02.12.2014 року, який виданий на виконання постанови ВГСУ від 11.06.2014 року у справі №2/125-12 про стягнення 566 441,48 грн.

Скаржник стверджує, що державним виконавцем не вчиняються всі визначені Законом України заходи виконавчого провадження, що свідчить про бездіяльність районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

Бездіяльність державного виконавця полягає в тому, що станом на кінець 2014 року ним не накладено арешт на жоден з рахунків боржника; винесені державним виконавцем постанови про накладення арешту на рахунки боржника не направлені в банківські установи; незважаючи на те, що рішення суду не виконано протягом 7 місяців, виконавчий збір з боржника не стягнуто; не відкрито виконавче провадження та не надіслано на адресу сгягувача постанову про відкриття виконавчого провадження.

У звязку з чим, скаржник просить визнати незаконною бездіяльність державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції по примусовому виконанню наказу Господарського суду Київської області від 02.12.2014 року, що виданий на виконання постанови ВГСУ від 11.06.2014 року у справі №2/125-12 про стягнення 566 441,48 грн. та винести окрему ухвалу, в якій вказати на бездіяльність посадових осіб Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції в ході виконавчого провадження та направити її до Управління ДВС ГУ юстиції у Київській області для розгляду та реагування.

12.01.2015 року скаржником були подані до суду доповнення № 1-с від 12.01.2015 року до попередньо поданої скарги № 778 від 25.12.2014 року, в яких скаржник зазначає, що після подання скарги №778 від 25.12.2014 року на бездіяльність Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, йому стали відомі додаткові обставини щодо бездіяльності держаного виконавця.

В зв'язку з чим скаржник доповнив вимоги поданої скарги та зазначив, що всупереч вимогам ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем невчасно направлено постанову про відкриття виконавчого провадження. Зокрема, 11.12.2014 року було винесено постанову №45802920 про відкриття виконавчого провадження, яка мала бути направлена стягувачеві наступного робочого дня, тобто, 12.12.2014 року. Згідно відмітки на конверті про направлення постанови, постанова була направлена лише 26.12.2014 року, тобто через 15 днів з моменту її винесення, а стягувач отримав постанову лише 30.12.2014 року (після подання скарги).

Також, 19.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій від 19.12.2014 року у виконавчому провадженні №45802920, якою виконавчі дії було відкладено до 05.01.2015 року. Згідно резолютивної частини постанови, підставою для відкладення виконавчих дій стала заява стягувача про відкладення виконавчих дій в зв'язку з тим, що боржником надано підроблений наказ господарського суду. У звязку з чим, скаржник зазначає про невідповідність викладених в спірній постанові про відкладення виконавчих дій обставин, оскільки він є стягувачем за судовим наказом і жодних заяв про відкладення виконавчих дій не подавав, посилання державного виконавця на підробку наказу суду №2/125-12 є необґрунтованими та безпідставними.

Також скаржник стверджує, що державним виконавцем не накладено арешт на рахунки боржника. Скаржник зазначає, що навіть з урахуванням незаконного відкладення виконавчих дій до 05.01.2015 року, державний виконавець повинен був 05.01.2015 року винести постанови про накладення арешту на рахунки боржника в звязку із закінченням терміну добровільного виконання рішення суду та направити відповідні постанови до банківських установ. При цьому всі реквізити наявних у боржника рахунків стягувач надав в своїй заяві про відкриття виконавчого провадження.

У звязку з чим, скаржник також просить зобовязати районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції винести постанови про накладення арешту на рахунки боржника, про які повідомляв стягувач (згідно з наведеним у доповненнях до скарги переліком) та визнати недійсною постанову районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 19.12.2014 року про відкладення провадження виконавчих дій у виконавчому провадженню №45802920.

24.04.2015 року скаржником подано доповнення № 9-с від 19.02.2015 року до скарги № 778 від 25.12.2014 року, в яких скаржник зазначає, що 10.02.2015 року державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження №45802920 у звязку зі зверненням державного виконавця до суду про розяснення рішення суду.

Факт незаконності постанови про зупинення виконавчого провадження підтверджується тією обставиною, що до моменту зупинення виконавчого провадження державний виконавець не звертався до суду з відповідною заявою про розяснення рішення суду.

У звязку з чим, скаржник просить визнати недійсною постанову районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 10.02.2015 року про зупинення виконавчого провадження у виконавчому провадженні №45802920 та зобовязати державного виконавця направити на адресу стягувача постанову від 10.02.2015 року про зупинення виконавчого провадження.

Також, в ході розгляду скарги (з доповненнями) в судовому засіданні 26.10.2015 року скаржник надав додаткові обґрунтування бездіяльності державного виконавця, в яких зазначив, що державним виконавцем не накладено арешт на всі наявні у боржника рахунки, що дає боржнику можливість розпоряджатись коштами в той час, як наказ суду не виконується. Також, скаржник стверджує, що державним виконавцем не вживаються заходи по зясуванню майнового стану боржника (не витребувано баланс підприємства, відсутні докази надіслання запитів до інспекції Держтехнагляду та Держземагенства, Управління статистики сільського господарства).

В запереченнях проти скарги районним відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції надано пояснення, що 11.12.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадженняі копії відповідної постанови направлено сторонам для відома; боржнику додатково разом з постановою направлено виклик Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 12.12.14 року.

Факт одержання СТ «Настуся» постанови про відкриття виконавчого провадження та виклику державного виконавця підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення адресату з її особистим підписом від 19.12.2014 року.

Державний виконавець зазначив, що 19.12.2014 року до відділу звернувся директор СТ «Настуся» та надав відповідь Господарського суду Київської області від 05.11.2014 року, в якій зазначено, що наказ у справі № 2/125/12 від 17.01.2013 року дійсний, однак стягувачем до відділу предявлено наказ від 02.12.2014 року у справі № 2/125/12.

У звязку з чим, 19.12.2014 року державним виконавцем з даного приводу до Господарського суду направлено запит, щодо встановлення факту видачі наказу Господарського суду від 02.12.2014 року.

В звязку із відсутністю відповіді Господарського суду за запит державного виконавця 06.01.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкладення виконавчих дій на десять робочих днів. 12.01.2014 року ТОВ «ОСОБА_1 Україна подано апеляційну скаргу на рішення у справі № 2/125-12.

Відповідно до вимог ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої скарги до розгляду.

Також, відповідно до ч. 1 п. 1, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право зупинити виконавче провадження - у разі звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про розяснення рішення, що підлягає виконанню.

Державний виконавець стверджує, що звернувся до суду з заявою про розяснення рішення у справі № 2/125-12, у звязку з чим, ним 10.02.2015 року винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем направлено запити до органів які здійснюють реєстрацію майна боржника. Відповідно до отриманої відповіді Державної податкової служби України № НОМЕР_1 від 17.06.2015 у боржника виявлено відкриті рахунки у банківських установах.

Державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження 03.07.2015 року. 06.07.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника саме на тих рахунках, які зазначені у відповіді Державної податкової служби України. Копії постанов направлено на адресу банківських установ (копії рекомендованих повідомлень містяться в матеріалах виконавчого провадження).

Розглянувши матеріали скарги №778 від 25.12.2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» на бездіяльність районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у справі № 2/125-12, з поданими доповненнями № 1-с від 12.01.2015 року та № 9-с від 19.02.2015 року судом встановлено, що державним виконавцем допущено бездіяльність щодо своєчасного надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження. Зокрема, надані виконавчою службою копії матеріалів виконавчого провадження не мстять доказів отримання постанови про відкриття виконавчого провадження стягувачем (19.12.2014 року відповідна постанова отримана лише боржником). Таким чином, виконавчою службою не спростовано твердження скаржника про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження лише 30.12.2014 року, відправлення якої лише 26.12.2014 року (з простроченням на 15 днів) підтверджується відміткою на наданому скаржником конверті. Однак, згідно зі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про відкриття виконавчого провадження має бути надіслана учасникам провадження на наступний день після її винесення.

Також, не дивлячись на те, що стягувач в заяві про відкриття виконавчого провадження навів орієнтовний перелік рахунків боржника і просив одночасно з відкриттям виконавчого провадження накласти арешт на рахунки боржника, що також передбачено ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», в постанові про відкриття виконавчого провадження арешт на рахунки боржника не накладено.

З наданих державним виконавцем доказів вбачається, що арешт на майно боржника був накладений лише постановою від 03.07.2015 року, арешт на кошти боржника (рахунки в банківських установах) був накладений постановою від 06.07.2015 року та того ж дня направлено постанову про арешт коштів боржника до банківських установ.

Таким чином, відповідні обставини свідчать про бездіяльність районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції (яка мала місце станом на день подання скарги), скарга № 778 від 25.12.2014 року в частині визнання протиправною бездіяльності підлягає задоволенню.

Щодо вимоги скаржника винести окрему ухвалу, суд зазначає, що з огляду на ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України в разі виявлення судом неправомірності дій державного виконавця та інших недоліків в роботі виконавчої служби під час розгляду скарги на дії ДВС по суті, передбачені процесуальні наслідки, визначені відповідною ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, що і зроблено судом при задоволенні першої вимоги скарги. При цьому, застосування заходів, визначених ст. 90 Господарського процесуального кодексу України віднесено на розсуд суду і з огляду на ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України не передбачено.

