КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р. Справа№ 910/25326/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Новікова М.М.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

від позивача: Гаркавенко С.В.;

від відповідача: Андрієвська О.В.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та

Публічного акціонерного товариства "Акціонерна

компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 09.07.2015р.

у справі №910/25326/14 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія

"Київводоканал"

про стягнення 185 326 572,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - відповідач) заборгованості за договором №678 від 24.12.1990р. (в редакції додаткової угоди від 21.12.2009р.) про постачання електричної енергії у загальній сумі 185 326 572,93 грн. (з них: 150 948 526,34 грн. - борг за активну електричну енергію, 75 401,06 грн. - борг за реактивну електричну енергію, 26 207 417,30 грн. - інфляційні втрати, 8 095 228,23 грн. - 3% річних), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань з повної та своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг.

В процесі судового розгляду позивач уточнив свої вимоги та просив суд, у зв'язку з частковим погашенням відповідачем основного боргу, припинити провадження в частині стягнення основного боргу за спожиту активну електричну енергію у розмірі 62 143 905,00 грн. та за спожиту реактивну електричну енергію у розмірі 75 401,06 грн., стягнути з відповідача 88 804 621,24 грн. основного боргу, 3% річних в сумі 8 095 228,23 грн. та 26 207 417,30 грн. інфляційної складової боргу.

Відповідач проти позовних вимог заперечував та просив суд в позові відмовити, наголошуючи на наступному:

- позивач не підтвердив належними доказами наявність заборгованості відповідача у спірному періоді;

- надані позивачем до матеріалів справи Акти прийняття-передавання товарної продукції підписані лише позивачем;

- оскільки позивач не вручав відповідачу жодних рахунків, претензій про сплату боргу не надсилав, то відповідно до ст. 253 ЦК України та ч.3 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України початок застосування індексу інфляції, 3% річних до відповідача неможливо визначити (неможливо встановити початок перебігу прострочення).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. у справі №910/25326/14 позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задоволено частково. Припинено провадження у справі в частині стягнення основного боргу за спожиту активну електричну енергію в розмірі 62 143 905,00 грн. та в частині стягнення основного боргу за спожиту реактивну електричну енергію в розмірі 75 401,06 грн. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 88 803 469,59 грн. основного боргу за активну електричну енергію, 26 207 417,30 грн. інфляційних втрат, 8 095 228,23 грн. 3% річних та 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. у справі №910/25326/14 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевий господарський суд неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосував норми матеріального і процесуального права. Загалом, доводи апеляційної скарги відповідача ідентичні тим, які наводилися ним під час розгляду справи Господарським судом міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Зеленін В.О., Тарасенко К.В.) апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.09.2015р.

Позивач також звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. у справі №910/25326/14 та задовольнити позовні вимоги повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевий господарський суд неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосував норми матеріального і процесуального права в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що в резолютивній частині оскаржуваного рішення нічого не вказано про вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 151,65 грн. основного боргу за спожиту активну електричну енергію.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2015р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Зеленін В.О., Тарасенко К.В.) апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.09.2015р.

17.09.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Тарасенко К.В.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015р. апеляційні скарги було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Тарасенко К.В. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.09.2015р.

В судове засідання 21.09.2015р. з'явився лише представник відповідача. Представник позивача не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги позивача та відповідача було об'єднано в одне провадження, розгляд справи відкладено на 09.11.2015р.

27.10.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі та клопотання про фіксацію судового процесу за допомогою технічних засобів.

Вказане клопотання було задоволено судом, а пояснення залучені до матеріалів справи.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015р. апеляційні скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.11.2015р.

В судовому засіданні 09.11.2015р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго", просив суд скаргу задовольнити, змінити рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. у справі №910/25326/14 та задовольнити позовні вимоги повністю. Проти апеляційної скарги відповідача заперечував, просив суд залишити вказану скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 09.11.2015р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. у справі №910/25326/14 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості. Проти апеляційної скарги позивача заперечував, просив суд залишити вказану скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 09.11.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

24.12.1990р. між підприємством Київські кабельні мережі ВЕО "Київенерго", як енергопостачальною організацією, (відповідно до наказів Міністерства енергетики та електрифікації України від 17.02.1995р. №31, від 31.08.1995р. №177 та від 29.09.1995р. №176 підприємство реорганізовано у філіал АК "Київенерго") та Бортницькою станцією аерації, як споживачем, було укладено договір №678 на використання електричної енергії (том справи - 1, аркуші справи - 17-19).

За умовами вказаного договору (п.2.1) енергопостачальна організація зобов'язується відпускати електроенергію, як промислову продукцію, абоненту в межах 84054 кВт, приєднаної (чи дозволеної до використання потужності) у відповідності до встановлених йому даним договором умовами та величинами постачання електричної енергії та потужності, вказаними у змінному за ініціативою сторін (Додаток №1).

