КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Справа№ 910/11397/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Грабенко В.А.

за участі представників

сторін:

позивача не з'явився, про день, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

відповідача Вовна О.М. до. від 23.09.2015 №3-131100/18135

розглянувши матеріали

апеляційної скарги відповідача Публічного акціонерного товариство "Банк

"Фінанси та Кредит", м.Київ

на рішення Господарського суду міста Києва 22.07.2015

у справі № 910/11397/15 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-

Логістик"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси

та Кредит"

про розірвання Договору на розрахунково-касове

обслуговування №ID34900436 від 10.06.2011 року та

стягнення 65 873,13 Євро та 269 577,28 грн., що

еквівалентно 1 870 294,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ "Транс-Логістик" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про розірвання Договору на розрахунково-касове обслуговування №ID34900436 від 10.06.2011 та стягнення 65 873,13 Євро та 269 577,28 грн., що еквівалентно 1 870 294,40 грн..

13.07.2015 позивачем в порядку ст. 22 ГПК України було подано Заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої він просив розірвати Договір на розрахунково-касове обслуговування №ID3490436 від 10.06.2011, з наступними змінами та доповненнями, укладений між ТОВ "Транс-Логістик" та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"; стягнути з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ТОВ "Транс-Логістик" 56 219, 23 євро та 724 346,47 грн.; закрити рахунки ТОВ "Транс-Логістик" в АТ "Банк "Фінанси та Кредит". Вказана Заява була прийнята судом першої інстанції до розгляду, подальший розгляд даної справи здійснювався з її врахуванням.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 № 910/11397/15 позов задоволено повністю, розірвано Договір на розрахунково-касове обслуговування №ID3490436 від 10.06.2011, укладений між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "Транс-Логістик"; стягнуто з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь відповідача ТОВ "Транс-Логістик" кошти у розмірі 724 346,47 грн. та 56 219, 23 євро та 44 786,10 грн.; зобов'язано ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" закрити рахунки ТОВ "Транс-Логістик", відкриті в ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 № 910/11397/15 скасувати частково, «а саме в зобов'язанні ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" розірвати Договір на розрахунково-касове обслуговування №ID34900436 від 10.06.2011 з наступними змінами та доповненнями, укладений між ТОВ "Транс-Логістик" та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"» та прийняти нове судове рішення, за яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Позивач у своєму Відзиві від 29.09.2015 просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 № 910/11397/15 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 21.08.2015 № 910/11397/15 порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л.). та призначено судове засідання.

В судове засідання від 12.11.2015 представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про його належне повідомлення свідчить підпис представника ТОВ "Транс-Логістик" на розписці сторін про відкладення розгляду справи на 12.11.2015 та Протокол судового засідання від 20.10.2015.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Враховуючи, що присутній скаржник не заперечував проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представника позивача, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду справи по суті за наявними матеріалами.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.06.2011 між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ТОВ "Транс-Логістик" укладений Договір №ID3490436 на розрахунково-касове обслуговування, згідно п.1.1. якого, банк відкриває клієнту поточний рахунки № 7901 в євро, №7901 у гривні та №7901 у дол. США; та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків в порядку і на умовах, визначених договором.

Згідно з ч. 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами. Списання банком грошових коштів з рахунків здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України. Накладення арешту на рахунки або припинення операцій за ними, що обмежує право клієнта на розпорядження коштами, можливе тільки у випадках, встановлених чинним законодавством України.

Згідно з ч. 1 статті 1068 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Ч. 3 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 3.2.1 Договору клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунках, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

До банку через систему "Клієнт-Банк" були відправлені Платіжні доручення №31 від 23.01.2015 на суму 17 356,50 грн. та №32 від 27.01.2015 на суму 78 000,00 грн., які не були виконані банком.

03.05.2015 до банку подано Платіжне доручення №37 від 03.05.2015 для перерахування коштів на суму 207 000,00 грн., згідно відмітки банку про отримання.

Згідно Платіжного доручення в іноземній валюті №521 від 19.01.2015, банк списав кошти з рахунку позивача (банківські виписки в матеріалах справи), проте позивачем зазначено, що останні на рахунок отримувача-нерезидента зараховані не були.

Згідно Платіжного доручення в іноземній валюті №522 від 21.01.2015 та № 523 від 28.01.2015 банк списав кошти з рахунку позивача, які не були отримані отримувачем-нерезидентом.

Позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції наголошено, що на рахунок ТОВ "Транс-Логістик" зараховувались неодноразово помилкові платежі від його контрагентів, частину банк ніби повертав, але до відправників кошти не повертались, а частково кошти помилково зараховані - не списувались.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.01.2015 та 30.01.2015 через систему "Клієнт-Банк" ТОВ "Транс-Логістик" перераховувало до бюджету ПДФО за II половину січня 2015 року у розмірі 27 500,00 грн.; єдиний внесок за 2 половину січня 2015 року в розмірі 72 500,00 грн.; авансовий платіж з податку на прибуток 01/2015 року в розмірі 50 000,00 грн., однак банк не виконав переказ незважаючи на достатній залишок коштів на рахунку.

Надалі, 30.01.2015 за Платіжним дорученням №524 від 28.01.2015 перерахували 937,50 євро на банківський рахунок ТОВ "Транс-Логістик" відкритий в банку "Михайлівський", однак кошти не надійшли.

24.03.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою про перерахування коштів, розірвання Договору та закриття рахунків. Вказаний Лист отриманий відповідачем 25.03.2015, згідно вхідного штампу №7213.

Місцевим господарським судом зазначено, що дана вимога залишена без задоволення, доказів протилежного суду не було надано.

Відповідно до п. 8.4 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Згідно частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Як вбачається зі змісту Договору, метою його укладення з боку позивача є здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов Договору. Внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за Договором досягнення такої мети позивачем стає неможливим, що дає підстави вважати порушення, допущені відповідачем, істотними.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи свідчать про звернення позивача до відповідача з повідомленнями про порушення та не належне виконання банком умов спірного договору, на які відповідач не надав відповіді та не відреагував.

Договір може бути розірваний за заявою будь-якої із сторін, а також в інших випадках та з підстав, передбачених договором та чинним законодавством (п. 8.2 Договору).

Тобто, законодавством та спірним Договором передбачено можливість розірвання договору в односторонньому порядку в зв'язку з істотним порушенням умов договору.

Оскільки, платіжні доручення не виконувались належним чином, тобто відповідачем не виконано взятих на себе зобов'язань протягом строку, встановленого у договорі, то позивач значною мірою позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору.

Таким чином, за оцінкою колегії суддів, враховуючи вищезазначене та те, що вищевказані дії порушують права та інтереси позивача, суд першої інстанції дійшов цілком вірного висновку, що вимога позивача щодо розірвання Договору № ID3490436 від 10.06.2011 про розрахунково-касове обслуговування є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З огляду на вищенаведене, у зв'язку з розірванням Договору в судовому порядку місцевим господарським судом вирішено питання щодо наслідків його розірвання.

Так, згідно банківських виписок на рахунку позивача № 7901 станом на 03.07.2015 наявні грошові кошти у сумі 724 346,47 грн. та 34 919,23 євро (еквівалент 843 333,28 грн.), які списані, але не зараховані отримувачу (компанія Timex) - згідно Платіжного доручення в іноземній валюті №521 від 19.01.2015 - 21 300,00 євро (еквівалент 522 139, 38 грн.).

Відповідно до ч.2 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно з ч. 3 статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно ч. 5 статті 188 ГК України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається змінений або розірваний з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до п. 3 статті 1075 ЦК України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами

В позовній заяві ТОВ "Транс-Логістик" просив стягнути на його користь з відповідача залишок коштів на рахунку № 67901, відкритому у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у сумі 56 219,23 євро та 724 346,47 грн..

З огляду на вищенаведене, вказані позовні вимоги визнано місцевим господарським судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Наразі, відповідачем не надано жодного доказу того, що платіжні доручення не були виконані в зв'язку зі збоями в роботі електронних платежів Національного банку України або з інших причин, які не залежать від банку.

Крім того, ст. 22 та ст. 41 ГПК України не обмежують право відповідача звернутись з клопотанням про проведення судової експертизи, тому безпідставним є його твердження, що саме позивач мав ініціювати проведення судової експертизи для доведення відсутності вини відповідача у не виконанні договірних зобов'язань.

Розірвання Договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України не ставиться в залежність від наявності чи відсутності вини банку, для цього достатньо наявності факту істотного порушення умов договору, яке було встановлено судом. Крім того, наявність заяви про закриття рахунку та розірвання договору з вище вказаної підстави не є обов'язковою, а її відсутність не може обмежувати право позивача на судовий захист.

Відповідно до п. 20.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 (Інструкція від 12.11.2003 року № 492) поточні рахунки клієнтів банків закриваються на підставі заяви клієнта.

Згідно п. 20.6 Інструкції від 12.11.2003 року № 492 банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком (з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо). Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви. У заяві про закриття поточного рахунку (паперовій копії заяви в електронній формі) головний бухгалтер банку або інша уповноважена особа банку зазначає дату та час отримання заяви, дату закриття рахунку та засвідчує це своїм підписом. Заява про закриття поточного рахунку зберігається в справі з юридичного оформлення рахунку. У день закриття поточного рахунку банк зобов'язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку.

Для закриття рахунку за ініціативою клієнта, достатньо подання клієнтом банку відповідної заяви. При цьому згода банку не вимагається, оскільки чинним законодавством визначено лише дії банку, які він повинен вчинити.

Як зазначалось вище, позивач користуючись своїм правом на закриття рахунку, 25.03.2015 надав відповідачу Заяву про закриття всіх рахунків згідно Договору про розрахунково-касове обслуговування №ID3490436 від 10.06.2011 та перерахування залишку грошових коштів на інший рахунок, відкритий в іншій банківській установі, однак, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відповідних дій вчинено не було.

За оцінкою колегії суддів, суд першої інстанції, зважаючи на вищенаведене та враховуючи те, що за матеріалами справи підтверджується наявність на рахунку позивача грошових коштів достатніх для виконання розпорядження щодо виконання платіжних доручень, те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження виконання в повному обсязі вищезазначених платіжних доручень та розпоряджень позивача, як і доказів закриття поточного рахунку, дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у доводах апеляційного оскарження наголошує на тому, що прийняте рішення місцевого господарського суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в частині розірвання Договору на розрахунково-касове обслуговування №ID3490436 від 10.06.2011 з наступними змінами та доповненнями, укладений між ТОВ "Транс-Логістик" та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". При цьому, скаржник стверджує на тому, позивачем не було дотримано вимог п.8.2, 8.3 вищенаведеного Договору. Зокрема, на думку скаржника, позивачем не дотримано строків подачі заяви про закриття рахунку та розірвання Договору на розрахунково-касове обслуговування №ID 3460436 від 10.06.2011 з наступними змінами та доповненнями.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що наведені доводи апеляційного оскарження відповідача базуються на тих же доказах та поясненнях, що надавалися у суді першої інстанції, яким вже надана належна правова оцінка за оскарженим Рішенням.

Під час судового засідання від 20.10.2015 представник банку пояснював те, що 17.09.2015 ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" було віднесено до категорії неплатоспроможних та введено введено тимчасову адміністрацію з 18.09.2015 по 17.12.2015.

Так, дійсно, колегією суддів встановлено, що відповідно до Постанови Правління Національного банку України № 612 від 17.09.2015 ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" було віднесено до категорії неплатоспроможних, а на підставі Рішення дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 171 від 17.09.2015 в ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" введено тимчасову адміністрацію з 18.09.2015 по 17.12.2015.

Проте, за оцінкою колегії суддів, наведені доводи апеляційного оскарження щодо тимчасової адміністрації банку не заслуговують на увагу, в зв'язку з тим, що жодних законодавчих обмежень у відповідності до ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" станом на дату подання позову у даній справі не існувало, оскільки оскаржуване судове рішення прийнято 22.07.2015, тобто до введення 17.09.2015 тимчасової адміністрації.

Слід зазначити, що позивач не позбавлений можливості захистити свої права на грошові кошти, які знаходяться на його рахунку у банку відповідача, в порядку п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" шляхом звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про продовження здійснення банком операції з перерахування спірних сум або в порядку розділу VIIІ Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі прийняття рішення про ліквідацію банку.

Крім того, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37, ч.ч. 1, 2 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника до закінчення строку дії зазначеної обставини, про що державний виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про таку обставину, виносить вмотивовану постанову, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець.

Згідно з п. 31 ч. 1, ч. 5 ст. 49 вказаного закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Тобто, у разі прийняття рішення про ліквідацію банку відповідача право позивача на належну йому суму заборгованості, стягнуту за рішенням господарського суду міста Києва у даній справі, захищено автоматично шляхом передачі виконавчого документу до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно з вимогами закону.

Аналогічна правова позиція, щодо відсутності підстав для відмови для задоволенні позовних вимог у зв'язку з введенням у банку тимчасової адміністрації, викладена у Постанові Вищого Господарського суду України від 01.10.2015 №910/5836/15-г.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 № 910/11397/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2015 №910/11397/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2015 №910/11397/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи 910/11397/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв