ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.11.2015 Справа № 920/1392/15
за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,м. Суми,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Вирівське хлібоприймальне

підприємство", с. Білани, Білопільський район, Сумська область,

про стягнення 109 813, 78 грн.

Суддя Ю.О. Зражевський

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Грищук Д.В., довіреність від 05.10.2015.

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь 109813,78 грн. боргу по договору № 10, укладеному між сторонами 05.08.2014, в тому числі: 99 917, 00 грн. основного боргу, 7743,57 неустойки, а також судові витрати у розмірі 2153,21 грн.

У судове засідання 08.10.2015 позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи платіжного доручення про часткову сплату відповідачем основного боргу по договору № 10 від 05.08.2014 в сумі 30000,00 грн.

Крім того, позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 69 917,00 грн. боргу за виконанні роботи, 40 673,42 грн. інфляційних збитків, 2 190,02 грн. - 3% річних та 8 992,62 грн. - неустойки, а всього - 121773,06 грн.

Враховуючи, що під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві, а вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків, 3% річних, не були заявлені позивачем при поданні позову, суд залишає без розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що вартість робіт вказаних у акті виконаних робіт за жовтень 2014 року на загальну суму 99 917,00 грн. є завищеною, не відповідає об'єму виконаних робіт, акт не містить дати його підписання, у зв'язку з чим вимоги щодо стягнення пені є необґрунтованими.

У судове засідання 27.10.2015 позивач подав письмові пояснення в обґрунтування позовних вимог з урахуванням позиції відповідача.

Відповідач подав клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, в якому просить суд призначити по справі №920/1392/15 судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити Сумському відділенню при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса. На вирішення експертизи поставити наступні питання: 1) чи відповідає обсяг робіт, виконаних ФОП ОСОБА_1 по об'єкту «облаштування внутрішніх приміщень роздягалень мансардного поверху над приміщенням бані ПАТ «Вирвіське ХПП», зазначеному у акті виконаних робіт за жовтень 2014 року, відповідно до умов договору № 10 від 05.08.2014, фактично виконаній роботі ? Якщо ні, то в чому саме відповідає невідповідність? 2) Яка вартість фактично виконаних робіт, проведених ФОП ОСОБА_1 за актом виконаних робіт за жовтень 2014 року, відповідно до договору №10 від 05.08.2014?

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи відповідач посилається на те, що акт виконаних робіт за жовтень 2014 року відповідно до договору №10 від 05.08.2014 на загальну суму 99917,00 грн. є завищеним і не відповідає об'єму виконаних позивачем робіт; вартість робіт становить 63858,00 грн. Невідповідність обсягів і вартості робіт полягає в тому, що у п. 4 акту виконаних робіт за жовтень 2014 було передбачено личкування стін пластиковими панелями у сумі 40 грн. за квадратний метр, проте у відповідності до іншого акту виконаних робіт за листопад 2014 (відповідно до договору № 11 від 15.08.2014) ця ж сама робота виконувалась вже за ціною 28 грн. за квадратний метр.

Згідно зі ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Враховуючи вищевказану правову позицію Вищого господарського суду України, суд, розглянувши матеріали справи, не вбачає підстав для призначення судової експертизи, відповідачем, в свою чергу не подано належних доказів в обґрунтування необхідності проведення останньої, оскільки саме порівняння відповідачем сум, зазначених в актах виконаних робіт по різним договорам не є тими доказами, що підтверджують необхідність призначення судової експертизи, у зв'язку з чим суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи у справі № 920/1392/15.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2014 між позивачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та відповідачем - Публічним акціонерним товариством «Вирівське хлібоприймальне підприємство» був укладений договір № 10, за умовами якого замовник (відповідач) доручає, а підрядник (позивач) зобов'язується виконати роботи по улаштуванню внутрішніх роздягалень на мансардовому поверсі над приміщеннями душових на підприємстві ПАТ «Вирівське хлібоприймальне підприємство» в с. Білани Білопільського району Сумської області, згідно з умовами договору.

Згідно з п. 2.2. договору, відповідач зобов'язався прийняти роботи, виконані позивачем та оплатити виконані роботи в розмірі та у строки, визначені договором.

Відповідно до п. 3.1. договору, здача-приймання виконаних робіт оформлюється актами виконаних робіт.

Роботи вважаються виконаними після підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних робіт. Відповідач протягом двох днів з моменту надання акту здачі-приймання виконаних робіт зобов'язаний його підписати або надати позивачу письмову обґрунтовану відмову від підписання акту здачі-приймання виконаних робіт (п. 3.2. договору).

Згідно з п. 4.1. договору, вартість робіт визначається на підставі договірної ціни та на момент укладення договору становить 99917,00 грн.

Повний розрахунок відповідач здійснює через 90 календарних днів після підписання акта виконаних робіт (п. 4.3.2. договору).

Згідно з п. 8.1. договору, останній вступає в силу з дня його підписання та діє до виконання сторонами обов'язків за договором. Початок робіт 05.08.2014року, закінчення - 25.10.2014року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту виконаних робіт за жовтень 2014року, позивачем виконані роботи по улаштуванню внутрішніх роздягалень на мансардовому поверсі над приміщеннями душових на підприємстві ПАТ «Вирівське хлібоприймальне підприємство» в с. Білани Білопільського району Сумської області загальною вартістю 99917,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов договору не розрахувався за виконані роботи своєчасно та у повному обсязі, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 99 917,00 грн.

