КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р. Справа№ 910/13609/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання - Філімонової І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2015 року по справі №910/13609/15 (суддя - Якименко М.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 4 208,83 грн.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компані "Уніка" до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу 4208,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком, було виплачено страхувальнику страхове відшкодування при настанні страхового випадку - пошкодження транспортного засобу. Внаслідок виплати страхового відшкодування до позивача в порядку ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних витрат та ліміту відповідальності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.15р. позовні вимоги задоволено повністю.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що виплативши страхове відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу.

Не погодившись з прийнятим рішенням Приватне акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія", звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, разом з апеляційною скаргою, апелянт звернувся до суду з клопотанням про відновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2015р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Тищенко О.В., суддів Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Розпорядженням Секретаря судової палати від 14.09.15р., у зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. на лікарняному сформовано новий склад суду, головуючий суддя Тищенко К.В., судді Мартюк А.І., Тарасенко К.В.

На підставі апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2015 року, згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 14.09.2015р. відновлено апелянту строк на апеляційне оскарження порушено апеляційне провадження та призначено розгляд скарг на 06.10.15р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р., у зв'язку з виходом судді Іоннікової І.А. з лікарняного, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючого судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 06.10.15р. справу №910/13609/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючий суддя Тищенко О.В., Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

У судове засідання 06.10.15р. представники сторін не з'явилися про причини неявки суд не повідомлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 року у зв'яку з неявкою представників сторін розгляд справи було відкладено на 27.10.2015 року.

Представники сторін в судове засідання 27.10.2015 року не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої інстанції 27.11.2014 року між Запольською О.В. (далі по тексту - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" (далі по тексту - страховик, позивач) укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №011111/4002/0000809 (далі за текстом - Договір), за умовами якого був застрахований транспортний засіб марки "Фольксваген", державний номер АА8545СМ (далі по тексту - застрахований транспортний засіб).

Відповідно до Договору страхування страховик повинен відшкодовувати шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку, а саме: пошкодження, втрата або знищення транспортного засобу або додаткового обладнання внаслідок ДТП - дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу.

20.03.2015 року в м. Києві по вул. Басейна 23/52, сталося ДТП, в результаті якого зіткнулися застрахований транспортний засіб, та транспортний засіб марки "ГАЗ-ЧАЗ 32212", державний номер АА4012АС, яким керував Шульга О.М., у результаті чого застрахованому транспортному засобу було завдано пошкодження (Протокол №57с/01/15 огляду транспортного засобу від 23.01.2015 року; Звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ №57с/01/15 від 29.01.2015 року; Довідка про ДТП; наявні в матеріалах справи).

Відповідно до Страхового акту №00160969 від 10.02.2015 року вартість матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному засобу склала 5 208,83 грн. (копія страхового акту в матеріалах справи).

У зв'язку зі зверненням страхувальника до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (копія заяви в матеріалах справи), позивачем було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що складено відповідний страховий акт, видано наказ на здійснення виплати страхового відшкодування страхувальникові (зазначені документи містяться в матеріалах справи) у розмірі 5 208,83 грн.

Постановою Печерського районного суду м. Києва (суддя Карабань В.М.) від 20.03.2015 року справа №757/3490/15-п, винним у ДТП визнано водія транспортного засобу марки ГАЗ-ЧАЗ 32212", державний номер АА4012АС, - Шульгу О.М.

Відповідно до єдиної централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність ПАТ "Київгаз" (власник транспортного засобу марки ГАЗ-ЧАЗ 32212", державний номер АА4012АС) на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (далі по тексту - відповідач), відповідно до Полісу серія АІ №791994, що в свою чергу і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною вимогою.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Договір страхування зумовлює виникнення цивільно-правових відносин, порядок здійснення яких визначається Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування" і іншими нормативно - правовими актами, що регулюють такий вид відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За нормами ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції 27.11.2014 року між Запольською О.В. та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №011111/4002/0000809, за яким застраховано транспортний засіб марки "Фольксваген", державний реєстраційний № АА8545СМ.

Як стверджує позивач, 20.03.2015 р. відбулась ДТП за участю застрахованого транспортного засобу "Фолькваген", державний реєстраційний № АА8545СМ, внаслідок якої транспортний засіб зазнав пошкодження.

Згодом Запольский О.В. звернувся до позивача з повідомленням про настання випадку (ДТП), у результаті розгляду якого останнім було здійснено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 5 208,83 грн.

Відповідно до ст. 228 ГК України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що виконавши свої зобов'язання перед страхувальником за Договором добровільного страхування шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, страховик виконав своє грошове зобов'язання 10.02.2015 року на підтвердження чого позивач надав суду платіжне доручення №004850 від 10.02.2015 року на суму 5 208,83 грн.

Відповідно до Полісу АІ №791994 ліміт відповідальності відповідача: за шкоду по життю та здоров'ю 100 000,00 грн., за шкоду по майну 50 000,00 грн., франшиза 1 000,00 грн. (копія Полісу міститься в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

За наявними у справі доказами суд констатував, що вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 5 208,83 грн. та позивачем було виплачено страхове відшкодування у вказаному розмірі. Сума фактично здійсненого страхового відшкодування (здійснена на підставі наявних в матеріалах справи актах виконаних робіт) не перевищує розміру матеріального збитку, визначеному у Звіті про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ №57с/01/15 від 29.01.2015 року.

З огляду на визначені полісом розміри лімітів відповідальності та франшизи, розмір шкоди, право на зворотну вимогу якої перейшло до позивача, а також розмір вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що розмір страхового відшкодування, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить суму у розмірі 4 208,83 грн.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі з приводу необхідності застосування до спірних правовідносин положень законодавства щодо суброгації, з огляду на наступне.

Відповідно до цивільного законодавства шкода, завдана майну та особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодування шкоди потерпілому можливе у двох випадках: 1) внаслідок невиконання контрагентом потерпілого своїх договірних зобов'язань; 2) внаслідок дій особи, що не пов'язана з потерпілим будь-якими договірними відносинами (деліктна відповідальність).

Якщо дії третьої особи, якими страхувальнику спричинені збитки, є страховим випадком, то у такого потерпілого (страхувальника за договором страхування) є дві можливості відшкодування шкоди: за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди; за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування. Право вибору належить самому потерпілому.

Чинне законодавство передбачає можливість переходу права вимоги до страховика як унаслідок заміни сторони у зобов'язанні (суброгація), так і внаслідок виникнення права зворотної вимоги (регресу)

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Натомість при регресі ж не відбувається заміни сторони, а виникає нове зобов'язання.

Право регресу передбачене у загальній нормі статті 1191 Цивільного кодексу України та у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що передбачають окремі випадки виникнення права регресу у страховика.

При цьому суд звертає увагу апеляната ну ту обсавину, що зобов'язання з відшкодування шкоди, яке виникло в гр. Шульги О.М. (автомобіль ГАЗ д.н.з АА 4012 АС) перед Запольским О.В. (автомобіль Фольксваген д.н.з АА 8545 СМ), припинило свою дію, натомість виникло нове зобов'язання між страховими компаніями, оскільки автомобіль винної особи було застраховано у відповідача, отже в даному випадку місцевий господарський суд вірно застосував положення законодавства щодо регресу, а не суброгації, як на тому наполягає відповідач.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на відповідача (апелянта).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 14.07.2015 року по справі № 910/13609/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/13609/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко