РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015Справа №910/22496/15

За позовомПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк"
До Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк"
Простягнення 10 000,00 доларів США
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:Ференець А. В.,представник за довіреністю № 58 від 25.08.2015 р.;
Від відповідача: Кузьменко Ю.С., представник за довіреністю № 010-01/10288 від 16.12.2011 р. Андрущук О. В., представник за довіреністю № 010-01/6358 від 08.10.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Експобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства " Комерційний банк "Експобанк" звернулося до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" заборгованості з повернення вкладу за договором гарантійного депозиту від 19.04.2014 № 10-4/23-06.

Провадження у справі за вказаними вимогами було порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 № 910/22496/15, яку призначено до розгляду на 29.09.2015.

29.09.2015 у судовому засіданні судом здійснено перехід до розгляду спору по суті та оголошено перерву в засіданні відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України до 22.10.2015.

У судовому засіданні, призначеному на 22.10.2015, судом було розглянуто і відхилено клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви у справі № 910/22496/15, що мотивоване наявністю у провадженні Господарського суду міста Києва справи № 910/497/15 зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Так, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 було залишено без розгляду позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" про повернення гарантійного депозиту.

Надалі, у ході розгляду спору по суті представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити, стягнувши з відповідача суму грошового вкладу за договором гарантійного депозиту від 19.04.2014 № 10-4/23-06, мотивуючи заявлені вимоги настанням строку повернення депозиту та неможливість порушення процедур і порядку погашення вимог кредиторів та вкладників Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" під час його ліквідації.

Представники відповідача проти позову заперечували з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, вказуючи на незаконність, необґрунтованість, недоведеність позовних вимог, задоволення яких призведе до порушення прав і законних інтересів Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" через законодавчу можливість задоволення вимог відповідача, що забезпечені заставою в процедурі ліквідації позивача та хибності тверджень позивач про закінчення строку повернення гарантійного депозиту.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк" (після зміни найменування відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" - Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк") як принципал та Товариство з обмеженою відповідальністю "Комерційний банк "Експобанк", правонаступником якого є позивач, як афіліат, 19.04.2004 року уклали договір № 10-2/23-06 про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи, предметом якого є здійснення принципалом обслуговування кореспондентського рахунку афіліата, пов'язане з розрахунками за операціями з емісії та операцій з видачі готівки за картками (далі - договір про розрахунки).

Також, 19.04.2004 названими сторонами було укладено договір гарантійного депозиту № 10-4/23-06.

Відповідно до п. 1.1 договору гарантійного депозиту (в редакції додаткової угоди від 18.04.2014 № 11) з метою забезпечення виконання вкладником (позивачем) своїх зобов'язань за договором про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі Visa International від 19.04.2004 № 10-1/23-06 та за договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 19.04.2004 № 10-2/23-06, вкладник розміщує в банку вклад у сумі 10 000,00 доларів США на строк до 12.11.2014, але у будь-якому випадку на строк, не менший ніж строк, протягом якого будуть виконуватися зобов'язання за договорами від 19.04.2004 № 10-1/23-06 та № 10-2/23-06.

Згідно з п. 1.3 договору гарантійного депозиту (в редакції додаткової угоди від 18.04.2014 № 11) терміном повернення гарантійного депозиту є 12.11.2014.

У п. 1.6 договору гарантійного депозиту (в редакції додаткової угоди від 18.04.2014 № 11) передбачено, що право вимоги коштів за цим договором у сумі 10 000,00 доларів США є предметом застави за договором застави майнових прав від 19.04.2004 № 10-5/23-06, укладеним між банком (відповідачем) та вкладником з метою забезпечення виконання зобов'язань вкладника перед банком за договорами від 19.04.2004 № 10-1/23-06 та № 10-2/23-06.

Крім того, 19.04.2004 позивачем і відповідачем було укладено договір застави майнових прав № 10-5/23-06 для забезпечення вимог відповідача за договорами від 19.04.2004 № 10-1/23-06 та № 10-2/23-06 зі сплати вартості послуг, комісійних винагород та штрафних санкцій.

