УХВАЛА

02 листопада 2015 року Справа № 913/671/14

Провадження №6/913/671/14

За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК,

м. Дніпропетровськ

до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Луганській області, м. Луганськ

про стягнення 318 485 грн. 88 коп.,

розгляд заяви Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області № 14/1-1662/0с від 15.10.2015 про розстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області № 913/671/14

Орган виконання рішень Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області, м. Сєвєродонецьк.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Жданова Е.А.

У засіданні брали участь:

від позивача представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув;

від органу виконання рішень представник не прибув.

ВСТАНОВИВ:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: розгляд заяви відповідача у справі Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області, від 15.10.2015 № 14/1-1662/0с про розстрочку виконання рішення суду в порядку ст. 121 ГПК України наступними чином:

- часткове погашення заборгованості в сумі 50551 грн. 20 коп. до 15 листопада 2015 року;

- часткове погашення заборгованості в сумі 50551 грн. 20 коп. до 15 грудня 2015 року;

- часткове погашення заборгованості в сумі 50551 грн. 20 коп. до 15 січня 2016 року;

- часткове погашення заборгованості в сумі 50551 грн. 20 коп. до 15 лютого 2016 року;

- часткове погашення заборгованості в сумі 50551 грн. 20 коп. до 15 березня 2016 року.

Сторони не скористалися правом на участь повноважних представників в судовому

засіданні, але це не є перешкодою для розгляду заяви про надання розстрочки виконання рішення в порядку ст. 121 ГПК України.

В обґрунтування поданої заяви Управління ДСО при ГУМВС України зазначає, що у звязку з проведенням на території м. Луганськ та Луганської області антитерористичної операції, а також зі скрутним матеріальним становищем, на теперішній час виконання рішення господарського суду Луганської області виявляється неможливим.

Так, постановою державного виконавця від 24.09.2015 відкрито виконавче провадження № 48054641 щодо стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» збитків в сумі 247 00,00 грн. та витрат зі сплати судового збору в сумі 4 956,00 грн., а всього 252 756,00 грн.

У звязку із проведенням антитерористичної операції управління було вимушено змінити місце дислокації та розташовується в місті Сєверодонецьк Луганської області. Всі приміщення, майно та автомобілі розташовані на території, тимчасово непідконтрольній органам державної влади України.

Так, станом на 01.01.2014 УДСО у своєму складі мало 8 безбалансових підрозділів, а станом на 01.10.2015 лише 2 підрозділи.

Крім того, замовники охоронних послуг несвоєчасно здійснюють оплату. В той же час, на рахунках управління в ПАТ «Брокбізнесбанк», яке знаходиться в стані ліквідації залишилися кошти на суму понад 800 тис. грн.

Арешт заблокував господарську діяльність УДСО, що може призвести до повного невиконання відповідних зобовязань перед кредиторами.

Позивач пояснень на заяву відповідача не надав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч.2 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Рішенням господарського суду Луганської області від 05.05.2014 по справі

№ 913/671/14 позов задоволено частково та стягнуто з Управління Державної служби охорони при УМВС України в Луганській області на користь позивача збитки в сумі 247 800 грн. 00 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 4 956 грн. 00 коп.

На виконання вказаного рішення суду позивачу видано наказ від 27.06.2014 р.

№ 913/671/14.

Постановою від 24.09.2015 Відділом примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції в Луганській області відкрито виконавче провадження за вказаним наказом суду.

Відповідач у справі просить суд надати розстрочку виконання рішення у справі з частковим погашенням боргу по 50 551,20 грн. в кожний платіж до 15.11.2015, 15.12.2015,15.01.2016,15.02.2016,15.03.2016.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Отже, господарський суд на підставі ст. 121 Господарського процесуального кодексу України має право за заявою сторони, у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити виконання рішення.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Відповідно до п.7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вже зазначалось вище, відповідач, в якості підстав для надання відстрочки виконання рішення, посилається на знаходження підприємства в зоні проведення антитерористичної операції, позбавленням права володіння та користування майном, яке перебуває у його власності та господарському віданні, неспроможністю виконувати значну частину своїх зобовязань у звязку із тяжким фінансовим станом.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, вищезазначена правова норма зазначає, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності.

Зазначені відповідачем обставини не є винятковими в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за наявності яких можливе надання розстрочки виконання рішення.

Згідно приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. в справі Півень проти України суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("ОСОБА_1 проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як виняткові обставини (див. § 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі Півень проти України від 29.06.2004).

При цьому, Європейський суд з прав людини допускає, що затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. § 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бакай та інші проти України від 09.11.2004).

Виходячи з фактичних обставин справи та наведених вище норм, суд не погоджується з доводами відповідача, у звязку з чим заяву Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області, від 15.10.2015 № 14/1-1662/0с про розстрочку виконання рішення суду слід залишити без задоволення та у розстрочці відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Управління Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області, від 15.10.2015 № 14/1-1662/0с про розстрочку виконання рішення суду залишити без задоволення, у наданні розстрочки виконання рішення відмовити.

Суддя Т.А. Василенко