ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015ф р. Справа № 917/1959/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КІАКСАР"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУКСОР-УТР"

про визнання незаконними дій ліквідаційної комісії

Суддя Тимошенко К.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Розглядається позов про визнання незаконними дій ліквідаційної комісії товариства з обмеженою відповідальністю Луксор-УТР.

Відповідач позов заперечує, вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими.

Позивач 02.11.2015р. подав клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів та про відкладення розгляду справи.

Статтею 69 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Позивач не навів виняткових випадків для застосування судом ч.3 ст.69 Господарського процесуального кодексу України, в зв"язку з чим клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору задоволенню не підлягає.

Згідно статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Визначений частиною 1 статті 69 ГПК України строк вирішення спору спливає 03.11.2015р. Строк, що залишився, недостатній для відкладення розгляду спору, в зв'язку з чим клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Позивач витребувані ухвалою суду від 07.09.2015р. матеріали надав частково. Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Позивач у позові просить визнати незаконними дії ліквідаційної комісії товариства з обмеженою відповідальністю Луксор-УТР щодо погашення заборгованості кредиторам боржника - ТОВ "Шерон Груп" та ТОВ "Імперія-Агро" - які належать до четвертої черги задоволення вимог кредиторів, як такі, що були здійснені без дотримання черговості задоволення вимог кредиторів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ухвалу господарського суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року по справі № 917/410/15, якою відмовлено у порушенні провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю Луксор-УТР за спільною заявою кредиторів товариства з обмеженою відповідальністю Шерон Груп та товариства з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро на підставі п. 4 ч. 7 ст. 16 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом у зв'язку з тим, що боржником на доказ сплати заборгованості перед кредиторами подано квитанції №ПН1661 від 18.03.2015р. та №ПН1686 від 18.03.2015р. Позивач стверджує, що за вказаними двома квитанціями від імені товариства з обмеженою відповідальністю Луксор-УТР було здійснено оплату заборгованості кредиторам на загальну суму 477803, 95 грн. з порушенням черговості при задоволенні вимог кредиторів.

Згідно наявної в матеріалах справи копії ухвали господарського суду Полтавської області від 14.04.2015р. по справі № 917/410/15 про відмову в порушенні провадження у справі про банкрутство, суд дійсно відмовив товариству з обмеженою відповідальністю Шерон Груп та товариству з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро у порушенні провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю Луксор-УТР керуючись при цьому статтею 16 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 16 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, суд відмовляє в порушенні провадження у справі про банкрутство, якщо вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду.

В ухвалі господарського суду Полтавської області від 14.04.2015р. по справі № 917/410/15 про відмову в порушенні провадження у справі про банкрутство судом вказано, що заборгованість ТОВ Луксор-УТР перед заявниками товариством з обмеженою відповідальністю Шерон Груп та товариством з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро погашена у повному обсязі квитанціями № ПН 1661 від 18.03.2015р. на суму 167611,61 грн. (отримувач платежу ТОВ Шерон Груп") та № ПН 1686 від 18.03.2015р. на суму 310192,34 грн. (отримувач платежу ТОВ Імперія-Агро).

Позивач по справі вважає, що ліквідаційна комісія ТОВ Луксор-УТР погасивши кредиторську заборгованість перед товариством з обмеженою відповідальністю Шерон Груп та товариством з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро порушила вимоги ч. 8, 9 ст. 111 Цивільного Кодексу України, ст. 21 Закону України Про господарські товариства та ч. 1 ст. 112 Цивільного кодексу України.

Дослідивши надані по справі докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного:

Позивач у позовній заяві не вказав з яких правовідносин у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, не навів та не надав доказів на підтвердження цих обставин.

В обґрунтування наявності заборгованості відповідача перед позивачем позивач посилається на ухвалу господарського суду Полтавської області від 19.06.2015р. у справі № 917/1177/15 про порушення провадження у справі про банкрутство. Позивач у позовній заяві вказує, що зазначеною ухвалою суду встановлено, що ТОВ "Луксор-УТР" отримало 30 (тридцять) заяв кредиторів.

Крім того, позивач вказує, що одним із заявників, зокрема, був ТОВ "Кіаксар", заборгованість ТОВ "Луксор-УТР" перед яким визнана ліквідаційною комісією, що підтверджується відзивом на заяву про включення до реєстру вимог кредиторів від 23 березня 2015 року № 2015/лутр-218/2, і що вимоги ТОВ "Кіаксар" (позивача) також належать до четвертої черги.

Інших доказів наявності боргу позивач не навів та не надав.

Позивач в обґрунтування позову посилається на ч. 8, 9 ст. 111 Цивільного Кодексу України, ст. 21 Закону України Про господарські товариства та ч. 1 ст. 112 Цивільного кодексу України.

Згідно частин 8 та 9 статті 111 Цивільного кодексу України, ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу.

Статтею 21 Закону України від 19.09.1991р. № 1576-ХІІ "Про господарські товариства" у разі припинення платоспроможного товариства вимоги його кредиторів задовольняються у порядку черговості, встановленої Цивільним кодексом України.

Частиною 1 ст. 112 Цивільного кодексу України встановлено черговість задоволення вимог кредиторів платоспроможної юридичної особи у разі її ліквідації:

1) першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності;

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів);

4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 112 Цивільного кодексу України, вказана норма визначає черговість задоволення вимог кредиторів платоспроможної юридичної особи у разі її ліквідації. Позивачем не вказано та не надано доказів платоспроможності відповідача, більше того позивач посилається на ухвалу господарського суду Полтавської області від 19.06.2015р. № 917/1177/15 про порушення провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю Луксор-УТР, яка на даний час є чинною, що підтверджується відомостями внесеними до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивач не навів та не надав доказів, що зазначені ним у позовній заяві дії ліквідаційної комісії порушують або оспорюють права і охоронювані законом інтереси позивача, зокрема, з врахуванням того, що позивач вважає відповідача платоспроможним. Позивач також не спростував надані відповідачем докази та доводи відповідача щодо того, що сплата коштів вказаним позивачем підприємствам - ТОВ "Шерон Груп" та ТОВ "Імперія-Агро" - здійснювалась за кошти засновників відповідача, а не за рахунок коштів підприємства.

Посилаючись на порушення відповідачем черговості задоволення вимог кредиторів позивач не навів та не надав доказів порушення такої черговості, не вказав та не обгрунтував документально яким чином порушення черговості задоволення вимог кредиторів (у разі якщо таке порушення мало місце) порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача, з врахуванням посилання позивача на те, що і вимоги позивача і вимоги ТОВ "Шерон Груп" та ТОВ "Імперія-Агро" відносяться до вимог однієї - четвертої - черги, та згідно наведеної позивачем ст.112 ЦК України підлягають задоволенню в останню (четверту) чергу.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 3 ст. 16 ЦК України, встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Обраний позивачем спосіб захисту (вимога позивача) не відповідає способам захисту прав і законних інтересів, визначеним вказаними вище нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України і позивач не навів відповідну умову договору чи норму закону, якою передбачено обраний позивачем спосіб захисту.

Стаття 33 ГПК України обов"язок доказування позовних вимог покладає на позивача. Позивач свої позовні вимоги не обґрунтував, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає приписам ст.16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

З врахуванням наведеного вимога позивача про визнання незаконними дій ліквідаційної комісії необґрунтована і задоволенню не підлягає.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити в позові повністю.

Суддя К.В.Тимошенко

Повний текст рішення складено 09.11.2015р.