Щодо вимог, викладених в доповненнях до скарги від 12.01.2015 року № 1-с, суд зазначає, що скаржником не обґрунтовано належність всіх наведених в заяві рахунків боржнику та встановлено, що постановою від 06.07.2015 року, хоч і з запізненням, державним виконавцем було накладено арештна рахунки боржника згідно наданої Державною податковою службою України відповіді № НОМЕР_1 від 17.06.2015 року.

Таким чином, у відповідній частині скарга задоволенню не підлягає. При цьому, бездіяльність державного виконавця щодо ненакладення арешту на рахунки боржника вже встановлена судом та визнана неправомірною під час задоволення першої вимоги скарги.

Щодо постанови від 19.12.2014 року про відкладення виконавчих дій, судом встановлено безпідставність винесення такої постанови, оскільки стягував (скаржник) не подавав до виконавчої служби заяву про відкладення виконавчих дій, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» не містить такої підстави, як сумніви в справжності наказу суду.

Поданий до виконавчої служби наказ суду від 02.12.2014 року у справі № 2/125-12 відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження», містив підпис судді та оригінал гербової печатки і у держаного виконавця не було підстав сумніватись в його справжності.

Крім того, сам державний виконавець в запереченнях на скаргу зазначає, що 19.12.2014 року до відділу звернувся директор СТ «Настуся» та надав відповідь Господарського суду Київської області від 05.11.2014 року, в якій зазначено, що наказ у справі № 2/125-12 від 17.01.2013 року дійсний.

У звязку з чим, суд зазначає, що неправомірність дій державного виконавця щодо винесення спірної постанови про відкладення виконавчих дій також полягає в тому, що станом на 19.12.2014 року державний виконавець керувався відповіддю суду від 05.11.2014 року, яка надавалась в той час, коли наказ від 02.12.2014 року у справі № 2/125-12 ще не видавався. Сам факт видачі наказу 02.12.2014 року свідчить про неактуальність інформації, яка надавалась судом ще 05.11.2014 року.

Таким чином постанова про відкладення виконавчих дій від 19.12.2014 року є неправомірною та безпідставною і підлягає визнанню недійсною.

Постанова державного виконавця від 10.02.2015 року про зупинення виконавчого провадження є неправомірною, оскільки у державного виконавця на момент її прийняття були відсутні підстави для зупинення виконавчого провадження. Зокрема, як вбачається з поданих у справі № 2/125-12 документів, заява державного виконавця про розяснення рішення від 10.02.2015 року № 1013 була надіслана до суду згідно вих.штампу на конверті лише 11.03.2015 року і отримана судом 13.03.2015 року. Таким чином, станом на 10.02.2015 року у державного виконавця були відсутні підстави для зупинення виконавчого провадження. У звязку з чим, постанова про зупинення виконавчого провадження від 10.02.2015 року є неправомірною та безпідставною та підлягає визнанню недійсною.

Щодо викладених скаржником в поданих в судовому засіданні 26.10.2015 року обґрунтуваннях бездіяльності державного виконавця обставин, судом встановлено, що в наданих виконавчою службою копіях матеріалів виконавчого провадження містяться запити до органів, які уповноважені реєструвати майнові права боржника, в тому числі до інспекції Держтехнагляду та Держземагенства, Управління статистики сільського господарства і матеріали виконавчого провадження містять відповіді на запити Таким чином, запити надсилались державним виконавцем, однак у звязку з відсутністю доказів надіслання не можливо встановити своєчасність такого надіслання.

Посилання державного виконавця на пропуск скаржником строків оскарження зокрема, постанови про відкладення виконавчих дій, не обґрунтовані відповідними доказами своєчасного направлення такої постанови стягувачу.

Відповідно до ст.1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України (зі змінами та доповненнями)» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, виходячи з наведених у скарзі обставин та наданих доказів, скарга №778 від 25.12.2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» на бездіяльність районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у справі № 2/125-12, з поданими доповненнями № 1-с від 12.01.2015 року та № 9-с від 19.02.2015 року, підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу №778 від 25.12.2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» на бездіяльність районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у справі № 2/125-12, з поданими доповненнями № 1-с від 12.01.2015 року та № 9-с від 19.02.2015 року задовольнити частково.

2. Визнати незаконною бездіяльність районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції (яка мала місце станом на день подання скарги) по примусовому виконанню наказу Господарського суду Київської області від 02.12.2014 року у справі № 2/125-12 у виконавчому провадженні № 45802920.

3. Визнати недійсною постанову районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про відкладення виконавчих дій від 19.12.2014 року у виконавчому провадженні № 45802920.

4. Визнати недійсною постанову районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про зупинення виконавчого провадження від 10.02.2015 року у виконавчому провадженні № 45802920.

5. Решту вимог скарги залишити без задоволення.

Суддя Т.П. Карпечкін