РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2015Справа №910/22595/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства «УКпостач» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карго-експрес" про стягнення 173 708,31 грн., за участю представників позивача - Петровської-Караченцевої Л.Г., довіреність №20/07/2014-юр-4 від 20.07.2014 року, відповідача - Чигаревої О.В., довіреність №б/н від 23.12.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення 100 000,00 грн. попередньої оплати та стягнення 32 919,17 грн. пені, 1925,66 грн. 3% річних, 38 863,48 грн. інфляційних втрат у зв'язку з невиконанням договору транспортно-експедиторського обслуговування №72/2012 від 01.06.2012 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року порушено провадження та призначено до розгляду на 19.10.2015 року.

15.10.2015 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені.

19.10.2015 року позивачем через канцелярію суду надано письмові пояснення у справі.

19.10.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву на 28.10.2015 року.

28.10.2015 року позивачем через канцелярію суду надано письмові пояснення у справі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.06.2012 р. між Приватним акціонерним товариством «УКпостач» (далі - замовник, позивач) і до Товариством з обмеженою відповідальністю "Карго-експрес" (далі - експедитор, відповідач) було укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування №72/2012 (далі - договір).

Відповідно до п.1.2 цього договору експедитор за дорученням замовника і за його рахунок зобов'язується організувати перевозку експортно-імпортних і транзитних вантажів замовника, погоджених сторонами в додаткових угодах до даного договору, залізничним транспортом по території Російської Федерації, України та Казахстану.

Заявка направляється замовником експедитору за 15 (але не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку наступного місяця при перевозках на експорт, імпорт, транзит і не пізніше 5 днів до запланованої дати відправлення вантажу (п. 2.2. договору).

Згідно п. 4.1. договору замовник перераховує експедитору грошові кошти в розмірі 100% попередньої оплати необхідної для виконання його доручень по перевезенню відповідних партій вантажів і подачі вагонів для погрузки. Оплата здійснюється на підставі рахунку-фактури експедитора не пізніше 3-ох днів з дати його виставлення, але в будь-якому випадку не пізніше ніж за 5 календарних днів до дати початку перевезення по даному договору.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що у разі відмови замовника від перевезення або неможливості для експедитора організувати конкретне перевезення, експедитор протягом 5 днів після отримання письмового повідомлення про відмову від перевезення, переводить замовнику грошові кошти отримані за дане перевезення.

Пунктом 4.8. договору передбачено, що при перевищенні сум, які оплачені замовником виконавцю, над вартістю послуг, нарахованої згідно п. 4.1. договору, надмірно перераховані суми належать заліку в рахунок майбутніх послуг експедитора, або за наявності письмової вимоги замовника підлягають поверненню на протязі 5 робочих днів з дати підписання сторонами акту звірки взаємних розрахунків.

На виконання зазначеного договору позивач (замовник) перерахував на рахунок відповідача (експедитора) кошти у розмірі 124 350,62 грн., про що свідчить банківська виписка по особовому рахунку відповідача, копія якої долучена до матеріалів справи.

Проте, заявка на перевозку вантажу позивачем експедитору у відповідності до п. 2.2. договору не направлялась.

31.12.2014 року між сторонами було підписано акт звіряння, відповідно до якого сума зайво сплачених позивачем відповідачу коштів станом на 31.12.2014 року становила 124 350,62 грн.

Позивач у відповідності до п. 4.8. договору звернувся до відповідача з листом № 007/01/91 від 04.03.2015р., в якому вимагав повернути суму сплачених коштів у розмірі 124 350,62 грн., який було отримано відповідачем 04.03.2015 року, що підтверджується копією даного листа з відміткою відповідача про його отримання, яка була надана відповідачем до відзиву та міститься в матеріалах справи.

25.08.2015 року між сторонами було підписано акт звіряння, відповідно до якого сума зайво сплачених позивачем відповідачу коштів станом на 25.08.2015 року становила 100 053,33 грн., з урахуванням частково повернутої суми коштів.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання, здійснивши попередню оплату відповідно до умов договору, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з повернення зайво сплачених коштів у розмірі 100 000,00 грн. у строк передбачений п. 4.8. договору транспортно-експедиторського обслуговування №72/2012 від 01.06.2012 року.

Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача надмірно перерахованої суми у розмірі 100 000,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги в частині стягнення 1 925,66 грн. 3% річних та 38 863,48 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню частково 3% річних у розмірі 1 216,44 грн. та інфляційні втрати у розмірі 28 311,16 грн. (за період з 10.03.2015 року по 05.08.2015 року у відповідності до п. 4.8. договору). В іншій частині позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 5.18. договору у разі несвоєчасного повернення експедитором замовнику коштів відповідно до п. 4.4. договору, експедитор сплачує замовнику пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасного повернення.

Позивачем заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача пені на підставі п. 5.18. договору у розмірі 32 919,17 грн. за період з 30.12.2014 року по 05.08.2015 року, проте, доказів відмови замовника від перевезення або неможливості для експедитора організувати конкретне перевезення у відповідності до п. 4.4. договору позивачем суду не надано. Окрім того, підставою повернення спірних коштів є п. 4.8. Тому в позові про стягнення пені слід відмовити.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вина відповідача в порушенні зобов'язань по оплаті за надані позивачем послуги доведена матеріалами справи та не спростована відповідачем.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карго-експрес" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12, код 36050407) на користь Приватного акціонерного товариства «УКпостач» (62301, Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Залізнична, 31-С; код 30169718) 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. попередньої оплати, 1 216 (одна тисяча двісті шістнадцять) грн. 44 коп. 3% річних, 28 311 (двадцять вісім тисяч триста одинадцять) грн. 16 коп. інфляційних втрат та 2 590 (дві тисячі п'ятсот дев'яносто) грн. 56 коп. судового збору.

В іншій частині позову слід відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04.11.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна