ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"02" листопада 2015 р. Справа № 911/4074/15

за позовом Комунального підприємства «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради, м. Славутич

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Славутич

про стягнення 59 843,09 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач ОСОБА_2 предст. дов. б/н від 16.10.2015;

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Комунальне підприємство «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради (позивач) з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення 59 843,09 грн., з яких: 28 266,15 грн. основного боргу, 12 788,99 грн. пені, 1041,84 грн. 3% річних та 17 746,11 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.09.2015 у справі №911/4074/15 було порушено провадження та призначено до розгляду на 19.10.2015 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.10.2015 розгляд справи було відкладено на 02.11.2015 року.

Відповідач в судове засідання 02.11.2015 року повторно не забезпечив явку свого повноважного представника, однак на адресу суду повернувся конверт з відміткою поштового відділення звязку «За закінченням терміну зберігання».

Відповідно до частини 1 статті 93 Цивільного кодексу України, місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України 02.06.2006 № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році»).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.1, Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали суду надсилалась відповідачу за адресою вказаною в позовній заяві та Спеціальному витягу з ЄДРПОУ, а також на адресу орендованих відповідачем приміщень, що свідчить про те, що він був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а також зважаючи на строки, передбачені ст. 69 ГПК України щодо терміну розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Позивач озвучив позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі

Відповідно до частини 2 статті 82 ГПК України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті, в судовому засіданні 02.11.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, суд,-

встановив:

29 січня 2013 року між Комунальним підприємством «Фонд комунального майна», правонаступником якого, відповідно до Рішення Славутицької міської ради № 138-44-VI від 14.03.2014 року, є Комунальне підприємство «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності №88-М.

Відповідно до даного договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться за адресою Київська область, м.Славутич, Центральна площа, 5, універмаг «Мінськ», а саме нежитлові приміщення, інженерні мережі та комунікації, що є їх невідємною частиною і знаходять на балансі Орендодавця.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що Орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний у даному договорі, але не раніше дати підписання даного договору та акту приймання-передачі.

Майно вважається переданим Орендарю з моменту підписання акту прийому-передачі. (2.4.4. Договору).

Відповідно до акту приймання-передачі КП «Фонд комунального майна» передав, а ФОП ОСОБА_1 прийняла у строкове платне користування з 01.02.2013 року нежитлові приміщення загальною орендованою площею 83,49 кв. м за адресою Київська область, м.Славутич, Центральна площа, 5, універмаг «Мінськ».

Умовами п. 3.2 договору визначено, що розмір орендної плати за корисну площу визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна комунальної власності територіальної громади міста Славутича і становить за перший базовий місяць оренди лютий 2013 року (без урахування індексу інфляції за січень 2013 р.) становить 2260,40 грн., крім того ПДВ 452,08 грн. Всього з ПДВ 2712,48 грн.

Розмір орендної плати за перший місяць фіксується в договорі. За кожен наступний місяць оренди розмір орендної плати визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції, що публікується в поточному місяці.

28 травня 2015 р. була укладена Додаткова угода № 25 до Договору оренди № 88-М від 29.01.2013 р., в якій сторони домовились продовжити термін дії Договору до 30 серпня 2015 р. включно.

Згідно із пунктом 5.1.9 договору оренди, Орендар зобовязаний укласти з Орендодавцем договір про відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію протягом 6 робочих днів з дати підписання даного Договору та забезпечити належне його виконання.

На виконання п. 5.1.9. договору оренди, 29 січня 2013 р. між КП «Фонд комунального майна» та ФО-П ОСОБА_1 було укладеного договір про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію № 88/88-М-Е.

В додатку № 1 до договору про відшкодування витрат наведений перелік за планових експлуатаційних витрат, а саме: компенсація за постачання теплової енергії, постачання води, освітлення тощо.

Згідно пункту 2.2. договору про відшкодування витрат, розмір відшкодування витрат Орендодавця нараховується пропорційно орендованій площі та за перший базовий місяць становить 1044,96 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 6.1. договору відшкодування витрат, договір набирає чинності з 01.02.2013 р. і діє до закінчення терміну Договору оренди № 88-М від 29.01.2013 р.

