КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р. Справа№ 910/16513/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Чеботарьова І.Г.,

від відповідача: Матвеєва В.П.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України" на ухвалу господарського суду міста Києва від 15.09.2015р. за заявою Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №910/16513/13 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 450219,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

04.09.2015р. Відповідач звернувся до суду із заявою про визнання наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/16513/13 від 16.10.2014р. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2015р. заяву Відповідача задоволено, визнано наказ Господарського суду м. Києва №910/16513/13 від 16.10.2014р. таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з винесеною ухвалою, Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.09.2015р., винести нову, якою відмовити в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована неврахуванням судом, що списання пені та санкцій є одним з елементів реструктуризації заборгованості на підставі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, проте такий договір сторонами не укладався, а рішення про списання санкцій було прийняте Відповідачем в односторонньому порядку. Проценти річних та інфляційні втрати за своєю правовою природою не є штрафними або фінансовими санкціями, тому не підлягали списанню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2015р. апеляційну скаргу Позивача на ухвалу господарського суду міста Києва від 15.09.2015р. у справі №910/16513/13 прийнято до провадження та призначено розгляд скарги на 20.10.2015р.

19.10.2015р. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в яких просив залишити ухвалу місцевого суду без змін.

В судовому засіданні 20.10.2015р. відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 27.10.2015р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості в сумі 450219,40 грн., а саме інфляційних нарахувань в сумі 136056,59 грн., пені в сумі 262636,52 грн. та трьох відсотків річних в сумі 51526,29 грн. у зв'язку з порушенням Відповідачем зобов'язань за договором №135-12-БО від 31.01.2012р. про закупівлю природного газу.

Підставою для звернення з позовом було невчасне виконання Відповідачем своїх зобов'язань з оплати природного газу, поставленого у січні-липні 2012 року в обсязі 114473,644 тис. куб. м. загальною вартістю 284337016,55 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.07.2014р. у справі №910/16513/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2014р., позов задоволено частково, стягнуто з Відповідача 3% річних в сумі 51526,29 грн., інфляційні збитки в сумі 41256,59 грн., пеню в сумі 2626,36 грн. та 7108,39 грн. судового збору.

На виконання рішення господарського суду м. Києва від 24.07.2014р. виданий наказ від 16.10.2014р.

На виконання вказаного наказу державною виконавчою службою було примусово стягнуто з Відповідача кошти в сумі 31798,32 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.01.2015р. касаційну скаргу Позивача задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2014р. та рішення господарського суду м. Києва від 24.07.2014р. у справі №910/16513/13 скасовано в частині розгляду позовних вимог про стягнення пені в сумі 262636,52 грн., справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/16513/13 від 18.03.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2015р., позов в частині стягнення пені в сумі 262636,52 грн. задоволено повністю, стягнуто з Відповідача на користь Позивача вказану суму пені та 2600,10 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 2600,10 грн. за подання касаційної скарги.

04.09.2015р. Відповідач звернувся до господарського суду із заявою про визнання наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/16513/13 від 16.10.2014р. таким, що не підлягає виконанню.

Заява обгрунтована тим, що норми ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» в редакції Закону України від 14.05.2015р. №423-VIІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" встановили списання пені, штрафних та фінансових санкцій теплогенеруючих та теплопостачальних організацій за умови погашення ними в трьохмісячний строк заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року.

Оскільки, Відповідач погасив в трьохмісячний строк заборгованість перед Позивачем за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року, нараховані пеня, штрафні та фінансові санкції, в тому числі пеня, 3% річних та інфляційні втрати, стягнуті рішенням Господарського суду м. Києва від 24.07.2014р. у справі №910/16513/13, є списаними в силу вказаних норм Закону, тому наказ Господарського суду м. Києва від 16.10.2014р. про стягнення цих сум підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга апеляційна скарга Позивача підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ст.117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню. У разі якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Відповідно до п.3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. N9 частина 4 ст.117 Господарського процесуального кодексу України містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами боржників: якщо його видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Оскільки постановою Вищого господарського суду України від 13.01.2015р. було скасовано рішення Господарського суду м. Києва від 24.07.2014р. у справі №910/16513/13, на підставі якого був виданий наказ від 16.10.2014р., в частині розгляду позовних вимог про стягнення пені, то апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав наказ №910/16513/13 від 16.10.2014р. таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення пені в сумі 2626,36 грн.

Разом із тим, апеляційний суд вважає помилковим висновок місцевого суду про визнання наказу №910/16513/13 від 16.10.2014р. таким, що не підлягає виконанню в іншій частині, в зв'язку з частковим примусовим стягненням та списанням заборгованості Відповідача з 3% річних, інфляційних збитків та судового збору, виходячи з наступного.

Згідно з ст.117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню. У разі якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Як встановлено судом наказом Господарського суду м. Києва від 16.10.2014р. у справі №910/16513/13 стягнуто з Відповідача 3% річних в сумі 51526,29 грн., інфляційні збитки в сумі 41256,59 грн. та 7108,39 грн. судового збору.

На виконання вказаного наказу державною виконавчою службою було примусово стягнуто з Відповідача кошти в сумі 31798,32 грн.

Норми ст.117 Господарського процесуального кодексу України не передбачають випадку визнання судом наказу таким, що не підлягає виконанню у разі примусового виконання цього наказу державною виконавчою службою.

Відповідно до ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (в редакції Закону України від 14.05.2015 р. N423-VIII) заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини. У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін. Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 04.07.11р. виходячи із положень норми ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 24.10.2011р. за змістом норми ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постановах від 20.12.2010р. у справі N3-57гс10 і від 04.07.2011р. у справі N3-65гс11.

З наведених норм права та правових положень вбачається, що правова природа суми збільшення боргу боржника на встановлений індекс інфляції та 3% річних полягає у відшкодуванні кредитору понесених ним втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів під час прострочення боржника та отриманні кредитором компенсації (плати) за користування боржником належними кредитору коштами.

Отже, зобов'язання божника зі сплати кредитору суми боргу, збільшеної на встановлений індекс інфляції, та трьох процентів річних є збільшенням розміру грошового зобов'язання боржника, пов'язаним з його простроченням, та не являються санкціями.

Судом не приймаються до уваги доводи Відповідача з посиланням на Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» від 12.05.2011р.

№3319-VI, оскільки даний закон не регулює спірні відносини та втратив чинність 30.06.2012р.

Судом не приймаються до уваги доводи Відповідача з посиланням на Закон України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку» від 06.09.2012р. N5213-VI, оскільки даний спеціальний закон не регулює спірні відносини.

Крім того, встановлення у п.4 ч.1 ст.2 вказаного спеціального Закону списання заборгованості також з трьох відсотків річних та індексу інфляції у складі фінансових санкцій для підприємств оборонно-промислового комплексу, не свідчить про включення законодавцем до складу поняття «фінансові санкції» зобов'язань з оплати трьох відсотків річних та індексу інфляції у всіх інших законах, а навпаки вказує на встановлення законодавцем у цьому спеціальному законі виключення з загального правила, оскільки в інших законах, в тому числі, «Про нафту і газ», «Про засади функціонування ринку природного газу» законодавець не виокремлює у складі фінансових санкцій трьох відсотків річних та індексу інфляції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Позивача підлягає задоволенню частково, а ухвала господарського суду міста Києва відповідній зміні.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.09.2015р. у справі №910/16513/13 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.09.2015р. у справі №910/16513/13 змінити та викласти в наступній редакції:

«1. Заяву Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання наказу №910/16513/13 від 16.10.2014р. таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

2. Визнати наказ Господарського суду м. Києва №910/16513/13 від 16.10.2014р. таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 2626 (дві тисячі шістсот двадцять шість) грн. 36 коп. пені.

3. В іншій частині заяву залишити без задоволення».

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, Шевченківський район, пл. Івана Франка, буд. 5, ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ) судовий збір в сумі 1184 (одна тисяча сто вісімдесят чотири) грн. 47 коп. за розгляд апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 04.11.2015р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала