ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015 р. Справа № 917/2029/15

За позовом Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради (вул. Калініна, буд. 30, м. Полтава, 36040)

до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (вул. Зигіна, буд. 1, м. Полтава, 36000)

про визнання недійсним рішення

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

в судовому засіданні 27.10.2015р.:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

в судовому засіданні 03.11.2015р.:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Розглядається позовна заява про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.12.2014р. № 01/234-рш по справі № 01-04-50/108-2014.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк оскарження спірного рішення. Рішення прийнято у відповідності до вимог закону (а.с.60-67).

В судовому засіданні 27.10.2015р. судом оголошувалася перерва до 03.11.2015р. на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 03.11.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Адміністративною колегією Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного Комітету України у справі № 01-04-50/108-2014 прийнято рішення від 23.12.2014 № 01/234-рш про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (далі Рішення; а.с.30-34).

Пунктом першим резолютивної частини Рішення визнано дії Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради щодо невиконання зобов'язань, визначених пунктом 4 резолютивної частини рішення адміністративної колегії територіального відділення Комітету від 22.04.2014р. № 01/103-рш по справі № 01-02-50/33-2014, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 4 статті 50 Закону України Про захист економічної конкуренції, у вигляді виконання рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України не в повному обсязі.

Пунктом другим резолютивної частини Рішення на КП ЖЕО № 2 накладено штраф у розмірі 68000,00 грн.

Дане рішення було направлене відповідачем за листом від 23.12.14р. № 01/6321 за місцезнаходженням позивача: вул. Калініна, 30, м. Полтава, 36040 (а.с.73).

Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 36 1 від 24.12.14р. вказане рішення отримано представником КП ЖЕО № 2 25.12.2014 року (а.с.74).

Отже, рішення від 23.12.2014 № 01/234-рш по справі № 01-04-50/108-2014 є таким, що вручене позивачу 25.12.2014 року.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України Про захист економічної конкуренції заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Тобто, позивач повинен був оскаржити Рішення до господарського суду чи сплатити штраф до 25.02.2015 року включно.

Позовна заява КП ЖЕО № 2 подана до господарського суду Полтавської області листом від 10.09.2015 № 590-юр. Ухвала про порушення провадження у справі № 917/2029/15 прийнята судом 16.09.2015 року.

Таким чином, позивачем пропущено встановлений частиною першою статті 60 Закону України Про захист економічної конкуренції двомісячний строк оскарження Рішення.

Посилання позивача на те, що строк ним не пропущений, оскільки він попередньо оскаржував спірне Рішення до адміністративного суду, судом визнається необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 2 ГПК України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

За змістом пункту 3 частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Положеннями частини другої статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Разом із цим частиною другою статті 4 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Отже, виходячи із положень наведеної норми, законом може бути передбачено вирішення певних категорій публічно-правових спорів у порядку іншого судочинства.

Так, Законом України «Про захист економічної конкуренції», який визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин, саме і встановлено інший порядок судового вирішення спорів за участю органів АМКУ.

Зокрема, положеннями частини першої статті 60 цього Закону передбачено право заявника, відповідача, третьої особи оскаржити рішення органів АМКУ повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

З огляду на зміст цієї норми та зважаючи на положення статті 12 ГПК України, частини другої статті 4 КАС України, справи зі спорів про оскарження рішень органів АМКУ підвідомчі господарським судам і підлягають розгляду за правилами ГПК України, за винятком, відповідно до положень статті 19 КАС України, вирішення справ щодо оскарження рішень АМКУ з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.06.2015р. № 2-256гс15 у справі № 910/1331/14.

Верховним Судом України у складі Судової палати у адміністративних справах та Судової палати у господарських справах у постанові від 23.06.2015 року у справі № 21-688а15 вказано: Відповідно до статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з ... питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів .... З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Згідно ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В даному випадку підстави для відступу від правової позиції Верховного суду України у господарського суду відсутні.

В пункті 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 15 Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства розяснено, що за вищевказаними приписами передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено. Таким чином, зазначені строки є присічними. Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

Пунктом 21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 15 Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства розяснено, що господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення, з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Оскільки позивачем пропущено строк оскарження Рішення до господарського суду, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано: 06.11.2015р.

Суддя Безрук Т. М.