РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015Справа №910/22916/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Треі-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мескон"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Самичко І.В. - за довіреністю від 26.08.2014р.;

Яковлев Д.С. - за довіреністю від 26.08.2015р.;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 19 жовтня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

В серпні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Треі-Україна" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мескон" (відповідач) про стягнення 464 685,60 грн. попередньої оплати та розірвання договору за рахунком № СФ-0000002 від 23.01.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано зобов'язання з поставки товару за рахунком-фактурою № СФ-0000002 від 23.01.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/22916/15. Розгляд справи призначено на 28.09.2015р.

28.09.2015р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 28.09.2015р., з'явився представник позивача, надав усні пояснення, відповів на запитання суду.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2015р. розгляд справи відкладено на 19.10.2015р.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Мескон" (постачальник) було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Треі-Україна" (покупець) рахунок-фактуру № СФ-0000002 від 23.01.2015 року на оплату товару на загальну суму 464 685,60 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання умов договору за рахунком-фактурою № СФ-0000002 від 23.01.2015 року щодо поставки товару, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 464 685,60 грн. попередньої оплати та розірвати договір за рахунком № СФ-0000002 від 23.01.2015 року.

Оцінивши наявні в матеріалах докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі статті 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2 статті 640 Цивільного кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір поставки.

За ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, відповідачем було виставлено позивачу рахунок-фактуру № СФ-0000002 від 23.01.2015 року на оплату товару на загальну суму 464 685,60 грн.

Порядок оплати за виставленим рахунком: 100% передоплата. Строк поставки 120 днів.

Платіжним дорученням № 310 від 23.01.2015 року позивачем здійснено попередню оплату виставленого рахунку на суму 464 685,60 грн.

Проте, поставки товару протягом встановленого строку відповідач не здійснив, зворотного суду не довів.

Позивач звернувся до відповідача із вимогою № 803 від 06.07.2015 року, у якій вимагав повернути суму попередньої оплати в розмірі 464 685,60 грн. та розірвати договір за рахунком-фактурою № СФ-0000002 від 23.01.2015 року (копія фіскального чеку та опису вкладення в якості доказів направлення вимоги долучено до матеріалів справи).

Станом на день розгляду спору суму попередньої оплати позивачу не повернуто, товар не поставлено, доказів спростування зазначеного не надано.

Доказів існування інших договорів між сторонами суду не надано.

Враховуючи викладене, з урахуванням умов погодженого сторонами договору поставки, неналежного виконання відповідачем умов вказаного договору щодо поставки товару, звернення позивача до відповідача із вимогою про повернення суми попередньої оплати, суд дійшов висновку, що попередня оплата в розмірі 464 685,60 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З урахуванням викладеного, внаслідок порушення відповідачем умов договору за рахунком-фактурою № СФ-0000002 від 23.01.2015 року щодо здійснення поставки товару, позивача було позбавлено того, на що останній розраховував при укладенні зазначеного договору, що є підставою для розірвання останнього на підставі ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України та стягнення 464 685,60 грн. попередньої оплати за рахунком № СФ-0000002 від 23.01.2015 року.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Розірвати договір за рахунком-фактурою № СФ-0000002 від 23.01.2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Треі-Україна" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Мескон".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕСКОН" (01014, м. Київ, вулиця Бастіонна, будинок 15, ідентифікаційний код 37449060) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕІ-УКРАЇНА" (50005, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, вулиця Орджонікідзе, будинок 67, ідентифікаційний код 31385781) грошові кошти: 464 685,60 грн. (чотириста шістдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят п'ять гривень 60 копійок) та 10 511,71 грн. (десять тисяч п'ятсот одинадцять гривень 71 копійка) судового збору. Видати наказ.

4. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/22916/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.10.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало