РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015Справа №910/24194/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»
доПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах»
простягнення 4600 грн. 70 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились.

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.09.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» про стягнення 4600 грн. 70 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав зобов'язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Volkswagen, державний номер АА0138МА, водієм транспортного засобу Mitsubishi, державний номер АА1382АО, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/1370934, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 порушено провадження у справі № 910/24194/15 та справу призначено до розгляду на 05.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 19.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 03.11.2015.

02.11.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із необхідністю отримання нової довіреності на представництво інтересів позивача у суді.

Розглянувши у судовому засіданні 03.11.2015 клопотання представник позивача про відкладення розгляду справи, суд відмовив у його задоволенні з огляду на те, що чинним законодавством України не обмежено коло осіб, які можуть бути представниками сторін при розгляді справи.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Крім того, будь-яких інших поважних причин відкладення розгляду справи, зокрема, необхідність подання додаткових доказів, ознайомлення з матеріалами справи представником позивача зазначено та обґрунтовано не було.

Крім того, суд неодноразово переносив розгляд даної справи, відкладаючи розгляд, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на участь у судових засіданнях та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

При цьому, судом враховані строки розгляду справи, визначені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судове засідання 03.10.2015 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином (відповідно до протоколу судового засідання від 19.10.2015).

Представник відповідача у судове засідання 03.11.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвал суду не виконав, призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в спеціальних витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21160590 від 12.09.2015 та № 21407783 від 11.11.2015 (сформованого станом на 19.10.2015), що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою відділення поштового зв'язку про повернення поштового відправлення у зв'язку з вибуттям адресата.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, ухвали суду від 14.09.2015 та від 05.10.2015 були отримані відповідачем за адресою, яка зазначена у вказаних спеціальних витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 03.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9166587, виданої Оболонським РУГУМВС України в м. Києві (вих. № 52/12255), та постанови Оболонського районного суду м. Києва від 08.04.2013 у справі № 3-1931/13 (ун. № 756/3870/13-п), яка набрала законної сили 19.04.2013, встановлено, що 04.03.2013 Брижинскас Д.В., керуючи транспортним засобом Mitsubishi, державний номер АА1382АО, порушив п. 10.11 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen, державний номер АА0138МА, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вищевказаною постановою Брижинскаса Д.В. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

17.12.2012 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та Нілан Н.О. (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0102-12-00497, яким передбачено страхування майнових інтересів страхувальника (вигодонабувача), пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Volkswagen, державний номер АА0138МА.

Відповідно до п. 8 Договору, строк його дії встановлено з 22.12.2012 по 21.12.2013.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до рахунку № С300235848/СС00161790 від 05.03.2013, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосоюз», вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер АА0138МА, становить 4600 грн. 70 коп. (разом з ПДВ).

Згідно з нарядом-замовленням (має юридичну силу акту виконаних робіт) № С300235484/СН00195506, підписаним 20.06.2013 Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» та Нілан Н.О. (якісна копія долучена позивачем через канцелярію суду 02.11.2015), фактична вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen, державний номер АА0138МА, складає 4600 грн. 70 коп. (разом з ПДВ).

Судом встановлено, що наведені у наряді-замовленні № С300235484/СН00195506 роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із тими пошкодженнями автомобіля Volkswagen, державний номер АА0138МА, що зазначені у первинній довідці ДАІ, складеній за обставинами ДТП та виданій інспектором СОМДТПВДАІ Оболонського РУ та в акті огляду пошкодженого транспортного засобу Volkswagen, державний номер АА0138МА, від 04.03.2013.

Згідно зі страховим актом № ДККА-24967 від 26.04.2013, складеним позивачем, загальний розмір страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0102-12-00497 від 17.12.2012 становить 4600 грн. 70 коп., на підставі якого та заяви страхувальник про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 04.03.2013, позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 4600 грн. 70 коп. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз», що підтверджується платіжним дорученням № 7308 від 29.04.2013, належним чином засвідчена копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Як встановлено судом, на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mitsubishi, державний номер АА1382АО, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інкомстрах» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/1370934 із встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000 грн 00 коп., франшизи - 0 грн. 00 коп. (відповідно до електронного витягу з єдиної централізованої бази МТСБУ, який долучено позивачем до матеріалів справи).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mitsubishi, державний номер АА1382АО, станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інкомстрах» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/1370934, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Mitsubishi, державний номер АА1382АО, власнику автотранспортного засобу Volkswagen, державний номер АА0138МА, покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи).

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов'язку щодо проведення такої оцінки саме суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі акту виконаних робіт.

Суд дійшов висновку, що проведення оцінки завданої шкоди суб'єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля Volkswagen, державний номер АА0138МА, (копія якого міститься у матеріалах справи), вбачається, що рік випуску автомобіля - 2011, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував семи років.

Судом також враховано, що у пункті 7.39 вищезазначеної Методики наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, однак доказів щодо існування вказаних обставин відповідачем суду надано не було.

Таким чином, наряд-замовлення № С300235484/СН00195506, складений Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» та Нілан Н.О., є належним доказом фактичної вартості відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер АА0138МА, з урахуванням встановлення судом причинного зв'язку між тими роботами, що зазначені в наряді-замовленні № С300235484/СН00195506, первинній довідці ДАІ, складеній за обставинами ДТП та виданій інспектором СОМДТПВДАІ Оболонського РУ та в акті огляду пошкодженого транспортного засобу Volkswagen, державний номер АА0138МА, від 04.03.2013.

Водночас, суд зазначає, що відповідач не позбавлений був права у випадку непогодження із визначеною позивачем вартістю відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер АА0138МА, скласти власний звіт про оцінку вартості ремонту (відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/1370934 у межах фактично здійснених ним витрат (4600 грн. 70 коп.) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (4600 грн. 70 коп.) з урахуванням франшизи у розмірі 0 грн. 00 коп., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» про стягнення 4600 грн. 70 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у позові позивач вказує на відсутність у нього обов'язку звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та право на безпосереднє звернення до суду.

Суд вважає вказані доводи позивача обгрунтованими з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 3-165гс14, яка з урахуванням статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх судів України, та відповідно до правової позиції, викладеної у вказаній постанові, позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Крім того, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду (09.09.2015, відповідно до вхідного реєстраційного штампу суду) позивачем долучено до позовної заяви платіжне доручення № 7602 від 30.06.2015 про сплату судового збору у розмірі 1827 грн. 00 коп.

Водночас, відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції станом на дату подання позову - 09.09.2015) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції Закону станом на дату подання позову) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, при зверненні позивача з даним позовом до суду, він повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1218 грн. 00 коп., тобто, позивачем переплачено судовий збір у розмірі 609 грн. 00 коп. (1827 грн. 00 коп. - 1218 грн. 00 коп.).

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач вніс судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, він має право на повернення судового збору у розмірі 609 грн. 00 коп., звернувшись до суду із відповідним клопотанням.

Станом на дату винесення рішення суду у даній справі відповідне клопотання позивачем не подавалось.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 72, офіс 32-33; ідентифікаційний код: 31282951) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 32, літ. А; ідентифікаційний код: 30859524) грошові кошти у розмірі 4600 (чотири тисячі шістсот) грн. 70 коп. та судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 09.11.2015

Суддя І.М. Отрош