Відповідно до п. 3.4 Договору, орендна плата вноситься безготівковим платежем на розрахунковий рахунок Орендодавця або шляхом внесення готівкових коштів в касу Орендодавця, не пізніше останнього числа поточного місяця. Згідно пункту 5.1. договору оренди та пункту 3.2.2. договору відшкодування витрат Орендар зобовязався своєчасно та в повному обсязі здійснювати всі платежі передбачені даними договорами.

Пунктом 2.4. Договору про відшкодування визначено, що розмір відшкодування витрат по Договору, в тому числі передплата до 100% очікуваної вартості комунальних послуг, що планується отримати у наступному місяці розрахована пропорційно до займаної площі, вноситься безготівковим платежем на розрахунковий рахунок (орендодавця) або шляхом внесення готівкових коштів в касу (орендодавця) не пізніше останнього числа поточного місяця а підставі виставлених рахунків.

Як стверджує позивач, він свої зобовязання виконував належним чином про що свідчать акти виконаних робіт, які були підписані відповідачем без жодних зауважень.

В свою чергу, порушуючи умови укладеного договору, відповідач не розрахувався за надані послуги оренди та компенсацію витрат з січня 2014 року по вересень 2014 року, у звязку з чим станом на 13.08.2015 р. за ним утворилась заборгованість у розмірі 28266,15 грн., що підтверджуються довідкою бухгалтерії та рахунками за вищевказаний період.

Відповідачем неодноразово були написані заяви, в яких відповідач зобовязувався сплатити борг, зокрема заява вх. № 77 від 13.02.2015 р. та заява вх. № 229 від 24.04.2015 р. та складені графіки погашення заборгованості: Графік погашення заборгованості від 16.02.2015 та від 28.05.2015.

Втім, за словами позивача, на момент звернення з позовом до суду заборгованість відповідача ним не була сплачена.

Згідно з частиною шостою ст. 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 754 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частинами першою та п'ятою ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки, орендоване майно перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Славутича, до регулювання вказаних орендних правовідносин застосовуються положення ЗУ «Про оренду державного та комунального майна».

Статтею 2 вказаного закону визначено, що оренда є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Тобто, орендар зобов'язаний вносити орендодавцеві платіж за користування майном. Розмір, форма, і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (ст. 19 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна»).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що станом на день розгляду справи відповідач не виконав свої зобовязання за договором, не оплативши в повному обсязі розмір орендної плати та компенсацію витрат на утримання орендованого майна, що підтверджується довідкою про стан заборгованості, доказів оплати не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 28266,15 грн. заборгованості підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 12 788,99 грн. пені. за несвоєчасну сплату платежів за відшкодування утримання орендованого майна за період з січня 2014 року по вересень 2014 року від кожного неоплаченого рахунку окремо.

Пунктом 3.8. Договору № 88-М від 29.01.2013, встановлено, що при несвоєчасному внесенні плати, передбаченої даним договором, Орендар сплачує пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу включно по день фактичної оплати. Строк нарахування пені не обмежується 6-ма місяцями згідно п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, а є подовженим по день фактичної оплати заборгованості.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши розрахунок за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з урахуванням норм чинного законодавства та умов договору, застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ встановив, що розрахунок є арифметично вірним та відповідає обставинам справ, у звязку з чим суд прийшов до висновку, що заявлена пеня підлягає задоволенню повному обсязі у розмірі 12 788,99 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 1041,84 грн. 3% річних та 17 746,11 грн. інфляційних за неналежне виконання зобовязань за період з січня 2014 року по вересень 2014 року від кожного неоплаченого рахунку окремо.

Відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних встановив, що заявлена позивачем до стягнення сума відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 28 266,15 грн. основного боргу, 12 788,99 грн. пені, 1041,84 грн. 3% річних та 17 746,11 грн. інфляційних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07100, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради (07101, Київська обл., м. Славутич, Центральна площа, буд. 5, ) - 28 266 (двадцять вісім тисяч двісті шістдесят шість) грн. 15 коп. заборгованості, 1041 (одну тисячу сорок одну) 84 коп. 3 % річних, 17 746 (сімнадцять тисяч сімсот сорок шість) грн. 11 коп. інфляційних, 12 788 (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 99 коп. пені та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 10.11.2015р.

Суддя О.В. Щоткін