РІШЕННЯ

"28" жовтня 2015 р.Справа № 921/1014/15-г/14

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В. розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рембуддільниця" вул. Галицька, 182, м. Бучач, Бучацький район, Тернопільська область, 48400

до відповідача ОСОБА_1 освіти Бучацької районної державної адміністрації майдан Волі, 1, м. Бучач, Бучацький район, Тернопільська область, 48400

про стягнення заборгованості в сумі 416 171,97 грн.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 05.01.15 р.

ОСОБА_3, довіреність № б/н від 05.01.15 р.

відповідача: ОСОБА_4, доручення № б/н від 21.10.15 р.

Учасникам судового процесу роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки згідно ст.ст. 20,22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Технічна фіксація (звукозапис) не здійснювалась за відсутності передбачених чинним процесуальним законодавством підстав.

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рембуддільниця" звернулось в господарський суд Тернопільської області із позовом до ОСОБА_1 освіти Бучацької районної державної адміністрації про стягнення заборгованості в сумі 416 171,97 грн.

Заявлені вимоги, підтримані в судових засіданнях повноважними представниками, субєкт господарювання вмотивовує неналежним виконанням його контрагентом умов договору про виконання робіт № 280 від 26.12.2012р. в частині повної та своєчасної оплати підрядних робіт, в наслідок чого у нього утворилась заборгованість, сума якої з урахуванням штрафу, втрат від інфляційних процесів та 3% річних заявлена до стягнення в судовому порядку.

В свою чергу, відповідачем надано відзив на позов № 1161/01-22 від 09.10.2015р., доповнений поясненнями №1210/01-22 від 28.10.2015р., підтриманий уповноваженим представником в засіданні суду, яким позовні вимоги в частині стягнення сум основного боргу, інфляційних та річних останній визнає. Однак, вимогу щодо стягнення 10 % штрафу вважає безпідставною, позаяк допущення заборгованості за отримані ТМЦ трапилось не з його вини, а тому, умови п. 3.2.3 укладеного сторонами правочину до спірних правовідносин не застосовуються. Крім цього, просить застосувати в даній частині позову, передбачену приписами ст.267 ЦК України, позову давність.

Разом з тим, в судовому засіданні 28.10.2015р. позивачем подано заяву від 28.10.2015р. про зменшення розміру позовних вимог в частині нарахованого державній установі штрафу.

Зважаючи, що така подана в порядку ст.22 ГПК України та не суперечить чинному процесуальному законодавству, заява про зменшення позовних вимог приймається судом, відтак справа розглядається з її урахуванням

В свою чергу, подана відповідачем заява про визнання позову відповідає приписам ст.ст. 22, 78 ГПК України, підписана повноважним представником, не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, у звязку із чим, приймається судом та, як наслідок, позов задовольняється в повному обсязі.

При цьому суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

26.12.2012р. між ТОВ "Рембуддільниця" та ОСОБА_1 освіти Бучацької РДА було укладено договір про виконання робіт № 280, за умовами п. 1 та 2.2 якого Виконавець здійснює капітальний ремонт будівель та приміщень шкіл, зокрема, в селах Осівці та Ріпинці Бучацького району, а Замовник зобовязується прийняти і розрахуватись за виконані роботи не пізніше 30 днів після їх закінчення і представлення акту виконаних робіт.

При цьому, відповідно до розділу 4 укладеного правочину, оплата вартості виробу відбувається згідно представлених документів (актів, накладних, тощо) шляхом безготівкового розрахунку.

Господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, згідно із положеннями Господарського процесуального кодексу України є предметом регулювання Господарського кодексу України.

За правилами, що зазначені у п. 1 ст. 193 названого нормативно-правового акту, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Аналіз приписів чинного законодавства та матеріалів справи свідчить про те, що взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі випливають із договору будівельного підряду, які регулюються главою 61 ЦК України.

За приписами ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Таким чином, укладений учасниками спору 26.12.2012р. правочин слугує підставою для виникнення між ними господарських зобов'язань, та за вказівками ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509, 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Реалізовуючи досягнуті домовленості, позивачем протягом грудня 2012 року виконано обсяг будівельних робіт з капітального ремонту Осівецької ОСОБА_5 ступенів на суму 128 601,17 грн. та Ріпинецької ОСОБА_5 ступенів на суму 89 235,23 грн. які прийняті відповідачем, як Замовником, без будь-яких претензій і зауважень.

Вказані обставини підтверджуються актами приймання виконаних робіт від 26.12.2012р. форми КБ-2в, за вказаний період, що підписані уповноваженими представниками обох учасників спору та скріпленим їх печатками.

З огляду на наведене, враховуючи період виконання будівельних робіт та встановлений у договорі термін кінцевої оплати, суд констатує, що строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті їх вартості настав.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як стверджує підрядник, незважаючи на досягнуті домовленості, вартість будівельних робіт замовником не оплачена. Вказана сума заборгованості визнається органом місцевого самоврядування та, окрім іншого, підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 01.02.2015р., підписаним обома сторонами без заперечень.

З метою досудового врегулювання спірних відносин, господарюючим субєктом направлено на адресу відділу претензію з вимогою погасити наявну загальну заборгованість. Проте, у звязку із відсутністю фінансування з державного бюджету, остання залишена без задоволення, що і стало підставою для звернення товариства із позовом до суду.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Тотожна правова позиція закріплена у п. 1.10 постанови № 14 від 17.12.2013р. Пленум Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Крім того, суд враховує, що ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України і ст. 193 ГКУ встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. названого Кодексу

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 96 названого Кодексу юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. З наведеного суд констатує, що відсутність бюджетного фінансування, на яке посилається відповідач, не може слугувати перешкодою для виконання взятих на себе зобовязань, позаяк вказане нівелюватиме одну із основних встановлених законодавцем у ст. 129 Конституції України засад судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За даних обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Рембуддільниця" про стягнення з ОСОБА_1 освіти Бучацької районної державної адміністрації 217 836,40 грн. боргу підлягають до задоволення, оскільки підтвердженні матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не заперечені відповідачем.

Поряд з цим, за приписами статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

На підставі наведених правових норм, позивачем заявлено до стягнення з відповідача за період з лютого 2013р. по серпень 2015р. 159 238,41грн. інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами протягом 01.02.2013р.-25.09.2015р. в сумі 17 313,52 грн.

Перевіривши відповідність здійснених позивачем обчислень, суд констатує, що дані нарахування проведені в межах встановлених законодавством строків, їхній розмір не перевищує максимально допустимий, а відтак, заявлені вимоги підлягають до задоволення у визначеному товариством розмірі.

В той же час, судом враховано що за змістом ст. 625 Цивільного кодексу України, інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Тобто, ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань та у зв'язку з цим відносити до санкцій та звільняти боржника від їх сплати.

У відповідності до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, та за відсутності клопотання передбаченого ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 20, 22, 32-34, 43, 44, 49, 69, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути із ОСОБА_1 освіти Бучацької районної державної адміністрації майдан Волі, 1, м. Бучач, Бучацький район, Тернопільська область, 48400 (ідент. код 02145932) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рембуддільниця" вул. Галицька, 182, м. Бучач, Бучацький район, Тернопільська область, 48400 (ідент. код 30903610) 217 836 (двісті сімнадцять тисяч вісімсот тридцять шість) грн. 40 коп. основного боргу; 159 238 (сто пятдесят дев'ять тисяч двісті тридцять вісім) грн. 41 коп. втрат від інфляційних процесів; 17 313 (сімнадцять тисяч триста тринадцять) грн. 52 коп. річних та 5 916 (пять тисяч девятсот шістнадцять) грн. 09 коп. - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 02.11.2015р.

Суддя О.В. Руденко