РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2015Справа №910/21121/14

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто"

про відшкодування шкоди в порядку регресу

Головуючий суддя Цюкало Ю.В.

Суддя Ломака В.С.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін в судове засідання не з'явились.

СУТЬ СПОРУ:

02.10.2014 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (позивач) надійшла позовна заява до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (відповідач) про стягнення 23 740,26 грн. страхового відшкодування, 1 123,27 грн. пені, 138,54 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення Правил дорожнього руху України водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом № АС/2967982.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому заперечував проти позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2014р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/21121/14. Розгляд справи призначено на 05.11.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2014р. розгляд справи відкладено на 01.12.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2014 року призначено по справі №910/21121/14 судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Смоленська, 6). На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

У лютому 2015 року через канцелярію до Господарського суду міста Києва Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, разом з матеріалами справи № 910/21121/14, надійшло клопотання № 1553/15-54 б/д "Про надання матеріалів необхідних для проведення експертизи" експерта - Черкашина Ю.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2015р., відповідно до ст.ст. 4-6, 79 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі №910/21121/14 було поновлено та вирішено розгляд даної справи здійснити колегіально у складі трьох суддів.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 16.03.2015р. справу №910/21121/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Цюкало Ю.В., суддя Ломака В.С., суддя Селівон А.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.03.2015р. справу №910/21121/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Цюкало Ю.В., суддя Ломака В.С., суддя Селівон А.М., призначено розгляд справи № 910/21121/14 по розгляду клопотання № 1553/15-54 б/д "Про надання матеріалів необхідних для проведення експертизи" експерта - Черкашина Ю.І. на 01.04.2015р. Зобов'язано позивача надати до суду: фотографії пошкодженого автомобіля Кіа Sportage, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП, що сталася 23.01.2014р. по вул. Інтернаціональній в м. Горлівка, за участі зазначеного транспортного засобу та транспортного засобу - ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер 13545ЕК, на електронному носії СД-диску.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 25.03.2015р., у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Селівона А.М., справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Цюкало Ю.В., суддя Ломака В.С., суддя Ярмак О.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.03.2015р. справу №910/21121/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Цюкало Ю.В., суддя Ломака В.С., суддя Ярмак О.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.04.2015 року розгляд справи відкладено на 27.04.2015 року.

26.03.2015 року через канцелярію до суду надійшло повідомлення від судового експерта Черкашина Ю.І. КНДІСЕ про неможливість надання висновку.

02.04.2015 року через канцелярію до суду надійшли додаткові матеріали витребувані ухвалою Господарського суду м. Києва 16.03.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2015 року призначено у справі № 910/21121/14 повторну судову автотоварознавчу експертизу, та зупинено провадження у даній справі до надання висновку експерта.

22 липня 2015 року через канцелярію до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція Судових Експертиз" надійшли матеріали справи № 910/21121/14 разом з листом № ГСМК-П/270415-2 від 22.07.2014р. "Про повернення матеріалів справи", в якому повідомлено суд про не проведення судової експертизи з підстав несплати вартості експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2015р. провадження у справі №910/21121/14 поновлено та призначено її до розгляду на 14.09.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 25.09.2015р.

Судове засідання, призначене на 25.09.2015 року, не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Ярмак О.М. у відпустці.

Розпорядженням №04-23/1488 від 29.09.2015р. призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/21121/14 у зв'язку із перебуванням судді Ярмак О.М. у відпустці, за результатами якого справу №910/21121/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Цюкало Ю.В., суддя Ломака В.С., суддя Маринченко Я.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2015р. прийнято справу №910/21121/14 до провадження зазначеної колегії суддів, призначено розгляд справи на 28.10.2015р.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2012 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0520-12-00561 (копія договору в справі, по тексту - Договір або Договір добровільного страхування).

Позивач стверджує, що його страхувальнику було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення Правил дорожнього руху України водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом АС/2967982, у зв'язку із чим з останнього підлягає стягненню 23 740,26 грн. страхового відшкодування, 1 123,27 грн. пені, 138,54 грн. 3% річних.

У відзиві відповідач зазначив, що позивачем неправильно в силу ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено розмір страхового відшкодування, який складає 20 589,32 грн.

Оцінивши в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом встановлено, що 19.12.2012 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та ОСОБА_2 укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0520-12-00561

Об'єктом договору добровільного страхування є транспортний засіб «Кіа», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування на випадок заподіяння збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідний страховий випадок настав 23.01.2014р., коли ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Ваз», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в м. Києві на перехресті вул. Комсомольська-пр. Леніна, рухаючись по другорядній дорозі на нерегульованому перехресті, не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Кіа», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

В результаті ДТП автомобіль «Кіа», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було пошкоджено, що підтверджується довідкою виданою органами МВС України.

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було перераховано страхове відшкодування в розмірі 24 740,26 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3591 від 19.02.2014р.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.02.2014р. у справі № 219/966/2014-п (належним чином засвідчена копія постанови міститься в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України. Останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 14 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування (ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_4 застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Ваз», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, шляхом укладення з відповідачем поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/2967982 (належним чином засвідчена копія полісу долучена до матеріалів справи).

