ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015р. Справа№ 914/4637/14

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., при секретарі судових засідань Кохановській Ю.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", м.Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Львів

про стягнення 21751,98 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Стасишин Т.В. - заступник начальника юридичного відділу (довіреність №87 від 20.04.2015р.);

від відповідача ОСОБА_6 - представник (довіреність №58 від 21.01.2015р.).

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Рішенням господарського суду Львівської області від 11.03.2015р. залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2015р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.07.2015р. касаційну скаргу державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2015р та рішення господарського суду Львівської області від 11.03.2015р. у справі №914/4637/14 скасовано, а справу направлено для нового розгляду до суду першої інстанції.

Вищий господарський суд України у постанові від 27.07.2015р. не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанції про те, що серед обов"язків замовника (відповідача) відсутнє зобов"язання оплатити надані йому послуги зі зберігання та реалізації посуду.

Вищий господарський суд України зазначив, що судами не надано належної правової оцінки тим обставинам, що 29.12.2014 ФОП ОСОБА_4 сплатив на користь ДП "МА "Львів" ім. Д. Галицького" 10 000,00 грн. за надані послуги, що підтверджується банківською випискою від 29.12.2014р., а також актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2015, відповідно до якого сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 16 008,00грн.

Крім того, залишено поза увагою доводи позивача про те, що отримавши від відповідача на зберігання та реалізацію товар за видатковими накладними у листопаді на загальну суму 64 147,80грн. та у грудні на загальну суму 69 837,41грн., у зв'язку з припиненням дії договору, аеропортом було здійснено повернення залишків товару підприємцю, що підтверджується звітами та видатковими накладними від 28.12.2012 та 29.12.2012р., а факт реалізації товару посвідчується укладеними з авіакомпаніями договорами (договір про забезпечення бортовим харчуванням №150-12 від 17.04.2012р. з ТОВ "АК "Роза вітрів", договір про забезпечення бортовим харчуванням №157-12 від 25.04.2012р. з ПАТ "АК "Міжнародні авіалінії України"), та видатковими накладними на рейс за листопад-грудень 2012 року.

З матеріалів справи також вбачається, що згідно з додатком №4 від 06.06.2012р. до договору №371-08 від 24.12.2008, термін його дії продовжено до 31.12.2012р. Відтак договірні відносини сторін за цим договором припинилися, при чому аеропорт виконав свої зобов'язання у повному обсязі, реалізувавши товар на суму 151 008,00 грн., та повернувши підприємцю залишки товару. Одночасно ФОП ОСОБА_4 здійснив часткову оплату у розмірі 125 000,00 грн. та додаткову оплату у грудні 2014р. у розмірі 10 000,00 грн.

Не звернуто увагу також на те, що позивач 01.07.2014р., тобто після закінчення терміну дії договору, направляв відповідачу претензію за №1338 з вимогою сплатити зазначений борг, яку останній залишив без відповіді.

Вищий господарський суд України зазначив, що у порушення вимог ст.43 ГПК України попередніми судовими інстанціями не досліджувались належним чином обставини справи, з урахуванням доводів позивача про припинення дії договору, не з'ясовувалось чи можливо вважати дії ФОП ОСОБА_4 щодо часткової оплати по договору схваленням факту існування власної заборгованості перед ДП "МА "Львів" ім. Д. Галицького"; на якій підставі частина виставлених рахунків позивача залишилася не оплаченими, тоді як частина з них оплачена відповідачем; не розглянуто питання щодо наявності чи відсутності встановлення у договорі строку виконання відповідачем обов'язку по оплаті вартості наданих послуг, з урахуванням пункту 11.3 договору.

Звернуто увагу на те, що судами попередніх інстанцій фактично встановлено наявність заборгованості, проте суто з формальних підстав у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно вимог ст.2-1 ГПК України 12.08.2015р. призначено автоматизований розподіл, внаслідок якого справу №914/4637/14 передано для розгляду судді Сухович Ю.О., інформацію внесено до системи автоматизованого розподілу.

Ухвалою суду від 17.08.2015р. справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 31.08.2015р.

У судовому засіданні 31.08.2015р. було оголошено перерву до 21.09.2015р., про що

сторін було повідомлено під розписку у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 21.09.2015р. розгляд справи відкладено на 12.10.2015р. з підстав, наведених в ухвалі суду.

У судовому засіданні 12.10.2015р. продовжено строк вирішення спору до 27.10.2015р. та відкладено рогляд псрави на цю ж дату.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог до стягнення заявлено 21 751,98 грн. з яких 16 008,00 грн. основний борг, 3 125,23 грн. пеня, 2 253,21 грн. інфляційні втрати та 365,54 3% річних.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги згідно заяви про їх зменшення, просив стягнути з відповідача 16 008,00 грн. основний борг, 3 125,23 грн. пені, 2 253,21 грн. інфляційних втрат та 365,54 3% річних.

