ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2015 р. Справа № 917/7/14

За позовом Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради (вул. Ярослава Мудрого, буд. 33, м. Лубни, Полтавська обл., 37500)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Полтаважитлобуд" (вул.Червонофлотська, буд. 15, м. Полтава, 36010; поштова адреса: вул. Радянська, буд. 46, м. Лубни, 37500)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Квартирно - експлуатаційний відділ м. Полтава ( вул. Сінна, буд. 36, м. Полтава, 36000)

про стягнення 18 509,18 грн., дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна та зобов"язання повернути орендовану будівлю

Суддя Безрук Т. М.

Представники:
в судовому засіданні 29.10.2015р.:

від позивача: Попова І. П.

від відповідача: Гнідаш С. О.

від третьої особи: Клекта І. Г.

в судовому засіданні 05.11.2015р.:

від позивача: Попова І. П.

від відповідача: Гнідаш С. О.

від третьої особи: Клекта І. Г.

в судовому засіданні 09.11.2015р.:

від позивача: не з"явився

від відповідача: Гнідаш С. О.

від третьої особи: Клекта І. Г.

Розглядається позовна заява про дострокове розірвання договору оренди № 17 від 17.05.2013 року, зобов`язання відповідача повернути орендовану будівлю, стягнення 17872,30 грн. заборгованості по орендній платі за період 01.06.2013р. - 31.12.2013р., 591,97 грн. пені та 44,91 грн. - 3% річних.

Заявою від 21.03.2014р. позивач збільшував позовні вимоги, прохав стягнути заборгованість по орендній платі у сумі 25 605,58 грн., пеню у розмірі 1244,53 грн. та 3% річних у розмірі 44,91 грн. (донараховано орендну плату за період з 01.01.2014р. по 25.03.2014р.); в іншій частині вимоги залишив без змін. За ухвалою від 25.03.2014р. суд прийняв дану заяву до розгляду (т.1 а.с.206, 214-215).

За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи в склад суду по даній справі було змінено, для розгляду даної справи призначено суддю Безрук Т. М.

Позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, в якій прохає стягнути з відповідача 71593,46 грн., з них: 59489,72 грн. заборгованості по орендній платі за період 01.06.2013р. - 12.03.2015р., 12058,83 грн. пені, 44,91 грн. - 3% річних; інші позовні вимоги - прохає залишити без розгляду (т. 2 а.с.13-14). За ухвалою від 24.09.2015р. суд прийняв дану заяву до розгляду (т.2 а.с.55-56).

Відповідач у відзиві та додаткових поясненнях проти задоволення позовних вимог заперечує, зокрема, посилається на те, що позивач не є власником орендованого майна, що встановлено відповідним судовим рішенням, що набрало законної сили (яким визнано недійсним рішення Лубенської міської ради від 17.08.2004р. "Про прийом до власності Лубенської територіальної громади будівель та споруд військового містечка"); відповідачем були здійсненні невід`ємні поліпшення орендованого майна в рахунок орендної плати за спірний період. У Єдиному державному реєстрі об`єктів державної власності спірне майно зареєстровано за Міністерством оборони України та знаходиться на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави.

Третя особа в письмових поясненнях повідомила про те, що вивільнені внаслідок розформування військової частини будівлі та споруди були передані Лубенській міській раді під охорону і тимчасове використання за актом приймання-передачі від 04.09.2003р., Лубенська міська рада без згоди Міністерства оборони України оформила за собою право власності на ці будівлі; дане рішення Ради було визнано недійсним господарським судом Полтавської області за рішенням від 17.06.2013р. у справі № 917/513/13; рішенням господарського суду Полтавської області було скасовано свідоцтво про право власності Ради на вказане майно; право власності на ці будівлі 03.07.2015р. було зареєстровано за Міністерством оборони України (т.2 а.с.62-63).

Відповідач в поясненні від 05.11.2015р. заявив клопотання про визнання недійсним договору оренди № 17 від 17.05.2013р. як укладеного внаслідок обману (т.2 а.с.103-105).

Відповідно до ст. 77 ГПК України в судових засіданнях 29.10.2015р., 05.11.2015р. судом оголошувалися перерви.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлялися під розписку від 29.10.2015р., від 05.11.2015р. (т.2 а.с.94, 109).

