ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2015 р.Справа № 922/5263/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Мелітополь
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм", м. Мерефа
про стягнення 38 654,56 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 07.05.2013 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернулась до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм" (відповідача) про стягнення (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) 37 778,00 грн. за договором поставки №КР/01 від 01.02.2013 р., з яких: 23 929,05 грн. основного боргу, 12 953,18 грн. інфляційних втрат та 895,77 грн. 3% річних. Позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1 218,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні та у додаткових поясненнях до розрахунку суми позовних вимог та уточнення суми позовних вимог (вх.№43303 від 26.10.2015 р.) просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 23 929,05 грн. основного боргу, 13 785,67 грн. інфляційних втрат та 939,84 грн. 3% річних, всього: 38 654,56 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1 218,00 грн.

Проаналізувавши зміст наданого позивачем додаткових пояснень (вх.№43303 від 26.10.2015 р.), суд дійшов висновку про те, що вони за своєю правовою природою є заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Суд звертає увагу на те, що у даному випадку позивач не повинен доплачувати судовий збір у зв'язку зі збільшенням розміру позовних вимог.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог. При цьому предметом позову є заборгованість відповідача в розмірі - 38 654,56 грн., з яких: 23 929,05 грн. основного боргу, 13 785,67 грн. інфляційних втрат та 939,84 грн. 3% річних.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. У минулому судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву (вх.№38388 від 24.09.2015 р.) визнав позовні вимоги в частині основного боргу в розмірі 23 929,05 грн., в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат просив у позові відмовити.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив таке.

01.02.2013 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки №КР/01 (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого позивач, в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язався поставити та передати у власність відповідача визначений цим договором товар, а відповідач прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату.

Як свідчать матеріали справи, позивач виконав свої зобов'язання належним чином, на виконання договору в період з 07.05.2014 р. по 21.08.2014 р. поставив відповідачеві, а відповідач прийняв товар на загальну суму 25 268,13 грн., що підтверджується відповідними товаро-транспортними накладними (надалі - ТТН) за № MLF00234143 від 07.05.2014 р. на суму 2 969,86 грн., № MLF00235928 від 10.05.2014 р. на суму 149,64 грн., № MLF00235977 від 10.05.2014 р. на суму 192,70 грн., № MLF00235947 від 10.05.2014 р. на суму 1344,31 грн., №КОF00011211 від 14.05.2014 р. на суму 1126,20 грн., №КОF00011210 від 14.05.2014 р. на суму 832,88 грн., №SТF00225621 від 14.05.2014 р. на суму 658,04 грн., №SТF00225618 від 15.05.2014 р. на суму 2576,85 грн., №SТF00225429 від 15.05.2014 р. на суму 1136,70 грн., №MLF00240583 від 16.05.2014 р. на суму 671,33 грн., №SТF00226444 від 16.05.2014 р. на суму 129,21 грн., №MLF00241626 від 17.05.2014 р. на суму 1333,90 грн., №MLF00242851 від 20.05.2014 р. на суму 113,04 грн., №MLF00242927 від 20.05.2014 р. на суму 140,64 грн., №MLF00245354 від 22.05.2014 р. на суму 1415,80 грн., №SТF00232313 від 22.05.2014 р. на суму 607,28 грн., №SТF00231393 від 22.05.2014 р. на суму 1112,90 грн., №SТF00231392 від 22.05.2014 р. на суму 647,91 грн., №MLF00246326 від 23.05.2014 р. на суму 725,52 грн., №MLF00248897 від 27.05.2014 р. на суму 868,99 грн., №MLF00248868 від 27.05.2014 р. на суму 281,50 грн., №MLF00252909 від 30.05.2014 р. на суму 167,57 грн., №MLF00255774 від 03.06.2014 р. на суму 1201,87 грн., №SТF00304769 від 19.08.2014 р. на суму 1762,62 грн., №SТF00304758 від 19.08.2014 р. на суму 183,31 грн., №SТF00306543 від 21.08.2014 р. на суму 1680,71 грн. та №SТF00306475 від 21.08.2014 р. на суму 1236,85 грн. (т. 1 а.с. 24-54).

Згідно з п. 5.1. договору оплата за отриманий товар здійснюється відповідачем впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання товару, яка фіксується у підписаних сторонами накладних, на підставі яких був переданий товар з моменту поставки товару на склад покупця.