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв'язку з укладенням відповідачем зі ОСОБА_4 полісу страхування цивільно-правової відповідальності АС/2967982, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Ваз», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

У відповідності до вищевказаних норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страховика цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_3 транспортного засобу «Ваз», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до листа Верховного суду України від 19.07.2011 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування», визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Згідно з рахунком-фактурою № САМ119339 від 29.01.2014 року (складено ТОВ «Автосан Моторс») вартість відновлювального ремонту автомобіля «Кіа», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 25 366,82 грн. Відповідно до страхового акту № ССКА-2830 від 13.02.2014 року розмір страхового відшкодування становить 24 740,26 грн. (належним чином завірені копії документів в справі).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано визначено розмір страхового відшкодування на підставі рахунку-фактури № САМ119339 від 29.01.2014 року.

Відповідно до пункту 12.1. статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (стаття 9 Закону України «Про страхування»).

Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також те, що полісом АС/2967982 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн. та франшизу в сумі - 1 000,00 грн., сума страхового відшкодування, яке підлягає виплаті відповідачем за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_3 транспортного засобу «Ваз», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 23 740,26 грн. з розрахунку 24 740,26 грн. (розмір завданої шкоди) - 1 000,00 грн. (франшиза).

Щодо позовних вимог про стягнення пені та 3% річних, суд повідомляє наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, даний господарський спір виник з правовідносин відшкодування шкоди в порядку регресу, а не з договірних зобов'язань.

Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (спеціальними законами), які застосовуються до спірних правовідносин, не передбачено розмір неустойки (пені) у разі звернення страхової компанії з регресним позовом до іншої страхової компанії, відповідальної за шкоду, заподіяну винною у ДТП особою, а договірні відносини між сторонами відсутні, а відтак, відсутні і правові підстави для стягнення пені.

Згідно зі ст. 547 Цивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Однак, правові підстави для стягнення суми пені відсутні, оскільки розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних регресних правовідносинах сторін не визначено.

Разом з цим, згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

З огляду на це, положення п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не розповсюджується на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки сторони є страховиками, в той час, як у вказаній правовій нормі йдеться про обов'язок страховика сплатити саме на користь страхувальника пеню в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

Крім того, відповідно до ст. 992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 992 Цивільного України та п. 37.2 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право на стягнення пені у розмірі, встановленому законом або договором, належить лише страхувальнику або вигодонабувачу.

За таких обставин, для позадоговірних (регресних) зобов'язань у сфері страхування чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання таких зобов'язань шляхом встановлення неустойки, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Отже, оскільки зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, зобов'язання між сторонами можуть виникати як з договірних, так і з позадоговірних відносин. При цьому, зобов'язання відповідача перед позивачем у даній справі щодо сплати коштів в порядку регресу є позадоговірним.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання майнової шкоди іншій особі, а отже, між сторонами у справі існує саме грошове зобов'язання, яке виникло з позадоговірних відносин - делікту. При цьому, грошове зобов'язання у деліктних (регресних) правовідносинах не є окремим видом зобов'язання, а є способом виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач направляв відповідачу заяву № 11/8581 від 07.04.2014р. (отримана відповідачем 09.04.2014р.), в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування в порядку регресу, однак, відповідач, отримавши заяву коштів не перерахував, в результаті чого з боку відповідача мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання.

В ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На спільному засідання судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справи № 6-112цс13, у постанові від 25.12.2013 Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого при здійснені страховиком страхової виплати у вигляді відшкодування шкоди за договором добровільного страхування на користь потерпілої особи (згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України) відбувається заміна кредитора - страхувальник передає страховикові, який здійснив таку страхову виплату, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом статті 514 Цивільного кодекс України зміна кредитора у зобов'язанні (в т.ч. внаслідок переходу права вимоги на підставі статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування») у передбачений чинним законодавством спосіб не виключає нарахування 3% річних, які є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем не подано доказів своєчасної виплати страхового відшкодування, то позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних є обґрунтованими.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, з урахуванням ст. 530 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, у зв'язку із чим, з відповідача підлягає стягненню 138,54 грн. 3% річних.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАРАНТ-АВТО" (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, будинок 19/3, ідентифікаційний код 16467237) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літ. А, ідентифікаційний код 30859524) грошові кошти: 23 740,26 грн. (двадцять три тисячі сімсот сорок гривень 26 копійок) страхового відшкодування, 138,54 грн. (сто тридцять вісім гривень 54 копійки) 3% річних та 1 744,92 грн. (одна тисяча сімсот сорок чотири гривні 92 копійки) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію даного рішення направити сторонам у справі № 910/21121/14.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 02.11.2015р.

Головуючий суддя Ю.В. Цюкало

Суддя В.С. Ломака

Суддя Я.В. Маринченко