Матеріали справи, зокрема, платіжне доручення № 4926 від 17.09.2015, свідчать про те, що відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом сплатив суму основного боргу у розмірі 30 000,00 грн., тому провадження у цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що акт виконаних робіт за жовтень 2014 року на загальну суму 99917,00 грн. є завищеним, не відповідає об'єму виконаних робіт. На думку відповідача, вартість виконаних робіт та витрат за договором №10 від 05.08.2014 становить 63858,00 грн. Відповідно до п.4 акту виконаних робіт за жовтень 2014 було передбачено обличкування стін пластиковими панелями у сумі 40 грн. за кв. м, проте у відповідності до іншого акту виконаних робіт за листопад 2014 року (відповідно до договору № 11 від 15.08.2014) ця ж сама робота виконувалася вже за ціною 28 грн. за кв. м (п.21). Крім того, Акт виконаних робіт за жовтень 2014 року не містить дати його підписання, у зв'язку з чим вимоги щодо стягнення пені є необґрунтованими, з урахуванням умов п. 4.3.2. договору.

Відповідно до ст. ст. 33, 34, 35 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ст. 843 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Судом встановлено, що акт виконаних робіт за жовтень 2014року, підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.11.2015 зазначив, що претензій до якості виконаних позивачем робіт за договором № 10 від 05.08.2014 відповідач не має.

Підписуючи акт виконаних підрядних робіт, претензій стосовно невиконання чи неналежного виконання позивачем робіт, вказаних у акті, відповідачем не пред'являлось, в тому числі стосовно обсягів виконаних робіт та ціни. Докази пред'явлення претензій відсутні в матеріалах справи.

Більше того, відповідач не зазначає в чому конкретно полягають порушення з боку позивача. Посилаючись на те, що вартість виконаних робіт є завищеною, не відповідає об'єму виконаних робіт, відповідач не подає будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Разом з цим, виходячи зі змісту ст. 843 Цивільного кодексу України, ціна це грошова сума, що підлягає сплаті за результати роботи підрядника.

Ціна може встановлюватись у договорі у вигляді обумовленої сторонами грошової суми або містити способи її визначення.

Загальне правило встановлення ціни у договорі базується на принципі свободи договору згідно з яким вони визначаються за вільним погодженням між сторонами.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно приписів ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

У п. 4.1. договору сторони визначили, що вартість робіт становить 99917,00 грн.

Відповідно до акту за жовтень 2014року вартість виконаних робіт становить 99 917,00 грн., тобто не перевищує погоджену сторонами у договорі ціну робіт.

Враховуючи викладені обставини, оскільки факт виконання позивачем робіт відповідно до договору № 10 від 05.08.2014 підтверджується актом виконаних робіт за жовтень 2014 року, підписаним сторонами та скріпленим печатками підприємств, відповідачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження пред'явлення позивачу претензій стосовно невиконання чи неналежного виконання робіт, в тому числі стосовно обсягів виконаних робіт та ціни, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 69 917,00 грн. заборгованості за виконані роботи.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі несвоєчасної оплати робіт, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,05 % від несплаченої суми за кожний день прострочення платежу.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату виконаних робіт відповідачеві нараховано пеню в загальній сумі 8 992,62 грн. за період з 08.01.2015 по 06.07.2015 (180 днів).

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Згідно з п. 3.2. договору, роботи вважаються виконаними після підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних робіт. Відповідач протягом двох днів з моменту надання акту здачі-приймання виконаних робіт зобов'язаний його підписати або надати позивачу письмову обґрунтовану відмову від підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.

Згідно з п. 4.3.2. договору, повний розрахунок відповідач здійснює через 90 календарних днів після підписання акта виконаних робіт.

Судом встановлено, що акт виконаних робіт за жовтень 2014 року не містить дати його підписання сторонами.

Разом з цим, за умовами укладеного між сторонами договору, роботи вважаються виконаними після підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних робіт, строк для підписання акту здачі-приймання виконаних робіт - два дні, строк закінчення виконання робіт встановлений договором, а саме - 25.10.2014 року (п. 3.1., п. 3.2., п. 8.1. договору).

Таким чином правомірним та обґрунтованим є нарахування пені, починаючи з 08.01.2015 року по 06.07.2015, виходячи з умов п. 3.1., п. 3.2., п. 4.3.2., п. 8.1. договору.

Оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачене діючим законодавством України та умовами укладеного між сторонами договору, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 8 992,62 грн.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2153,21 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, п. 1-1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Вирівське хлібоприймальне підприємство" (вул. Привокзальна, буд. 5, с. Білани, Білопільський район, Сумська область, 41851, ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, іден. номер НОМЕР_1) 69 917 грн. боргу по договору № 10 від 05.08.2014, 8 992,62 грн. пені та 2 153,21 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог - припинити провадження у справі на підставі п.1.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складене 09.11.2015.

Суддя Ю.О. Зражевський