Представник відповідача проти позову заперечив, підтримав попередньо подане клопотання (вх.№39877/15 від 21.09.2015р.), згідно якого просить суд здійснити зарахування зустрічних однорідних позовних вимог та припинити провадження у справі за відсутності предмету спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, заслухавши доводи та заперечення представників позивача та відповідача, господарський суд встановив:

Між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів", правонаступником Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" (виконавець за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (замовник за договором) укладено договір №371-08 по прийманню, зберіганню та подальшій реалізації посуду одноразового від 24.12.2008р.

В подальшому, додатками №1 від 25.12.2009 року, №2 від 28.12.2010 року, №3 від 28.12.2011 року та №4 від 06.06.2012 року до договору №371-08 від 24.12.2008 року вносились зміни до вказаного договору в частині продовження терміну його дії, розміру винагороди виконавця та переліку товару, що передавався на зберігання.

Відповідно до п.1.1. договору замовник передає виконавцю товари згідно нижченаведеного переліку (надалі - товар) на зберігання та подальшу його реалізацію авіакомпаніям в складі бортового харчування, а виконавець - приймає на зберігання, зберігає та реалізовує товар авіакомпаніям (п.1.1).

Товар поставляється в кількості та в асортименті, попередньо погоджених з виконавцем (п.2.2. договору). Передача товару на зберігання здійснюється за накладною, в якій представник замовника розписується про здачу його на зберігання, а представник виконавця - про прийняття товару на зберігання (п.2.3. договору). Товар, що переданий на зберігання, залишається власністю замовника до моменту його видачі авіакомпаніям в складі бортового з підписанням відповідної накладної на видачу товару (п.3.1. договору).

Відповідно до п.4.6 договору, виконавець зобов'язаний вести облік по здійсненим операціям з товаром. До 7-го числа місяця, наступного за звітним, надавати замовнику звітність за звітний місяць по операціям, здійсненим з товаром та залишками товару на зберіганні.

Згідно з п.6.1 договору, винагорода виконавця за надання послуг по прийманню, зберіганню та подальшій реалізації товару становить (у відсотках реалізованого в складі з бортового харчування товару): - посуд столовий одноразовий з пластмасс - 15%; сік "Sandora" (1 літр) - 40%; сік "RICH" (1 літр) - 10%; вершки сухі "Coffe-mate" - 10%; кава Нескафе "Special Filter" (15 грам) - 10%; кава фасована (2 грами) - 10%; чай "Greenfield" (2 грами) - 10%.

Сторонами, у п.7.1 договору, погоджено, що виручка, отримана виконавцем в результаті реалізації товару в складі бортового харчування, за мінусом винагороди виконавця, розмір якої зазначено в п.6.1 даного договору, перераховується на розрахунковий рахунок замовника кожні 10 днів (до 15-го і 25-го числа звітного місяця і 5-го числа місяця наступного за звітним).

Однак позивач перераховав відповідачу кошти без вирахування своєї винагороди, визначеної п.7.1. договору, яка становила 26008,00 грн.

Відповідно до п.7.2 договору, замовник і виконавець не рідше одного разу на три місяці проводять звірку взаєморозрахунків між сторонами, яка оформлюється актом звірки.

Сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків, за яким станом на 01.01.2014р. заборгованість ФОП ОСОБА_4 перед ДП "МА "Львів" ім. Данила Галицького" складала 26008,00 грн.

З огляду на це, позивачем на адресу ФОП ОСОБА_4 надіслано претензію №1338 від 01.07.2014р. із вимогою погасити заборгованість в розмірі 26008,00 грн., яка залишена останнім без відповіді.

Зазначене зумовило звернення ДП "МА "Львів" ім. Данила Галицького" до суду із позовною заявою про стягнення з ФОП ОСОБА_4 26008,00грн. основного боргу, 3125,23 грн. пені, 2 253,21грн. індексу інфляції та 365,54грн. 3% річних.

Однак, на новому розгляді справи, позивач користуючись наданим йому ч.4 ст.22 ГПК України правом подав заяву від 27.08.2015р. вих.№2051 про уточнення позовних вимог, яку суд розцінює, як заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача 16 008,00 грн. основний борг, 3 125,23 грн. пеня, 2 253,21 грн. інфляційні втрати та 365,54 3% річних.

