ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2015 р.Справа № 922/5599/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом КП "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Комунального закладу "Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок) № 6 комбінованого типу ХМР", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 38-1871 від 28.05.10 р.;

відповідача - ОСОБА_2, дов. № 01-43/108 від 15.10.15 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Комунального закладу "Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок) №6 комбінованого типу ХМР" заборгованість за період з серпня 2010 року по січень 2011 року в сумі 173639,17 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за договором про постачання теплової енергії № 2475 від 01.01.09 р.

15.10.15 р. відповідач надав відзив, в якому просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з серпня 2010 року по січень 2011 року в сумі 173639,17 грн.

02.11.15 р. позивач надав клопотання про поновлення строків позовної давності та залучення до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, яке є розпорядником бюджетних коштів.

Представник позивача в судовому засіданні 02.11.15 р. підтримав своє клопотання, просив відновити строк позовної давності, визнавши причини пропуску поважними.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.11.15 р. підтримав свій відзив, проти задоволення позову заперечував.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01.01.09р. між КП "Харківські теплові мережі" (позивач) та Комунальним закладом "Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок) №6 комбінованого типу ХМР" (відповідач, споживач) було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії №2475 (далі - договір) (а.с. 16), відповідно до умов якого, Енергопостачальна організація (КП "Харківські теплові мережі") взяла на себе зобов'язання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

На підставі п.10.4, договір пролонгований на 2010 та 2011 роки.

Як вбачається з матеріалів справи, КП "Харківські теплові мережі", на підставі Розпорядження Харківської міської ради про початок та кінець опалювального сезону 2010-2011 р.р. та договору, здійснив постачання теплової енергії у нежитлові приміщення будівлі за адресою: м. Харків, вул. Кривомазова, 4, які займає відповідач.

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами на включення від 01.10.10 р. № 176/6420 (а.с. 9) опалення до приміщень відповідача за адресою: м. Харків, вул. Кривомазова, 4, підписаними та скріпленими печатками представників КП "Харківські теплові мережі" та відповідача.

На підставі зазначеного, відповідачу постачалась теплова енергія, відповідно до умов договору.

Споживання відповідачем теплової енергії в обсягах зазначених позивачем підтверджується відповідними актами по відпуску теплової енергії та рахунками (а.с. 10-15), які були відписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Згідно з п.5.1 договору, облік теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом згідно з додатком.

За умовами п.6.3 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 6.4 договору, споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду самостійно, ініціативним дорученням сплачує Теплопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює:

- до 28-го числа поточного місяця, при розрахунках за показниками приладів обліку;

- до 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим, при відсутності приладів комерційного обліку.

Оскільки облік теплової енергії у відповідача проводиться за приладами комерційного обліку, останній мав здійснювати розрахунки за спожиту теплову енергію до 28-го числа поточного місяця.

Підписані відповідачем рахунки, останнім у повному обсязі не оплачені. Таким чином, у відповідача перед КП "Харківські теплові мережі" утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію за період з серпня 2010 року по січень 2011 року в розмірі 173639,17 грн., яка на даний час є несплаченою.

Наявність заборгованості на вказану суму підтверджується документально належними доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема, рахунками-фактурами, які були складені.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, відповідач, станом на момент розгляду справи, заборгованість за спожиту теплову енергію за період з серпня 2010 року по січень 2011 року в розмірі 173639,17 грн. не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що порушив вимоги чинного законодавства, умови спірного договору та прострочив виконання взятих на себе грошових зобов'язань.

В той же час, відповідач надав заяву про застосування строків позовної давності.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про застосування строків позовної давності та відмови у задоволенні позову з цього приводу, виходячи з наступного.

Поняття позовної давності міститься в статті 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частинами 4 та 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо ж суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як роз'яснено в п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, коли судом, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Як вбачається з умов спірного договору, мав здійснювати розрахунки за спожиту теплову енергію до 28-го числа поточного місяця. За таких обставин, перебіг строку позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за серпень 2010 року розпочався 28.08.10 р. та закінчився 29.08.13 р., строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за вересень 2010 року закінчився 29.09.13 р., за жовтень - 29.10.13 р., за листопад - 29.11.13 р., за грудень - 29.12.13 р., за січень - 29.01.14 р. Позивач, в свою чергу, звернувся до господарського суду Харківської області в жовтні 2015 р., тобто, поза межами строку позовної давності.

Як вже було зазначено, позивач звернувся з клопотанням про поновлення строків позовної давності.

В п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причини пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

В обґрунтування причин пропуску строку позовної давності, позивач зазначив, що на протязі усіх років господарської діяльності позивача заборгованість споживачів за спожиту теплову енергію щомісяця складає сотні мільйонів гривень. З кожним роком ця заборгованість неухильно зростає, незважаючи на заходи, що приймаються по її стягненню. Така ситуація приводить до того, що постачальники енергоресурсів через суд стягують з підприємства не тільки вартість природного газу, електроенергії, води, матеріалів, а і штрафні санкції за порушення договірних зобов'язань. Крім того, Закон України "Про реструктуризацію заборгованості по квартирній платі, платі за житлово-комунальні послуги, спожитий газ і електроенергію" дозволяє реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги строком до п'яти років. Позивач зазначає, що все це не тільки ставить підприємство у важке фінансове становище, але й може стати причиною припинення подачі природного газу в Харківський регіон, привести до численних аварій у зв'язку з нестачею коштів на ремонт і заміну трубопроводів, термін експлуатації яких давно сплив. Для погашення заборгованості за спожиту теплову енергію КП "Харківські теплові мережі" використовує різні форми, у тому числі і звернення в суд за захистом порушеного права. У зв'язку з величезною кількістю споживачів (тільки по населенню понад 480 тисяч особових рахунків) підприємство не має можливості відразу пред'явити позови до всіх неплатників. Відновивши строк позовної давності суд, по-перше, відновить справедливість стосовно тих споживачів, що своєчасно та в повному обсязі здійснюють оплату спожитої теплової енергії, і, по друге, не дозволить неплатникам уникнути відповідальності хоча би частково, тому що стягнення заборгованості здійснюється по тарифах, що діяли на момент надання теплової енергії та на теперішній час дуже знецінені інфляцією.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного подання позову.

Втім, величезна кількість споживачів та неплатників не виправдовує бездіяльність позивача на протязі майже п'яти років, окрім того, зазначені позивачем причини не є непереборними, оскільки перебувають у прямій залежності від волі останнього.

За таких обставин, причини пропуску строку позовної давності не визнаються судом поважними, а клопотання позивача про відновлення строку позовної давності підлягає відхиленню.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, суд вважає заяву відповідача про застосування строку позовної давності обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до цього, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

У зв'язку з відмовою у позові, суд вважає недоцільним залучати до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, яке є розпорядником бюджетних коштів. Отже, клопотання про залучення зазначеної особи у якості третьої особи підлягає відхиленню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Враховуючи відмову у позові, судовий збір в даному випадку не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 05.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_3