РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015Справа №910/25936/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/25936/15

за позовом приватного підприємства «Ярослав»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна»;

про стягнення 20 499,28 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Бойко О.В., довіреність б/н від 21.10.2015р.;

Грищенко М.В., довіреність б/н від 05.11.2015р.

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось приватне підприємство «Ярослав» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» (надалі - відповідач) про стягнення 20 499,28 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору № 4430 від 23.10.2014р. у визначений строк не розрахувався за одержаний товар, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 17114,42 грн., за прострочення оплати якої нараховані інфляційні втрати в сумі 3112,58 грн. та 3% річних - 272,28 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2015р. порушено провадження у справі № 910/25936/15 та призначено її розгляд на 05.11.2015р.

04.11.2015р. через відділ діловодства суду від позивача отримана заява про уточнення позовних вимог, яка по своїй суті є завою про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 20 181,88 грн. заборгованості.

В судовому засіданні 05.11.2015р. заява позивача про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Отже, позовні вимоги розглядаються в межах ціни позову - 20 181,88 грн., визначеної позивачем.

Присутній в судовому засіданні 05.11.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідач вимоги суду, викладені в ухвалі про порушення провадження від 02.10.2015р. не виконав, письмовий відзив на позов не надав, представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 02.10.2015р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та отримана останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.10.2014р. між позивачем (за договором - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна» (далі - покупець) було укладено договір поставки № 44305, у відповідності з п. 1.1. якого позивач зобов'язався постачати і передавати у власність покупця, а покупець приймати та оплачувати товари згідно з замовленнями покупця та товаросупровідною документацією, які складають невід'ємну частину цього договору.

Договір укладений з протоколом розбіжностей від 23.10.2014 року, який підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивач за видатковими накладними № ЯР-0012196 від 26.12.2014р. та № ЯР-0000118 від 13.01.2015р., підписаними представниками позивача та відповідача та скріплені печатками сторін, копії яких залучені до матеріалів справи, а оригінали було оглянуто в судовому засіданні, поставив відповідачу товар на загальну суму 40 721,70 грн.

За умовами п.5.2 договору встановлено, що покупець здійснює вчасний розрахунок за поставлені та оприбутковані товари, оплата здійснюється на підставі накладних шляхом банківського переказу на поточний рахунок позивача протягом 60 календарних днів з моменту прийняття товару та підписання відповідних документів на товар зі сторони покупця.

Пунктом 4.1 договору встановлено право покупця на повернення товару, у визначених даним пунктом випадках.

Покупець частково оплатив та повернув товар. Проте, в порушення умов взятих на себе зобов'язань за спірним договором відповідач вартість отриманого товару в сумі 16 797,02 грн. не оплатив.

Крім того, 20.03.2015р. між позивачем, в якості постачальника, покупцем та відповідачем, в якості нового покупця, було укладено додаткову угоду № 1 до угоди № 4430 від 23.10.2014р., відповідно до п. 1 якої сторони вирішили змінити одну із сторін у зобов'язанні по договору № 4430 від 23.10.2014р., узгодивши, що всі права та обов'язки за даним договором переходять від покупця до відповідача.

Оскільки отриманий товар покупець не оплатив у повному обсязі, позивач направив відповідачу претензію вих. № 380 від 29.07.2015р. про сплату боргу. Проте, відповідач вказані вимоги залишив без відповіді та задоволення.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем на день розгляду справи становить 16 797,02 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт отримання товару за представленими накладними та не надано доказів оплати переданого товару, а відтак, позовна вимога про стягнення суми основного боргу в розмірі 16 797,58 грн. є обґрунтованою та документально підтвердженою, а тому підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 272,28 грн. - 3% річних та 3112,58 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних у сумі 272,28 грн. та 3112,58 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню, згідно з розрахунком позивача, який є арифметично вірним.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» (юридична адреса: 02660, м. Київ, пр. Визволителів, 5, оф. 7; поштова адреса: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-Б, 2 під'їзд, 3 поверх; ) на користь приватного підприємства «Ярослав» (04074, м. Київ, вул. Автозаводська, 2; ) основний борг у сумі 16 797 грн. 02 коп., 272 грн. 28 коп. - 3% річних, 3112 грн. 58 коп. - інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 10.11.2015р.

Суддя А.І. Привалов