ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.11.15р. Справа № 904/8118/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш", м. Суми

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград Дніпропетровської області

про сплату 668687 грн 04 коп.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 02.01.2014;

від відповідача: головний юрисконсульт ОСОБА_2, довіреність № ББУ/ПУ433/ВП/14 від 16.12.2014.

СУТЬ СПОРУ:

08.09.2015 до господарського суду Дніпропетровської області звернулося Публічне акціонерне товариство "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" (далі - ПАТ "НВАТ "ВНДІкомпресормаш", позивач) з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (далі - ПАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", відповідач), з вимогами про стягнення боргу у сумі 584278,44 грн, договірної пені у сумі 74713,56 грн, процентів у сумі 3744,42 грн та інфляційних нарахувань у сумі 5950,62 грн, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 14-16/632-КП, укладеного між сторонами 31.12.2014.

У судовому засіданні 20.10.2015 було оголошено перерву до 27.10.2015.

20.10.2015 позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині інфляційного нарахування, повідомивши, що відповідач сплатив часину боргу у розмірі 20000,00 грн, тому він просить суд стягнути з відповідача: борг у сумі 564278,44 грн, договірної пені у сумі 74713,56 грн, 3% річних у сумі 3744,42 грн.

Судом встановлено, що заява не суперечить приписам ст. 22 ГПК України, тому вона прийнята та буде врахована при вирішенні спору.

Відповідач надав відзив, у якому проти позову заперечив посилаючись на те, що позивачем не надано доказів передання йому рахунку на оплату за поставлену продукцію через що і виникла затримка оплати, але на даний час у нього відсутня заборгованості перед позивачем. Тому, на думку відповідача, позивач передчасно звернувся з позовом до суду.

20.10.2015 та 27.10.2015 відповідач надав до суду клопотання про зупинення провадження та доповнення до нього. В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що ним подана позовна заява до господарського суду Сумської області про внесення змін до договору поставки № 14-16/632-КП від 31.12.2014 та останнім порушено провадження у справі № 920/1611/15. Результат розгляду цієї справи вплине на оцінку доказів у справі № 904/8118/15, тому розгляд цієї справи необхідно зупинити.

Позивач заперечив проти задоволення клопотання відповідача.

Судом відхилено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки суд не вбачає підстав, які роблять розгляд цієї справи взагалі неможливим, оскільки договір між сторонами в даний час є дійсним в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, суд,

ВСТАНОВИВ:

3.12.2014 між публічним акціонерним товариством "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" (позивач) та публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (відповідач) укладено договір № 14-16/632-КП, згідно з яким позивач зобов'язався поставити відповідачу товар, асортимент якого, кількість якість, строки поставки, ціна узгоджуються сторонами в договорі та специфікаціях до договору, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що розрахунки за поставлену продукцію здійснюються покупцем протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки продукції.

Відповідно до п.6.8 договору покупець у разі затримки оплати продукції на вимогу поставщика має сплатити йому неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченої продукції за кожний день прострочки, але не більше 5% від вартості неоплаченого товару.

В пункті 2.2 договору сторони домовились, що продавець забезпечує дотримання ним умов договору щодо кількості, якості, комплектності відповідно до вимог "Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості", затвердженої наказом Держарбітражу при ОСОБА_3 № П-6 від 15.06.1965 та "Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості", затвердженої наказом Держарбітражу при ОСОБА_3 № П-7 від 25.04.1966.

23.02.2015 між сторонами договору підписана специфікація на поставку 3-х блоків компресорних на суму 375976,01 грн, 04.03.2015 підписана специфікація на поставку компресора вартістю 198000 грн, 05.05.2015 підписана специфікація на поставку технічних товарів на суму 10302,43 грн.

За накладною № 191 від 05.03.2015 позивач передав відповідачу товар вартістю 375976,01 грн, за накладною № 327 від 30.03.2015 товар на суму 198000 грн, за накладною № 523 від 14.05.2015 товар на суму 10302,43 грн, а всього на суму 584278,44 грн.

Враховуючи умови п. 5.4 договору останнім днем оплати за товар, отриманий за накладною № 191 мало бути 11.05.2015, з 12.05.2015 почалась прострочка оплати, за товар по накладній № 327 прострочка з оплати виникла з 08.06.2015, за товар по накладній № 523 прострочка з оплати виникла з 21.07.2015.

Згідно вимог частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 692 ЦК України вказує, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний виплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідачем не виконані зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманого товару.

В рахунок оплати наявної заборгованості відповідачем 08.09.2015 перераховано позивачу 20000 грн, решта боргу до цього часу не погашена.

20.10.2015 позивачем до суду подана заява про зменшення розміру позовних вимог, якою він зменшив вимоги на 5950,62 грн інфляційних нарахувань на суму боргу та 20000 грн боргу, які були погашені відповідачем. Заява прийнята судом до розгляду, позовні вимоги таким чином складають 564278,44 грн основного боргу, 74713,56 грн пені, 3744,42 грн 3% річних.

В судовому засіданні 27.10.2015 відповідачем подано клопотання, в якому він зазначив, що суд мав повернути позовну заяву без розгляду, оскільки позивач не надіслав на його адресу всіх доданих до позову документів та просив суд відкласти розгляд справи і зобов'язати позивача надіслати йому копії всіх документів. Розгляд справи було відкладено, але суд не знайшов підстав для зобов'язання позивача надіслати документи відповідачу повторно, оскільки до позовної заяви позивачем надано опис вкладення, в якому міститься перелік всіх необхідних документів.

Відповідач у відзиві на позов зазначив про те, що в даний час ще не настав строк платежу за отриманий товар тому що за умовами п.5.4 договору відлік строку слід відраховувати від дати поставки, яка вказана покупцем. В накладних відсутня така дата, тому в силу положень ч.1 ст. 692 ЦК України строк платежу не настав.

Судом не можуть бути прийняті до уваги ці доводи з наступних підстав.

Згідно ч. 1. ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 ЦК України).

За весь час після отримання товару відповідач не заявив позивачу будь-яких претензій щодо якості товару, його походження, відсутності необхідних документів чи з пропозицією повернути товар з будь-яких причин.

Пунктом 4.7 договору передбачено, що датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Відповідно до частини 1 статті 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (пункт 2 цієї частини). Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Водночас, статтею 689 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 4.8 договору поставки зобов'язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця у вище обумовленому пункті призначення поставки.

Пунктом 4.2 договору поставки та п. 3 специфікацій від 04.03.2015 передбачено умови поставки продукції, зокрема місце пункту призначення вказується сторонами: DDP, Дніппрропетровська область, м. Павлоград, вул. Терновська, 5 в редакції "Інкортермс-2000".

Згідно з пунктом 4.9 договору поставки право власності на продукцію, ризики втрати або пошкодження продукції переходить від постачальника до покупця з дати поставки продукції.

Враховуючи вищевказані положення Закону та умови пунктів 4.2, 4.7, 4.8, 4.9 договору поставки, суд дійшов висновку про те, що під датою поставки вказаною у пункті 4.7 договору поставки розуміється дата фактичної передачі продукції у розпорядження покупця у обумовленому сторонами, у відповідних специфікаціях до даного договору, пункті призначення поставки. При цьому, вказана дата повинна зазначатися представником покупця на відповідних товаросупровідних документах (видатковій накладній та товаротранспортній накладній).

У відповідності до ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. із змінами та доповненнями, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, підписуючи видаткові накладні на поставлений товар, без встановлення іншої дати, представник відповідача підтверджував прийняття товару саме в ту дату яка вказана на видаткових накладних.

Факт поставки позивачем товару відповідачу підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений. За весь час після отримання товару відповідач не заявив позивачу будь-яких претензій щодо якості товару, його походження, відсутності необхідних документів чи з пропозицією повернути товар з будь-яких причин.

При отриманні товару відповідачем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання позивачем прийнятих на себе за договором зобов'язань з поставки товару.

Відповідач не звертався до позивача за отриманням рахунку.

Також, п.2.2. договору передбачена прийомка товару відповідачем у відповідності з Інструкцією № П-6 від 15.06.65р. "Про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначения та товарів народного споживання по кількості".

Відповідно до п. 12 Інструкції, Прийомка продукції по кількості здійснюється по транспортним і супровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, упаковочним ярликам та інше) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів або деяких з них не призупиняє приемку продукції. В такому випадку складається акт про фактичну наявність продукції та в акті зазначається які документи відсутні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи будь-які акти щодо недостачі супровідних документів відповідачем не надані. Будь-які докази на підтвердження того, що партія товару отримана без відповідних документів в матеріалах справи відсутні.

Наявність або відсутність рахунку не може бути визначальною обставиною для здійсненя відповідачем обов'язку сплатити кошти за отриманий товар. Суд вважає, що відповідач має всі необхідні документи для здіснення свого обв'язку щодо оплати товару. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 29.09.2009р. по справі № 37/405.

Також доказами визнання відповідачем наявності невиконаних зобов'язань з оплати товару є часткова оплата останнім боргу в сумі 20 000,00 грн.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення за прострочку платежу за накладною № 191 від 05.03.2015 пеню в сумі 53644,25 грн та 2684,49 грн 3% річних за період прострочки з 13.05.2015 по 07.08.2015, за прострочку платежу за накладною № 327 від 30.03.2015 пеню в сумі 20782,08 грн та 1041,53 грн 3% річних за період прострочки з 05.06.2015 по 07.08.2015, за прострочку платежу за накладною № 523 від 14.05.2015 пеню в сумі 287,23 грн, 14,40 грн 3 % річних за період прострочки з 22.07.2015 по 07.08.2015.

Враховуючи умови договору щодо строків оплати за товар, прострочка оплати за товар за накладною № 327 має місце починаючи з 08.06.2015. Таким чином пеня та 3% річних мають бути нараховані за період з 08.06.2015 і складають відповідно 19807,92 грн та 992,71 грн. Загальний розмір пені за цей період складає 73739, 40 грн. Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, що сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленої актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до цього сторони в п. 6.8 договору передбачили, що розмір неустойки, яку сплачує покупець за прострочку оплати товару, не може бути більшим 5% вартості неоплаченого товару. Станом на 07.08.2015 - дату по яку розрахована пеня, борг складав 584278,44 грн. 5% від цієї суми становить 29213, 92 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене позов слід визнати обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення 564278,44 грн боргу, 29213,92 грн пені та 3695,60 грн 3% річних, в решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача згідно положень ст. 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції, що діє з 01.09.2015, виходячи з розміру задоволених позовних вимог покладаються 8957,82 грн витрат по сплаті судового збору, 683,23 грн витрат по сплаті судового збору покладаються на позивача, решта може бути повернута за відповідною заявою платника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 525, 526, 530, 546, 549, 625, 610, 611, 692 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216, Господарського кодексу України, ст.ст. 43, 33, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград Дніпропетровської області, вулиця Леніна, 76, код 00178353 на користь Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш", м. Суми, Курський проспект, 6, код 00220434 борг в сумі 564278,44грн, 29213,92 грн пені, 3695,60 грн 3% річних, 8957,82 грн витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 16.11.2015.

Суддя В.Д. Воронько