Відповідно до п. 1.2 договору застави майнових прав (в редакції додаткової угоди від 18.04.2014 № 10) заставодавець (позивач) з метою забезпечення своїх зобов'язань за договорами від 19.04.2004 № 10-1/23-06 та № 10-2/23-06 передає заставодержателю (відповідачу) в заставу майнові права, а саме: право вимоги коштів у сумі 10 000,00 доларів США з вкладного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту), відкритого за договором гарантійного депозиту від 19.04.2004 № 10-4/23-06 строком дії до 12.11.2014.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач перерахував відповідачу 10 000,00 доларів США на виконання вимог вищевказаних договорів.

На підставі постанови Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" від 22.01.2015 № 41 та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про початок процедури ліквідації АТ "КБ "ЕКСПОБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" від 26.01.2015 № 15 було розпочато процедуру ліквідації позивача у справі та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку - Волощука Ігоря Григоровича.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Частиною 5 ст. 45 Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на його ліквідацію було опубліковано 30.01.2015 у газеті "Голос України".

26.02.2015 позивачем отримано заяву Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" про вимоги від 24.02.2015 № 023-06/1272 за ст. 45 Закону.

У даній заяві відповідачем було викладено відомості про укладені сторонами господарські договори, визначено розмір заборгованості Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк", процитовано ч. 3 ст. 52 Закону та вказано, що оскільки виконання зобов'язань позивача у справі, які випливають з укладених сторонами договорів забезпечене заставою майнових прав, а саме: заставою права вимоги коштів, розміщених на вкладних (депозитних) рахунках, відкритих у відповідача, право вимоги коштів боржника, що є предметом застави, повинно бути включене до складу ліквідаційної маси та використовуватися виключно для позачергового задоволення вимог банку.

Виходячи з описаної заяви, відповідачем було заявлено забезпечені заставою вимоги на суму 8 149 114,91 грн., 15 952,08 доларів США та 10 325,96 євро за трьома договорами, серед яких, заборгованість за договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 19.04.2004 № 10-2/23-06 заявлена в розмірі 476,97 грн. та 2 952,08 долари США.

Згідно з поясненнями позивача, вимоги відповідача були акцептовані, проте копію відповідної відповіді на заяву про вимоги від 24.02.2015 № 023-06/1272 суду подано не було.

13.05.2015 позивачу надійшов запит відповідача від 30.04.2015 № 023-06/3039 з проханням надати довідку щодо акцептування кредиторських вимог.

28.05.2015 позивач направив відповідачу довідкою № 2956 від 18.05.2015, якою підтверджено, що відповідно до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк" визнано кредитором та вказано, що вимоги підлягають задоволенню в сумі 8 604 859,06 грн. згідно з 7-ю черговістю в порядку ст. 52 Закону.

Таким чином, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визнано вимоги відповідача, заявлені в порядку ст. 45 Закону як вимоги 7-ї черги згідно з черговістю, встановленою у ст. 52 Закону "вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку".

Не погоджуючись з визначеної черговістю, 09.06.2015 відповідач звернувся до позивача з заявою № 023-06/3955, якою просив включити його вимоги до складу ліквідаційної маси та забезпечити можливість їх використання виключно для позачергового задоволення його вимог, а також погодити звернення стягнення на предмети застави відповідно до договору застави.

На таку заяву позивачем було надано відповідь (лист від 07.07.2015 № 3843), в якому відповідачу було запропоновано для врегулювання питання черговості та визнання вимог забезпеченими, повернути кошти, розмішені за договором гарантійного депозиту від 19.04.2004 № 10-4/23-6.

У відповідь на лист від 07.07.2015 № 3843 відповідач надіслав лист від 31.07.2015 № 023- 06/5250, у якому відмовив у перерахунку коштів банку та вимагав здійснити звернення стягнення на предмет застави шляхом відступлення йому майнового права за договором гарантійного депозиту відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Позивачем надано відповідь на лист відповідача, якою ставилася вимога повернути кошти, розміщені на депозитному рахунку останнього, зокрема, у розмірі 10 000,00 доларів США, з метою продажу цих коштів в іноземній валюті та погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк" у національній валюті згідно з визнаною та затвердженою Фондом сумою заборгованості (копія листа від 13.08.2015 № 4446 в матеріалах справи).

У зв'язку з недосягненням сторонами згоди щодо порядку проведення розрахунків за описаними вище правовідносинами та неотриманням позивачем від відповідача коштів, перерахованих за договором гарантійного депозиту, позивач звернувся до відповідача з даним позовом.

Проаналізувавши правові позиції сторін, суд знаходить безпідставними заперечення відповідача проти позову та вбачає достатньо підстав для задоволення заявлених позовних вимог, зважаючи на наступне.

Статтею 50 Закону встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку Фонд гарантування приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку.

Частиною 3 ст. 51 Закону передбачено, що Фонду заборонено продавати майно банку до затвердження виконавчою дирекцією Фонду способів, порядку та умов продажу майна такого банку, крім випадків надання виконавчою дирекцією Фонду дозволу на реалізацію окремого майна з метою запобігання збиткам або ризикам його втрати чи пошкодження, а також у випадках, передбачених цим Законом

Згідно з п. 4.21 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 (далі - Положення), уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів за формою, визначеною в додатку 3 до цього Положення, на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як вказувалося вище, у січні 2015 року розрослася процедура ліквідації позивача у справі, а тому вимоги, заявлені відповідачем в процедурі ліквідації Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" підлягають переведенню в національну валюту України і задоволення вимог кредитора також має відбуватися у національній грошовій одиниці відповідно до визнаної суми, адже чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредитора неплатоспроможного банку у ліквідаційній процедурі в іншій валюті, ніж національна.

Таким чином, оскільки в забезпечення зобов'язання за договором про розрахунки позивачем було передано відповідачу право майнової вимоги на 10 000,00 доларів США, здійснивши перерахунок коштів, що перебувають на гарантійному депозиті у кредитора, із доларів США у національну валюту - гривню, вбачається, що сума коштів, котра перебуває нині на депозитному рахунку у відповідача станом на час зверення позивача до суду з даним позовом справи значно перевищує розмір вимоги, яка зазначена у реєстрі акцептованих вимог (46 916,39 грн. за курсом станом на 26.01.2015) . А тому, у зв'язку з тим, що кошти згідно з договором гарантійного депозиту розміщені в іноземній валюті, звернення стягнення на предмети застави в іноземній валюті за вищевказаними договорами буде мати наслідком порушення норм Положення і кредитор не лише задовольнить свої вимоги до банку, а й безпідставно отримає суму коштів, що значно перевищує його вимогу до банку, якиц ліквідується.

Крім того, описана ситуація суперечить вимогам ч. 2 ст. 50 Закону, в якій зазначено, що кошти, які залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов'язаних з утриманням, збереженням та продажем (здійсненням правочинів за участі банку) предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до ст. 52 Закону майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя.

Статтею ст. 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права.

Але, спеціальним нормативним актом, що регулює правовідносини, які виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків із ринку та ліквідації банків є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", прийнятий з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить йому.

Таким чином, для правовідносин, що виникають під час здійснення тимчасової адміністрації чи ліквідації банку від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладу фізичних осіб, пріоритетними є норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 52 Закону визначено черговість задоволення вимог кредиторів.

У разі відступлення права вимоги за вищевказаною нормою, відбудеться протиправна передача грошових коштів кредитору у більшому обсязі, ніж визнано реєстром акцептованих вимог, а це порушить черговість задоволення вимог та призведе до збитків позивача через неправомірне виведення із ліквідаційної маси коштів, котрі підлягають включенню до неї. Такі дії призведуть до порушення прав усіх кредиторів банку, у тому числі і держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, котрий також являється його кредитором, що є недопустимим з огляду на ч. 2 ст. 1 Закону, в якій вказано про захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Частиною 3 ст. 52 Закону встановлено, що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за піною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

Отже, законодавство встановлює диспозитивність вищевказаної норми та передбачає право звернення стягнення, а не обов'язок. Тобто, звернення стягнення у даній статті закону не носить імперативний характер.

Розмір грошових коштів в іноземній валюті, що знаходяться в заставі у відповідача є неспівмірним з вимогами останнього, адже вартість предмету застави після його конвертації у національну валюту, буде значно перевищувати суму боргу позивача перед відповідачем.

Крім того, Закон дає пряму вказівку на обов'язок уповноваженої особи Фонду включити різницю коштів від реалізації заставного майна та погашення заборгованості перед заставодержателем до ліквідаційної маси банку. У разі звернення стягнення на іноземну валюту за вимогою відповідача матиме місце пряме порушення вищевказаної норми закону, а тому такий метод задоволення вимог відповідача не може бути реалізований.

Таким чином, для отримання максимального прибутку для позивача, якнайповнішого задоволення вимог його кредиторів, серед яких є держава в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, для неухильного виконання вимог чинного законодавства та задоволення вимог відповідача правомірним видається шлях погашення заборгованості позивача перед відповідачем внаслідок повернення грошових коштів, що розміщені в іноземній валюті за договором гарантійного депозиту на накопичувальний рахунок, відкритий в Національному банку України з метою їх продажу. За рахунок даної операції позивач отримає кошти у гривні, з яких буде погашено заборгованість перед відповідачем.

Розглядаючи даний спір, суд також враховує, що п. 4.2 договору гарантійного депозиту передбачалася можливість повернення гарантійного депозиту на першу вимогу вкладника після спливу терміну, зазначеного в п. 1.1 договору, тобто до 12.11.2014.

Згідно з п. 2.2 договору гарантійного депозиту після закінчення терміну дії цього договору Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк" перераховує суму гарантійного депозиту на кореспондентський рахунок вкладника та закриває депозитний рахунок.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про заставу" однією з підстав припинення застави є закінченні терміну дії права, що складає предмет застави.

Як вказувалося вище, відповідачем було прийнято від позивача в заставу право вимоги коштів у сумі 10 000,00 доларів США з рахунку гарантійного депозиту), відкритого за договором гарантійного депозиту від 19.04.2004 № 10-4/23-06 строком дії до 12.11.2014, що дає підстави вести мову про припинення застави внаслідок закінченні терміну дії права, що складає її предмет.

Вимога позивача про повернення коштів, розміщених на рахунку гарантійного депозиту була виставлена відповідач у листі від 13.08.2015 № 4446 та залишається невиконаною.

Статтею 54 Закону унормовано, що рішення, які приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Станом на час розгляду справи суду не подано доказів оскарження в судовому порядку відповідачем рішення ліквідатора банку про віднесення його вимог до 7-ї черги задоволення.

Встановлені судом фактичні обставини справи дають підстави вести мову про безпідставне утримання відповідачем 10 000,00 доларів США грошових коштів, що належать позивачу.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів моє бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі.

Наведені норми законодавства свідчать про правомірність і законність заявлених до суду позовних вимог, еквівалент яких у національній грошовій одиниці України станом на день винесення рішення у справі за курсом Національного банку України (22,609278) становить 226 092,78 грн.

На підставі викладеного, позовні вимоги задовольняються судом повністю, а судові витрати підлягають покладенню на відповідача згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється, в тому числі, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Оскільки у даному випадку саме уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулась до господарського суду з зустрічним позовом від імені Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк", то вона звільнена від сплати судового збору, а тому, судовий збір за подання даного позову до суду підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України за курсом Національного банку України станом на день подання позову до суду (28.02.2015 - 21,317065).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" (03150, м. Київ, вул. Горького, 127, ідентифікаційний код 00032112) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24, ідентифікаційний код 09322299) 10 000 (десять тисяч) доларів США, що еквівалентно 226 092 (двісті двадцять шість тисяч дев'яносто дві) грн. 78 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" (03150, м. Київ, вул. Горького, 127, ідентифікаційний код 00032112) в доход Державного бюджету України 4 263 (чотири тисячі двісті шістдесят три) грн. 41 коп. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О. В. Мандриченко
Дата складання рішення 03.11.2015 р.