Враховуючи вказівки викладені у постанові Вищого господарського суду України від 27.07.2015р., дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, заслухавши представників сторін, при прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Як випливає з аналізу умов укладеного між сторонами договору №371-08 по прийманню, зберіганню та подальшій реалізації посуду одноразового від 24.12.2008р. за своєю природою він є змішаним договором, поєднує елементи договору зберігання та надання послуг.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. А в силу положень ч.1 ст.903 цього ж Кодексу якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно з ч.1 ст.946 ЦК України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Отримавши від відповідача на зберігання та реалізацію товар за видатковими накладними у листопаді на загальну суму 64 147,80 грн. та у грудні на загальну суму 69 837,41 грн., у зв'язку з припиненням дії договору, позивач повренув залишки товару відповідачу, що підтверджується звітами та видатковими накладними від 28.12.2012р. та 29.12.2012р., а факт реалізації товару підверджується укладеними позиачем з авіакомпаніями договорами (договір про забезпечення бортовим харчуванням №150-12 від 17.04.2012 з ТзОВ "АК "Роза вітрів", договір про забезпечення бортовим харчуванням №157-12 від 25.04.2012 з ПАТ "АК "Міжнародні авіалінії України"), та видатковими накладними на рейс за листопад-грудень 2012 року.

Згідно з додатком №4 від 06.06.2012 до договору №371-08 від 24.12.2008р., термін його дії продовжено до 31.12.2012р. Відтак, договірні відносини сторін за цим договором припинилися, при чому позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, реалізувавши товар на суму 151 008,00 грн., та повернувши відповідачу залишки товару.

На виконання умов договору позивач виставив відповідачу рахунки за період з 31.03.2012р. по 31.12.2012р. на загальну суму 151 008,00 грн. на оплату послуг від реалізації.

Відповідач оплатив вказані рахунки частково, на загальну суму 135 000,00 грн., згідно платіжних доручень: №410 від 12.07.2012р. на суму 20 000,00 грн.; №465 від 11.09.2012р. на суму 30 000,00 грн.; №500 від 18.10.2012р. на суму 20 000,00 грн.; №530 від 05.12.2012р. на суму 25 000,00 грн.; №784 від 18.12.2013р. на суму 30 000,00 грн.; додатково було опдачено 10 000.00 грн. згідно платіжного доручення №1065 від 29.12.2014р. Решта суми 16008,00 грн. залишилась неоплаченою.

Між сторонами було підписано акт звірки взаєморозрахунків, згідно якого станом на 01.01.2015р. заборгованість ФОП ОСОБА_4 по договору №371-08 від 24.12.2008р. складає 16 008,00 грн.

Позивач 01.07.2014р., тобто після закінчення терміну дії договору, надсилав відповідачу претензію за вих.№1328 з вимогою сплатити борг в сумі 26 008,00 грн., який існував станом на 01.07.2014р.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Беручи до уваги положення ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був оплатити надані послуги за договором №371-08 по прийманню, зберіганню та подальшій реалізації посуду від 24.12.2008 у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Як роз"яснено Вищим господарським судом України у другому абзаці п.п.1.7. п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Як вбачається із наявного у матеріаліах справи поштового повідомлення штрихкодовий ідентифікатор №865, претензія була отримана відповідачем 05.07.2014р.

Згідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, враховуючи положення вищенаведених норм, останнім днем оплати є 14.07.2014р. (враховуючи, що сьомим днем є 12.07.2014р. - субота, а 13.07.2014р. - неділя), відтак з 15.07.2014р. почалась прострочка платежу.

Згідно ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, матеріалами справи підтверджується наявність боргу в сумі 16 008,00 грн.

Водночас, слід зазначити, що відповідач 08.09.2015р. нарочно вручив позивачу лист, який фактично є заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог в частині 16 008,00 грн. При цьому відповідач посилався на наявність заборгованості позивача перед ФОП ОСОБА_4 в сумі 41 690,03 грн. за договором №ОД/2014/01/02/08 від 02.01.2014р., яка відображена в підписаному між сторонами акті звірки взаєморозрахунків.

З приводу вказаної заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, позивач у наданому суду письмовому поясненні зазначив, що у зв"язку з тим, що ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" не перерахувала на рахунок ДП "МА "Львів" ім.Данила Галицького грошову виручку за отриману продукцію та враховуючи акт наявності заборгованості між Авіакомпанією та ДП "МА "Львів" ім.Данила Галицького, останній не має можливості згідно договору перерахувати ФОП ОСОБА_4 виручку, чим погасити наявну заборгованість. Здійснити зарахування зустрічних однорідних грошових вимог, на думку позивача, неможливо у зв"язку з тим, що згідно положень ст.601 ЦК України зобов"язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог строк виконання яких настав, однак виручка не була отримана позивачем, відповідно строк виконання вимоги не настав.

З приводу надісланої відповідачем позивачу заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, суд зазначає наступне:

Чинним законодавством передбачено порядок врегулювання питання щодо взаємного погашення зустрічних однорідних вимог шляхом звернення сторони з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до ст. 601 ЦК України.

