ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015 р. Справа № 917/1512/15

за позовом Комунального підприємства "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради, пров.Чайковського, 5, м.Полтава, 36002

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36002

про стягнення грошових коштів у розмірі 3 637,13 грн

Суддя Киричук О.А.

Представники сторін:

від позивача: Погрібняк О.М., дов. № 14 від 03.07.2015р.

від відповідача: не з"явився

Розглядається позовна заява про стягнення заборгованості за договором оренди від 01.11.2011 р. № 3Р-390 у розмірі 3 637,13 грн., з них 3169,00 грн. основного боргу та 468,13 грн. пені.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

05.08.2015р. від позивача в судове засідання надійшли пояснення по справі (вх. № 11165 від 05.08.2015р.).

01.10.2015р. за клопотання позивача суд зупинив провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею справи №917/498/15, зобов"язав сторони надати суду рішення апеляційної інстанції за результатом розгляду справи № 917/498/15.

28.10.15р. до суду від позивача надійшла заява про поновлення провадження у справі у зв"язку з вирішенням справи №917/498/15 в Харківському апеляційному господарському суді.

Ухвалою від 29.10.2015р. суд поновив провадження у справі, розгляд справи призначив у судовому засіданні на 10.11.2015р., зобов"язав сторони надати письмові пояснення в обґрунтування обставин, на які посилається кожна сторона, з урахуванням постанови апеляційної інстанції по справі № 917/498/15.

06.11.2015р. від позивача через канцелярію суду надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх. № 16215 від 06.11.2015р.). В заяві позивач збільшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 5880,59 грн., з них 4929,65 грн. основного боргу та 950,94 грн. пені. Копія заяви про збільшення позовних вимог направлена відповідачу завчасно - 02.11.2015р. (опис вкладення та квитанція про направлення додані до заяви).

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року N 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Враховуючи вищевикладене, суд, перевіривши заяву про збільшення позовних вимог на предмет вимог діючого законодавства, вважає її такою, що подана у відповідності до вищевказаних норм законодавства, тому приймає вищезазначену заяву до розгляду та задовольняє її, і подальший розгляд справи ведеться з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, зокрема, судом розглядаються вимоги про стягнення 5880,59 грн., з них 4929,65 грн. основного боргу та 950,94 грн. пені.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням наведеним у позовній заяві з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідач відзив на позов та заперечень на заяву про збільшення позовних вимог не надав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив. Ухвали, що направлялася відповідачу за вказаною в позові адресою, повернулися до суду з відміткою пошти про закінчення терміну зберігання.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який доданий позивачем до позову, відповідач значиться в реєстрі за адресою, що вказана позивачем у позові.

Згідно з п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює нез"явлення відповідача в судове засідання як підставу для подальшого відкладення розгляду справи.

Керуючись ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

Як зазначає Комунальне підприємство "Полтава-сервіс" (надалі - позивач), згідно з рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради "Про організацію міського комунального ринку "Речовий" на земельній ділянці у кварталі, обмеженому вулицями Фрунзе, Чапаєва, Новий Базар, Шевченка" від 03.08.2011р. № 225 вирішено організувати міський комунальний ринок "Речовий" на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади міста Полтави у кварталі, обмеженому вулицями Фрунзе, Чапаєва, Новий Базар, Шевченка.

Дане рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради на час розгляду справи є чинним (постанова по справі №917/498/15 Харківського апеляційного господарського суду від 12.10.2015р.).

Пунктом 2 Рішення організацію та забезпечення створення належних умов для провадження торговельної діяльності на ринку згідно із Правилами торгівлі на ринках, покладено на Комунальне підприємство "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради (далі - Позивач).

Пунктом 3.3 Рішення, Позивача зобов'язано забезпечити укладання договорів оренди торговельних місць з фізичними особами-підприємцями.

01 листопада 2011 року між КП «Полтава-сервіс» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - Відповідач, ) було укладено договір оренди № 3Р-390 торговельного місця НОМЕР_2, яке розташоване на території комунального ринку «Речовий» за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 34 «а» (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом договору є торговельне місце сектору НОМЕР_2 загальною площею 6 кв. м., що розташоване на території комунального ринку "Речовий" за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 34-а, та надається орендодавцем (позивачем) у тимчасове платне користування орендареві (відповідачу) для провадження торговельної діяльності.

У відповідності до пункту 2.2 вказаного договору, орендодавець - КП "Полтава-сервіс" зобов'язаний передати орендареві в тимчасове платне користування об'єкт оренди, а орендар у свою чергу згідно з пунктом 3.2 зобов'язана своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату.

Відповідно до п.1.4 Договору орендар набуває право користування об'єктом оренди з дня підписання даного договору.

В пункті 4.1 Договору визначено, що орендна плата за об'єкт оренди становить 352,13 грн. на місяць.

За п. 4.2 Договору орендна плата вноситься до 25 числа місяця, що передує місяцю, за який проводиться оплата. Орендна плата підлягає сплаті незалежно від результатів провадження господарської діяльності орендаря.

Як зазначає позивач, та підтверджується доданими до пояснень (вх. № 1116 від 05.08.2015р.) доказами на виконання п. п. 3.2, 4.1 Договору відповідачем на рахунок позивача вносилася орендна плата за Договором, а саме:

02.03.2012 - 1408,52 грн. оплата за березень 2012

24.05.2012 - 352,13 грн. оплата за квітень 2012

24.05.2012 - 352,13 грн. оплата за травень 2012

02.07.2012 - 704,26 грн. оплата за червень, липень 2012

25.07.2012 - 352,13 грн. оплата за серпень 2012

22.08.2012 - 352,13 грн. оплата за вересень 2012

24.09.2012 - 352,30 грн. оплата за жовтень 2012

22.10.2012 - 352,13 грн. оплата за листопад 2012

30.11.2012 - 352,13 грн. оплата за грудень 2012

07.02.2013 - 352,13 грн. оплата за січень 2013

26.02.2013 - 352,13 грн. оплата за лютий 2013

26.02.2013 - 352,13 грн. оплата за березень 2013

18.05.2013 -352,13 грн. оплата за який період не вказана

24.05.2013-352,13 грн. оплата за травень 2013

27.06.2013 - 352,13 грн. оплата за червень 2013

30.07.2013 - 352,13 грн. оплата за липень 2013

27.08.2013 - 352,13 грн. оплата за серпень 2013

13.09.2013 - 352,13 грн. оплата за вересень 2013

30.09.2013-352,13 грн. оплата за жовтень 2013

11.11.2013-352,13 грн. оплата за листопад 2013

02.12.2013 - 352,13 грн. оплата за грудень 2013

30.01.2014- 352,13 грн. оплата за січень 2014

26.03.2014-352,13 грн. оплата за лютий 2014

07.04.2014 - 352,13 грн. оплата за березень 2014

07.05.2014 - 352,13 грн. оплата за квітень 2014

19.06.2014 - 352,13 грн. оплата за травень 2014

03.07.2014 - 352,13 грн. оплата за червень 2014

12.08.2014 - 352,13 грн. оплата за липень 2014

08.09.2014 - 352,13 грн. оплата за серпень 2014

05.11.2014 - 352,13 грн. оплата за жовтень 2014

Позивача вказує, що з 05.11.2014 року Відповідач за Договором оплати не проводив, тому стягненню підлягає заборгованість у розмірі 4929,65 грн. за жовтень 2014 року - листопад 2015 року включно.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 4929,65 грн. основного боргу та 950,94 грн. пені.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали договір від 01.11.2011р. р. № 3Р-390 оренди торговельного місця, тобто виникли правовідносини, що випливають із договору найму (оренди).

Згідно з ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України істотною умовою договору оренди є, зокрема, орендна плата.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідач доказів сплати орендної плати за договором оренди від 01.11.2011р. р. № 3Р-390 за період з жовтня 2014 року по листопад 2015 року у розмірі 4929,65 грн. суду не надав, обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, не спростував.

За даних обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості у сумі 4929,65 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 6.4. зазначеного вище договору у разі несвоєчасної оплати Орендарем орендної плати та витрат за комунальні послуги та/або у разі несвоєчасного повернення Орендарем з оренди торгівельного місця, останні сплачує Орендодавцю пеню у розмірі 1 (один) відсоток від суми заборгованості за кожен день такої несплати. Сплата пені не звільняє Орендаря від виконання своїх зобов'язань по даному договору.

Згідно зі статтею 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач, посилаючись на п.6.4. договору, нарахував окремо на кожен прострочений відповідачем платіж з орендної плати з урахуванням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч.6 ст.232 ГК України відповідачу 950,94 грн. пені за період з 25.09.2014р. по 30.10.2015р.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 950,94 грн. пені за період з 25.09.2014р. по 30.10.2015р. (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов'язань зі сплати орендної плати та вимог ч.6 ст.232 ГК України), суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути фізичної особи-підприємця Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36002, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради (36002, м. Полтава, пров. Чайковського, 5, ) 4929,65 грн. основного боргу, 950,94 грн. пені. та 1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено _______________2015р.

Суддя О. А. Киричук