В судовому засіданні 09.11.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Рішенням Лубенської міської ради Полтавської області від 17.08.2004 року «Про прийом до власності Лубенської територіальної громади будівель та споруд військового містечка», у власність територіальної громади міста Лубни прийнято будівлі та споруди військового містечка № 36, яке розташоване у місті Лубни. Зобов`язано фонд комунального майна та юридичний відділ підготувати і видати правовстановлюючі документи на вищевказані споруди територіальній громаді м. Лубни в особі Лубенської міської ради (т.1 а.с.171).

Згідно рішення Виконавчого комітету Лубенської міської ради № 209 від 25.08.2004 р. визнано власником службового приміщення загальною площею 188 кв.м., сховища загальною площею 61 кв.м. та туалету загальною площею 2 кв.м. за адресою м. Лубни, вул. К Маркса,11 - територіальну громаду м. Лубни в особі Лубенської міської ради (п.6 рішення). Пунктом 12 рішення зобов`язано Фонд комунально майна оформити правоустановчі документи на вищезазначене майно. Пунктом 13 рішення зобов`язано юридичний відділ підготувати та видати свідоцтво на право власності територіальній громаді м. Лубни в особі Лубенської міської ради (т.1 а.с.169).

Згідно свідоцтва Виконавчого комітету Лубенської міської ради на право власності Серія САА № 821853 від 22.11.2004 р., службове приміщення, сховище, туалет, які знаходяться за адресою:м. Лубни Полтавської області, вул. Карла Маркса,11, належать територіальній громаді м. Лубни Полтавської області в особі Лубенської міської ради і відносяться до комунальної власності. Об`єкт в цілому складається з службового приміщення загальною площею 188 кв.м., сховища загальною площею 61 кв.м. та туалету загальною площею 2 кв.м. (т.1 а.с.172).

Вищезазначене майно зареєстровано КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 24.02.2010р. за адресою: Полтавська обл., вул. Монастирська (вул. Карла Маркса), 11 за територіальною громадою м. Лубни Полтавської області в особі Лубенської міської ради, реєстраційний номер 29780034. Це підтверджено витягом про реєстацію права власності на нерухоме майно від 24.02.2010р. та інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 1 а.с.89, 90).

Рішенням Лубенської міської ради від 26.06.2008р. вулиця Карла Маркса була перейменована на вулицю Монастирську (т.1 а.с.174).

Рішенням Лубенської міської ради від 24.06.2011 року право управляти комунальною власністю м.Лубни делеговано Управлінню з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області (т.1 а.с.23).

Відповідно до п.п. 2.1.14 Положення про Управлінню з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, Управлінню делеговані права для здійснення регіональної політики у сфері управління комунальною власністю, орендних відносин та приватизації, підготовку та укладення договорів (т.1 а.с.24-27).

17 травня 2013 року між Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю Інвестиційна компанія Полтаважитлобуд (далі - відповідачем) був укладений договір № 17 оренди об`єкту нерухомого комунального майна, що перебуває у власності територіальної громади м. Лубни (далі Договір; т.1 а.с.11-15).

Згідно з п. 1.1, п. 2.1 цього Договору позивач як орендодавець передає, а відповідач (орендар) приймає в оренду нерухоме майно: нежилу будівлю загальною площею 196,5 кв.м., вартістю 127953,00 грн., що знаходиться за адресою: Полтавська область, м.Лубни, вул. Монастирська, 11.

Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, - до 17 квітня 2016 року включно (п.12.1. Договору).

Згідно Акту приймання - передачі нежилої будівлі в оренду від 17 травня 2013 року вказана будівля передана відповідачу (т.1 а.с.16).

Пунктом 5.2. Договору визначено розмір орендної плати за перший місяць оренди в розмірі 2559,06 грн. з ПДВ з урахуванням індексу інфляції за кожен наступний місяць.

Відповідно до пункту 5.3. Договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається орендодавцем з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць, й відображається в рахунку.

Згідно пункту 5.6. Договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків його господарської діяльності в безготівковому порядку на розрахункові рахунки, вказані орендодавцем, не пізніше 25-го числа поточного (розрахункового) місяця.

Відповідно до пункту 7.2.1. Договору відповідач зобов`язався своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату на рахунок Управління.

З червня 2013 року відповідач припинив сплачувати орендну плату.

Листами від 03.07.2013р. та від 16.08.2013р. відповідач звернувся до позивача з проханням про зарахування в рахунок орендної плати за червень-липень та серпень-вересень 2013р. частку вартості зроблених поліпшень орендованого майна (т.1 а.с.131, 132).