Так, згідно ст.601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом названої правової норми залік можливий лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

Вищий господарський суд України у інформаційному листі від 12.03.2009 р. № 01-08/163, роз'яснив, що відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням, зокрема, зустрічних однорідних вимог; таке зарахування може здійснюватись за заявою однієї із сторін. За змістом наведеної норми згоди іншої сторони у зобов'язанні із зарахуванням вимог не вимагається. Закон не виключає можливості здійснення відповідачем зарахування зустрічних однорідних вимог і в процесі судового розгляду. У такому випадку відповідна заява обов'язково повинна мати письмову форму й адресуватися позивачеві, а її копія і докази надсилання позивачеві (чи одержання ним) подаватися господарському суд.

За правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це - односторонній правочин, який оформляється заявою однієї із сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги.

В силу норм ст.ст. 601, 603 ЦК України момент припинення зобов'язання зарахування зустрічних однорідних вимог визначено моментом вручення заяви про зарахування первісному боржнику, відповідно задоволення такої заяви не вимагається.

Борг в сумі 41 690,03 грн., який відповідач просить зарахувати, виник у позивача перед відповідачем на підставі договору №ОД/2014/01/02/28 та відображений сторонами в акті звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2015р.

Вчинений відповідачем односторонній правочин зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви від 08.09.2015 р. позивачем не оспорено, судом не визнано недійсним.

Таким чином, 08.09.2015р. відповідач здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог із позивачем на суму 16 008,00 грн., відтак предмет спору в цій частині відсутній, отже провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача нарахованих позивачем сум пені, інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне:

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України пеня є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання.

За умовами ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Як вбачається із позовної заяви, позивач при нарахуванні пені посилається положення ст.ст.549, 550 ЦК України, ч.6 ст.231 ГК України.

Водночас, слід зазначити, що враховуючи положення ч.1 ст.547 ЦК України, сторони повинні письмово домовитись про застосування неустойки у разі порушення виконання зобов"язання, крім того узгодити її розмір.

Однак сторони письмово не домовлялись про застосування неустойки (пені) у разі порушення виконання зобов"язання, не узгоджували її розмір.

Відтак, нарахована позивачем пеня в сумі 3 125,23 грн. до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ознайомившись із наданим позивачем розрахунком 3% річних, суд не може погодитись із їх сумою з огляду на наступне.

Враховуючи, положення ст.253 та ч.5 ст.254 ЦК України, як вже зазначалось вище, першим днем прострочки є 15.07.2014р., відтак 3% річних мають бути нараховані за період з 15.07.2014р. по 29.12.2014р., враховуючи, що основний борг з 15.07.2014р. по 28.12.2014р. становив 26008,00 грн., а з 29.12.2014р. бог становив 16 008,00 грн.

Згідно проведеного судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягає 358,29 грн. 3% річних (за період з 15.07.2014р. по 28.12.2014р. борг - 26008,00 грн., кількість днів прострочки 167, отже 3% річних становлять 356,98 грн.; за 29.12.2014р. борг- 16008,00 грн. (оскільки 29.12.2014р. оплачено 10 000,00 грн., а день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних) кількість днів прострочки 1, отже 3% становлять 1,31 грн.)).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач правомірно просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 2 253,21 грн. за період липень 2014р. - листопад 2014р., відтак зміна початку прострочення заборгованості не впливає на суму інфляційних втрат. Отже, до стягнення з відповідача підлягає 2 253,21 грн. втрат від інфляції.

Відтак, позов підлягає задоволенню частково. До стягнення з відповідача підлягає 2 253,21 грн. втрат від інфляції та 358,29 грн. 3% річних. В частині стягнення 16 008,00 грн. основного боргу провадження у справі слід припинити, в решті позову відмовити.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покласти на обидві сторони пропорційно до задоволеної суми позову, враховуючи водночас, що припинення існування основного боргу відбулось після порушення провадження у справі, а спір доведений до суду з вини відповідача.

Керуючись ст.ст.11, 253, 254, 525, 547, 601, 603, 612, 625, 901, 936 ЦК України, ст.ст.174,193 ГК України ст.ст. 33, 34, 43, 49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст. 82-85, 87,115,116 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов, згідно заяви про зменшення позовних вимог, задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім.Данила Галицького (79000, м.Львів, аеропорт ЦА, ) 2 253,21 грн. втрат від інфляції, 358,29 грн. 3% річних та 1 563,89 грн. судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення 16 008,00 грн. основного боргу провадженя у справі припинити.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

5. Наказ видати згідно вимог ст.116 ГПК України, після набрання рішенням суду законної сили.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 02.11.2015р.

Суддя Сухович Ю.О.