Представник позивача у судовому засіданні та у заяві про збільшення розміру позовних вимог (вх.№43303 від 26.10.2015 р., т. 2 а.с. 57-60) повідомив суду про те, що станом на день звернення позивача до суду з даним позовом відповідач товар не оплатив, але здійснив часткове повернення товару на загальну суму 1 339,08 грн., а саме:

- відповідачем не прийнято товар на загальну суму 485,27 грн., про що здійснено відмітки у відповідних ТТН за № KOF00011211 від 14.05.2014 р. на суму 1 126,20 грн. (не прийнято товар на суму 250,06 грн.), №KOF00011210 від 14.05.2014 р. на суму 832,88 грн. (не прийнято товар на суму 193,72 грн.) та № STF00304769 від 19.08.2014 р. 1 762,62 грн. (не прийнято товар на суму 41,49 грн.) (т. 1 а.с. 28, 20-31);

- відповідачем повернуто товар на загальну суму 296,52 грн., що підтверджується відповідним накладними на повернення за № MLF00082149 від 30.05.2014 р. на суму 68,84 грн., № MLF00082156 від 30.05.2014 р. на суму 158,84 грн. та № MLF00085910 від 31.05.2014 р. на суму 68,84 грн. (т. 1 а.с. 49, 50, 233), а також повернуто товар від 17.03.2015 р. на суму 418,05 грн. При цьому позивач на підтвердження повернення товару від 17.03.2015 р. посилається на накладну за №KOF00008151 від 17.03.2015 р. на суму 489,09 грн. (т. 1 а.с. 230).;

- відповідачем повернуто товар на суму 139,24 грн., про що складено Акт виявлення прихованих дефектів, недовозу, пересортиці до товаро-транспортних накладних на суму 139,308 грн. від 14.05.2014 р. до ТТН № STF00225621 від 14.05.2014 р. (т. 1 а.с. 32). При цьому позивач у судовому засіданні та у заяві про збільшення розміру позовних вимог (т. 2 а.с. 57-60) повідомив суду про те, що у даному Акті представником відповідача було допущено арифметичну помилку стосовно вартості товару за позицією №2 "Сік Яблуко 150г Агуша", що відповідно вплинуло на загальну суму повернутого товару. Тобто, в Акті помилково зазначено загальну вартість повернутого товару - 139,308 грн., замість вірної вартості повернутого товару - 139,24 грн.

Представник позивача стверджує, що станом на теперішній час у відповідача перед позивачем існує заборгованість в розмірі 23 929,05 грн.

При цьому представник відповідача у попередньому судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 45) визнав суму заборгованості в розмірі 23 929,05 грн. в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Таким чином суд встановив, що у відповідача перед позивачем існує непогашена заборгованість в розмірі 23 929,05 грн. (25 268,13 грн. вартість поставленого товару - 1 339,08 грн. вартість повернутого товару = 23 929,05 грн.).

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини, приписи закону і на те, що відповідач в повному обсязі визнав суму основного боргу в розмірі 23 929,05 грн. за договором, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 23 929,05 грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За неналежне виконання зобов'язань за договором позивач нарахував та пред'явив до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 939,84 грн. та інфляційні втрати в розмірі 13785,67 грн. (розрахунок, т. 2 а.с. 62-63).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

За результатами проведеного судом перерахунку суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню в розмірі 938,76 грн. 3% річних та 13 769,95 грн. інфляційних втрат. В решті позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних слід відмовити.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 23 929,05 грн., 3% річних в розмірі 938,76 грн. та інфляційних втрат в розмірі 13 769,95 грн. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 1,08 грн. та інфляційних втрат в розмірі 15,72 грн. у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530, 610-612, 625, 628, 629, 655, 721 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 22, 32-35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм" (62472, Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, кв. 8-7, , р/р 9157 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (72307, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, п/р № НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен Банк АВАЛЬ" м. Київ, МФО 380805) основний борг в розмірі 23 929,05 грн., 3% річних в розмірі 938,76 грн., інфляційні втрати в розмірі 13 769,95 грн. та судовий збір в розмірі 1 217, 47 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 09.11.2015 р.

Суддя О.В. Макаренко