18.12.2001р. відповідачем було видано наказ №207, згідно з яким Бортницьку станцію аерації ліквідовано шляхом приєднання до департаменту експлуатації каналізаційного господарства Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", яка є правонаступником її майнових прав.

21.12.2009р. між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, було укладено додаткову угоду до договору від 24.12.1990р. №678 про постачання електричної енергії (том справи - 1, аркуш справи - 20), в якій сторони дійшли згоди викласти вищезгаданий договір в новій редакції.

21.12.2009р. та 29.01.2010р. між сторонами було складено протоколи узгодження розбіжностей до додаткової угоди від 21.12.2009р. до договору від 24.12.1990р. №678 (о/р 400) про постачання електричної енергії (том справи -1, аркуші справи - 25-29).

За умовами Договору №678 від 21.12.2009р. про постачання електричної енергії (в редакції додаткової угоди від 21.12.2009р. з урахуванням протоколів розбіжностей) (далі - Договір) постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю в точках продажу електричної енергії згідно з умовами цього Договору та додатків до Договору, що є невід'ємною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід'ємною частиною. Приєднана потужність у точці підключення визначена в Додатку «Перелік об'єктів споживача» (розділ 1 Договору - том справи - 1, аркуші справи - 21-24).

В п.2.2.1, 2.2.2 Договору постачальник зобов'язується: виконувати умови цього Договору; постачати споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору (Додаток «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу»); повідомляти споживача про всі зміни тарифів на електричну енергію письмово або через засоби масової інформації за п'ять днів до введення їх у дію.

Відповідно до п.п.2.3.1-2.3.4 Договору споживач зобов'язується: виконувати умови цього Договору; дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього Договору та режиму роботи електроустановок відповідно до Додатків «Перелік об'єктів споживача» та «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу»); оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показань засобів обліку електричної енергії»; здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з Додатками «Порядок розрахунків» та «Порядок розрахунків за перетікання реактивної енергії».

За внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4 цього Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним Додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком (п.4.2.1 Договору).

В Додатку №2 до Договору наведено порядок розрахунків, згідно з п.п.1, 2.1, 2.2, 4.3 якого розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електричної енергії приймається місяць з 30 числа попереднього місяця до того ж числа розрахункового місяця. Споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком. Оплата рахунків за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата рахунків за перетікання реактивної електроенергії та інших платежів згідно з умовами цього Договору здійснюється на підставі самостійно отриманих у постачальника рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання. Обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті споживачем за звітний розрахунковий період визначаються з урахуванням вимог пунктів 4.1.1-4.1.7 цього Додатка та підтверджуються актом про використану електричну енергію за формою, що відображена у Додатку до цього Договору, який споживач надає постачальнику протягом доби після закінчення розрахункового періоду.

В Додатку №5 до Договору наведено порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії (том справи - 1, аркуші справи - 51-53), який складено відповідно до Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами, затвердженої наказом Міністерством палива та енергетики України №19 від 17.01.2002р., погодженої НКРЕ та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.02.2002р. за №93/6381.

В п.9.4 Договору передбачено, що останній набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками обох сторін та скріплення його печатками сторін і укладається на строк до 31.12.2010р. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною стороною не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

На даний час Договір є чинним, що не заперечується сторонами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору позивач поставляв відповідачу електричну енергію, тоді як відповідач лише частково оплатив її вартість, внаслідок чого за період з 01.07.2012р. по 01.11.2014р. утворилась заборгованість, яка станом на 01.11.2014р. становила 185 326 572,93 грн.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку сплатити заборгованість, окрім вимог про стягнення суми основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача 26 207 417,30 грн. інфляційних втрат та 8 095 228,23 грн. 3% річних.

Місцевий господарський суд задовольнив позов частково, припинивши провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу за спожиту активну електричну енергію в розмірі 62 143 905,00 грн. та в частині стягнення основного боргу за спожиту реактивну електричну енергію в розмірі 75 401,06 грн. у зв'язку з його погашенням. В частині стягнення з відповідача 88 803 469,59 грн. основного боргу за активну електричну енергію, 26 207 417,30 грн. інфляційних втрат та 8 095 228,23 грн. 3% річних позовні вимоги були визнані судом обґрунтованими, документально підтвердженими та задоволені.

Колегія суддів Київського апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, враховуючи наступні обставини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжита усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено, що на виконання умов спірного Договору позивач в період з липня 2012 року по жовтень 2014 року поставив відповідачу активну електроенергію на суму 406 299 500,10 грн. та реактивну електроенергію на суму 1 790 734,63 грн., що, зокрема, підтверджується наявними в матеріалах справи звітами про використану активну електроенергію та спожиту реактивну енергію споживання електричної енергії за вказаний період (том справи - 1, аркуші справи - 67- 137).

Натомість відповідач лише частково розрахувався за надані позивачем послуги (копії платіжних доручень - том справи - 2, аркуші справи - 125-206), що призвело до виникнення заборгованості, яка за розрахунками позивача станом на 01.11.2014р. (дата звернення з позовом до суду - 14.11.2014р.) становила 185 326 572,93 грн. (з них: 150 948 526,34 грн. - за активну електричну енергію, 75 401,06 грн. - за реактивну електричну енергію).

В процесі розгляду справи позивач повідомив суд про те, що відповідачем було здійснено оплату боргу за спожиту активну електричну енергію у розмірі 62 143 905,00 грн. та за спожиту реактивну енергію у розмірі 75 401,06 грн. Наведене не заперечується відповідачем та підтверджується довідкою позивача про надходження коштів станом на 21.01.2015р. (том справи - 2, аркуші справи - 209-210).

З метою встановлення розміру фактичної заборгованості відповідача перед позивачем, ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2015р. (том справи - 2, аркуші справи - 221-223) у справі було призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання про те, чи підтверджується документально заборгованість відповідача за договором на використання електричної енергії №678 від 24.12.1990р. перед позивачем за період з 01.07.2012р. по 01.11.2014р.? Якщо так, то в якому розмірі?

Згідно з висновком експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи №5829/5830/15-45 від 27.05.2015р. (том справи - 3, аркуші справи - 22-30) заборгованість відповідача за вказаний період підтверджується лише в сумі 88 803 469,59 грн.

У відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Оскільки сторонами не надано доказів на спростування висновків судової експертизи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вищезгаданий експертний висновок може вважатися належним доказом у даній справі у розумінні ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

В своїх запереченнях на позов та в апеляційній скарзі відповідач посилався на договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.п.8, 9 ст. 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»), укладений між Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаментом житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), позивачем, відповідачем, Державним підприємством «Енергоринок» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (том справи - 3 аркуші справи - 62-66), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною п.16 ст.14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», відповідно до Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2015р. №375.

В п.7 названого договору передбачено перерахування відповідачем на користь позивача коштів для погашення заборгованості за електричну енергію, в тому числі за договором від 24.12.1990р. №678 на суму 88 804 621,24 грн. за квітень-жовтень 2014 року по справі №910/25326/14.

На думку відповідача, з урахуванням укладення вказаного вище договору, між позивачем та відповідачем було змінено строк виконання грошових зобов'язань відповідача, а тому прострочення відсутнє.

Передусім необхідно зазначити, що договір про організацію взаєморозрахунків не містить дати його складання. Однак, враховуючи зміст цього договору (зокрема посилання на справу №910/25326/14), колегія суддів дійшла висновку про те, що він був укладений за участю позивача та відповідача вже після звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором №678 від 24.12.1990р. і порушення провадження у даній справі.

Наведене свідчить про те, що на час звернення з позовом, який розглядається у даній справі, мало місце прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань за Договором №678 від 24.12.1990р., укладеним з позивачем, і договірних відносин про погашення цього боргу за рахунок субвенцій з Державного бюджету України ані на час подання позову, ані на дату порушення провадження у справі №910/25326/14 не існувало, оскільки відповідний договір був укладений вже в процесі розгляду вказаної справи.

Враховуючи наявні в матеріалах справи документи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що на час винесення оскаржуваного рішення заборгованість відповідача перед позивачем за Договором №678 від 24.12.1990р. становила 88 803 469,59 грн.

Належних та допустимих доказів погашення боргу на дату винесення оскаржуваного рішення у даній справі ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основний борг у сумі 88 803 469,59 грн. і в цій частині вимог позов підлягає задоволенню.

Окрім того, як уже зазначалося вище, частина вартості поставленої електроенергії була перерахована відповідачем вже після звернення позивача до Господарського суду міста Києва, а саме щодо спожитої активної електричної енергії у розмірі 62 143 905,00 грн. та спожитої реактивної енергії у розмірі 75 401,06 грн., у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що в даній частині позовних вимог провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відсутній предмет спору.

Відносно посилання позивача в апеляційній скарзі на те що в резолютивній частині оскаржуваного рішення нічого не вказано про вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 151,65 грн. основного боргу за спожиту активну електричну енергію, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом було розглянуто спір з урахуванням всіх вимог, які заявлялися позивачем, виходячи з наданих сторонами доказів та встановлено як обсяги фактично наданих позивачем послуг та їх вартість, так і розмір коштів, які надійшли від відповідача за Договором.

В ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки в процесі судового розгляду було встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань за Договором, укладеним з позивачем, нарахування 3% річних та інфляційної складової заборгованості є обґрунтованим.

За розрахунком колегії суддів, який співпадає з розрахунком місцевого господарського суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 26 207 417,30 грн. інфляційних втрат та 8 095 228,23 грн. 3% річних, у зв'язку з чим в цій частині вимог позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Однак сторони не надали суду належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Враховуючи викладені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. у справі №910/25326/14 прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, у зв'язку з чим апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на відмову в задоволенні апеляційних скарг, судові витрати за їх подання покладаються на позивача та відповідача (апелянтів).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. у справі №910/25326/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/25326/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

М.М. Новіков