17.06.2013 господарський суд Полтавської області виніс рішення у справі № 917/513/13 за позовом Полтавського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Лубенської міської ради, яким було визнано недійсним з моменту прийняття рішення Лубенської міської ради Полтавської області від 17.08.2004 Про прийом до власності Лубенської територіальної громади будівель та споруд військового містечка в частині прийняття у власність та видачі правовстановлюючих документів на будівлі та споруди військового містечка № 36 (т.1 а.с.65-68). Дане рішення було залишено без змін постановою Храківського апеляційного господарського суду від 24.09.2013р. (т.1 а.с.69-75).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.12.2014 року по справі № 917/2002/14 скасовано Свідоцтво про право власності Серії САА № 821853 видане 22.11.2004 Виконавчим комітетом Лубенської міської ради Територіальній громаді м.Лубни Полтавської області в особі Лубенської міської ради на нерухоме майно, розташоване за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Монастирська, 11. Дане рішення сторонами не оскаржувалося та за даними Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 09.01.2015р. (т.2 а.с. 144-147).

Рішенням про скасування № 19928590 від 12.03.2015 державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області на підставі рішення Господарського суду Полтавської області від 24.12.2014 по справі № 917/2002/14 було вирішено скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна (т.2 а.с.65).

13.03.2015р. об`єкт оренди був повернутий відповідачем позивачу, що підтверджено актом прийому-передачі нежитлової будівлі від 13.03.2015р. (т.2 а.с.20).

03 липня 2015 року було видано свідоцтво про право власності, згідно якого право власності нежитлові будівлі, які розташовані за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Монастирська, 11, зареєстровано за Міністерством оборони України. Форма власності - державна (т.2 а.с.66).

03 липня 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідний запис про реєстрацію 03.07.2015р. права власності на вказані будівлі за Міністерством оборони України (т.2 а.с.67).

Товариство з обмеженою відповідальністю Інвестиційна компанія Полтаважитлобуд звернулося з позовом до Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради про стягнення вартості здійснених поліпшень орендованого майна, визнання недійсним договору оренди нерухомого майна № 7 від 16.06.2010р. та визнання недійсним договору оренди нерухомого майна № 17 від 17.05.2013р. За даним позовом ухвалою господарського суду полтавської області від 17.03.2014р. було порушено провадження у справі № 917/364/14 (т.1 а.с.184-189, 190).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 19.05.2015р. у справі № 917/364/14 вказаний позов було задоволено частково; стягнуто з Управління, зокрема, 218802,00 грн. невід`ємних поліпшень орендованого майна; в частині визнання договорів оренди недійсними у позові відмовлено. Дане рішення було залишено без змін за постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.07.2015р. (т.2 а.с.2-11).

На даний час докази відкриття касаційного провадження по даній справі відсутні.

З огляду на несплату відповідачем орендних платежів позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 59489,72 грн. заборгованості по орендній платі за період 01.06.2013р. - 12.03.2015р., 12058,83 грн. пені, 44,91 грн. - 3% річних, посилаючись на те, що в цей період майно перебувало у власності позивача, договір оренди не був визнаний судом недійсним (в редакції заяви про збільшення позовних вимог; т. 2 а.с.13-14).

Відповідно до ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма також закріплена і в п. 1 ст. 193 ГК України.

Згідно до ст.ст. 12, 13 Закону України Про оренду державного та комунального майна, договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору. Передача об`єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Стаття 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна вказує на основні обов`язки орендаря, зокрема орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

У відповідності до ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно з ст. 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, під час розгляду однієї справи, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В рішенні господарського суду Полтавської області від 19.05.2015р. та в постанові Харківського апеляційного господарського суду від 28.07.2015р. у справі № 917/364/14 за участю тих же сторін були встановлені наступні обставини:

- 17.05.2013р. між Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради та ТОВ Інвестиційна компанія Полтаважитлобуд був укладений договір № 17 оренди об`єкту нерухомого комунального майна, що перебуває у власності територіальної громади м. Лубни (т.2 а.с.5);

- об`єктом оренди за договором № 17 від 17.05.2013р. є нерухоме майно, яке належало на момент укладення договору оренди до комунальної власності територіальної громади м. Лубни (т.2 а.с.7);

- майно, отримане ТОВ Інвестиційна компанія Полтаважитлобуд на правах оренди на час укладення договору оренди є комунальною власністю територіальної громади міста Лубни, представницьким органом якого є Лубенська міська рада, яка в силу приписів пункту 1 стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснювала правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності територіальної громади міста Лубни, в тому числі виконувала всі майнові операції (т.2 а.с.8);

- не вбачається, що договір оренди № 17 від 17.05.2013р. не відповідає інтересам держави і суспільства, що будь-хто мав на те умисел, а також що даний договір завідомо укладалися з метою порушення таких інтересів, що у свою чергу унеможливлює визнання цього договору недійсним з цих підстав (т.2 а.с.11).

З огляду на викладене, судом відхиляються заперечення відповідача щодо позову з тих підстав, що на час дії договору оренди об`єкт оренди не належав позивачу, оскільки рішеннями судів у справі № 917/364/14 за участю тих же сторін було встановлено, що нерухоме майно, яке було об`єктом оренди за договором № 17 від 17.05.2013р., належало на момент укладення договору оренди до комунальної власності територіальної громади м. Лубни.

Дані судові рішення набрали законної сили, встановлені в них обставини є преюдиціальними відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, тобто не доказуються при розгляді інших справ.

Клопотання відповідача про визнання недійсним договору оренди № 17 від 17.05.2013р. як укладеного внаслідок обману (т.2 а.с.103-105), судом відхиляється з наступних підстав.

В п. 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз`яснено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Відповідачем жодним доказом не доведено факту обману, наявності умислу в діях позивача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Натомість судовими рішенням у справі № 917/364/14 нерухоме майно, яке було об`єктом оренди за договором № 17 від 17.05.2013р., належало на момент укладення договору оренди до комунальної власності територіальної громади м. Лубни.

В п. 2.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз`яснено, що частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов`язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов`язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов`язання за договором припиняється лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що зобов`язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов`язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

В п. 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» роз`яснено, що з урахуванням змісту статті 236 ЦК України і частини третьої статті 207 ГК України зобов`язання за визнаним недійсним договором оренди припиняються на майбутнє.

З огляду на викладене, визнання недійсним договору оренди № 17 від 17.05.2013р. не впливає на зобов`язання відповідача сплатити борг з орендної плати з попередні періоди, оскільки зобов`язання цим договором можуть бути припинені лише на майбутнє.

Посилання відповідача на те, що він повинен бути звільнений від сплати орендної плати, оскільки об`єкт оренди не міг бути використаний орендарем, так як на момент укладення договору оренди майно перебувало в занедбаному, аварійному стані, не підтверджується матеріалами справи.

В ч. 6 ст. 762 ЦК України зазначено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

В постанові Харківського апеляційного господарського суду від 28.07.2015р. у справі № 917/364/14 за участю тих же сторін було встановлено, що була проведена реконструкція спірного нерухомого майна. Зазначене підтверджено актом приймання та здачі виконаних робіт від 16.09.2010р., актом здачі приймання проектно-вишукувальної, науково-технічної продукції від 15.07.2010р., актом приймання виконаних підрядних робіт за липень 2010р., актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 07.05.2013р. (т. 1 а.с.110-131; т.2 а.с.5).

Зазначені докази свідчать про те, що до укладення договору оренди № 17 від 17.05.2013р. спірне нерухоме майно було реконструйоване.

В п. 2.3 договору оренди № 17 від 17.05.2013р. зазначено, що опис технічного стану об`єкта оренди на дату передачі орендареві, його склад, зазначаються в акті приймання-передачі об`єкта оренди.

В акті приймання - передачі нежилої будівлі в оренду від 17 травня 2013 року вказано, що технічний стан нежилої будівлі є задовільний. Даний акт підписаний відповідачем без заперечень (т.1 а.с.16).

Твердження відповідача про те, що об`єкт оренди не міг бути використаний орендарем через обставини, за які він не відповідає, не підтверджений жодним доказом.

За ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За червень 2013р. грудень 2014р. відповідач мав сплатити позивачу 51625,76 грн. орендної плати, проте оплати не провів.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 51625,76 грн. орендної плати за вказаний період є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги про стягнення орендної плати за період січень-березень 2015р. судом відхиляються, оскільки, як було встановлено вище судом, 09.01.2014р. набрало законної сили рішення господарського суду Полтавської області від 24.12.2014 року по справі № 917/2002/14, яким скасовано свідоцтво про право власності територіальної громади м. Лубни в особі Лубенської міської ради на нерухоме майно, розташоване за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Монастирська, 11.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пункт 10.2. Договору передбачає, що за порушення строків та розмірів сплати орендної плати, орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день затримки платежу протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту вказаного договору позивачем було нараховано відповідачу 12058,83 грн. пені за період 26.05.2013р. 12.03.2015р. (т.2 а.с.17-19).

Проте пеня нараховувалася позивачем не на кожний місяць боргу, а на загальну заборгованість, при нарахуванні пені позивачем не враховані наступні положення діючого законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на дану норму нарахування пені є правомірним за період 28.05.2013р. 12.03.2015р. (поетапно по кожному платежу) на суму загальну суму 5021,08 грн. (розрахунок суду залучено до справи). Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги про стягнення пені слід відхилити, як заявлені з порушенням законодавства.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншого розміру не встановлено договором або законом.

На підставі даної норми позивачем нараховано відповідачу 44,91 грн. 3 % річних за періоди 01.06.2013р. 30.06.2013р. на зобов`язання червня 2013р., 01.07.2013р. 31.07.2013р. на зобов`язання липня 2013р., 01.08.2013р. 31.08.2013р. на зобов`язання серпня 2013р., 01.09.2013р. 30.09.2013р. на зобов`язання вересня 2013р., 01.10.2013р. 31.10.2013р. на зобов`язання жовтня 2013р., 01.11.2013р. 30.11.2013р. на зобов`язання листопада 2013р., 01.12.2013р. 31.12.2013р. на зобов`язання грудня 2013р. (т.1 а.с.21).

При обчисленні річних за кожен місяць боргу позивачем брався період заборгованості з 1 по 30 (31) число місяця, в той час як за умовами п. 5.6 Договору відповідач мав проводити оплату не пізніше 25 числа поточного (розрахункового) місяця.

З огляду на п. 5.6 Договору та ч. 5 ст. 254 ЦК України належна до стягнення загальна сума 3% річних становить 7,96 грн., нарахованих за періоди 26.06.2013р. 30.06.2013р. на зобов`язання червня 2013р., 26.07.2013р. 31.07.2013р. на зобов`язання липня 2013р., 27.08.2013р. 31.08.2013р. на зобов`язання серпня 2013р., 26.09.2013р. 30.09.2013р. на зобов`язання вересня 2013р., 26.10.2013р. 31.10.2013р. на зобов`язання жовтня 2013р., 26.11.2013р. 30.11.2013р. на зобов`язання листопада 2013р., 26.12.2013р. 31.12.2013р. на зобов`язання грудня 2013р. (розрахунок суд залучено до справи).

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 7,96 грн. 3% річних підлягають задоволенню. В іншій частині вимоги про стягнення 3% річних слід відхилити за їх безпідставністю.

В статті 795 ЦК України визначено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

За актом прийому-передачі нежитлової будівлі від 13.03.2015р. об`єкт оренди був повернутий відповідачем позивачу (т.2 а.с.20).

Отже, на даний час відсутній предмет спору в частині вимог про дострокове розірвання договору оренди № 17 від 17.05.2013 року та зобов`язання відповідача повернути орендовану будівлю, оскільки договір припинився у відповідності до вимог ст. 795 ЦК України і об`єкт оренди повернуто.

З огляду на викладене, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Клопотання позивача про залишення даних позовних вимог без розгляду судом відхиляються, оскільки відсутні визначені п. 5 ст. 81 ГПК України підстави.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. В частині припинених позовних вимог позивач має право на повернення судового збору у порядку, встановленим ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 80 (п.1-1), 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Полтаважитлобуд" (вул. Червонофлотська, буд. 15, м. Полтава, 36010; поштова адреса: вул. Радянська, буд. 46, м. Лубни, 37500; ідентифікаційний код 33964675) на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради (вул. Ярослава Мудрого, буд. 33, м. Лубни, Полтавська обл., 37500; ідентифікаційний код 37504366) 51625грн. 76 коп. основного боргу, 5021грн. 08 коп. пені, 7грн. 96 коп. річних, 1443грн. 33 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог про дострокове розірвання договору оренди № 17 від 17.05.2013 року та зобов`язання відповідача повернути орендовану будівлю.

4. В іншій частині у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 16.11.2015р.

Суддя Безрук Т. М.