РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015Справа №910/21328/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новікової Марії Миколаївни

до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

про стягнення заборгованості по сплаті вартості невідокремлюваних (невід'ємних) поліпшень за договором оренди 953 329,25 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "БГ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новікової Марії Миколаївни звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про стягнення заборгованості по сплаті вартості невідокремлюваних (невід'ємних) поліпшень за договором оренди 953 329,25 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «БГ Банк» стверджує про наявність у відповідача обов'язку сплатити на його користь суму грошових коштів, яка витрачена позивачем на поліпшення за договором оренди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2015 порушено провадження у справі № 910/21328/15 та призначено її до розгляду на 03.09.2015 року.

У зв'язку із неявкою до судових засідань сторін, ухвалами суду від 03.09.2015 та від 23.09.2015 судовий розгляд відкладений на 23.09.2015 та на 07.10.2015 відповідно.

До судового засідання 07.10.2015 сторони укотре не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність у матеріалах справи доказів, необхідних для такого всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає у межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Пунктом 1 ст. 77 ГПК України у якості такої обставини визначено нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Судом, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2012 між Приватним акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця» (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Банк Перший» (орендар), правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк» укладено договір оренди №18/12 (далі - Договір оренди) відповідно до умов якого Відповідач передав в оренду Позивачу приміщення площею 503,9 кв.м., що знаходяться на 10 поверсі в будівлі за адресою м. Київ, вул. Шота Руставелі, 39-41.

Пунктом 4.15. Договору оренди передбачено, що Орендар має право за письмовою згодою Орендодавця за рахунок власних коштів Орендаря проводити капітальний та поточні ремонти, технічне переоснащення та поліпшення орендованого майна. Невідокремлювальні поліпшення орендованого майна здійснені без письмової згоди Орендодавця є власністю Орендодавця і відшкодуванню не підлягають. Вартість невідокремлювальних поліпшень орендованого майна, здійснених з письмової згоди Орендодавця, відшкодовуються орендодавцем.

Невід'ємні поліпшення орендованого майна є здійснені орендарем заходи, спрямовані на покращання фізичного (технічного) стану орендованого майна та (або) його споживчих якостей, відокремлення яких призведе до зменшення його ринкової вартості (п.2. Методики оцінки майна, що затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 р. N 1891)

18.04.2013 Позивач звернувся до Відповідача із зверненням №19/00/01-581 про надання згоди на проведення ремонтно-оздоблювальних робіт в орендованих приміщеннях. При цьому 22.04.2013 між Позивачем та Відповідачем погоджений та затверджений дефектний акт на ремонт орендованих приміщень.

Розглянувши вказане звернення та враховуючи дефектний акт, Правлінням Відповідача прийнято рішення №П3-34р від 23.04.2013 про надання згоди Позивачеві на проведення ремонтно-оздоблювальних робіт в орендованих приміщеннях, про що повідомлено Позивача листом від 25.04.2013 №14-01-03/455.

ПАТ «БГ Банк» стверджує, що ним проведено ремонтно-оздоблювальні роботи в орендованих приміщеннях з яких невідокремлювальні (невід'ємні) поліпшення здійснені на суму 2 263 702, 26 грн.

На підтвердження вартості проведених невідокремлювальних (невід'ємних) поліпшень орендованого майна, орендар до суду надав: - Акт прийому-передачі виконаних робіт №NVT-000067 підписаний Позивачем та TOB «EH BI ТЕК» 28.11.2013 на суму невідокремлювальних (невід'ємних) поліпшень здійснених в орендованих приміщеннях 51 895,12 грн. з ПДВ; - Акт прийому-передачі виконаних робіт №NVT-000068 підписаний Позивачем та TOB «EH ВІ ТЕК» 28.11.2013 на суму невідокремлювальних (невід'ємних) поліпшень здійснених в орендованих приміщеннях 23 146,58 грн. з ПДВ; - Акт прийому-передачі виконаних робіт №NVT-000069 підписаний Позивачем та TOB «EH ВІ ТЕК» 28.11.2013 на суму невідокремлювальних (невід'ємних) поліпшень здійснених в орендованих приміщеннях 13 205,68 грн. з ПДВ; - Акт прийому передачі виконаних робіт та використання матеріалів та обладнання №285 підписаний між Позивачем та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Енглер» 23.01.2014 на суму невідокремлювальних (невід'ємних) поліпшень здійснених в орендованих приміщеннях 8 095,05 грн. з ПДВ; - Акт надання послуг №508 підписаний Позивачем та Приватним підприємством «Комсервіс» 23.012014 на суму 2 604,80 грн. та Акт надання послуг №4217 підписаного між Позивачем та Приватним підприємством «Комсервіс» 28.11.2013 на суму невідокремлювальних (невід'ємних) поліпшень здійснених в орендованих приміщеннях 10 049,51 грн. з ПДВ; - Видаткова накладна №П-00013446 на суму 71 222,40 грн. та Акт надання послуг №П00013446 підписаний позивачем та Приватним акціонерним товариством «Науково виробничим об'єднанням «Практика» 03.03.2014 на суму 7 122,24 грн. з ПДВ; - Довідка про вартість виконаних будівельних робіт (та витрат) за січень 2014 року (форма КБ-3), підписана позивачем та TOB «РЕМА» на суму 2 053 815,58 грн. та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт (та витрат) за серпень 2013 року (форма КБ-3) підписана між позивачем та TOB «РЕМА» від 18.09.2019 на суму 64 322,42 грн.

Позивач використовував орендовані приміщення з метою здійснення діяльності, яка передбачена спеціальною банківською ліцензією, при цьому п. 7.10. Договору оренди встановлено, що припинення діяльності Орендаря (Позивача) є підставою для припинення Договору оренди.

Так, 26.02.2015 правлінням НБУ прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Позивача, про що винесено постанову №134 від 26 лютого 2015 року.

У зв'язку із початком процедури ліквідації Позивача та позбавлення його банківської ліцензії, потреба у використанні орендованих приміщень відпала, а тому Позивач керуючись п. 7.10. Договору оренди, своїм листом від 27.04.2015 вих. №18/01/01-1077 повідомив Відповідача про припинення Договору оренди починаючи із 18 травня 2015 року.

Також вказаним листом Позивач звернувся до Відповідача з проханням відшкодувати вартість невідокремлювальних (невід'ємних) поліпшень до 18.05.2015 сума, яких з урахуванням амортизації становить 946 406,83 грн.

Однак жодних дій спрямованих на виконання зобов'язань за Договором оренди Відповідач не здійснив чим самим відмовився в односторонньому порядку виконувати взяті на себе зобов'язання.

Отже у зв'язку із відмовою Відповідачем в односторонньому порядку виконувати взяті на себе зобов'язання за Договором оренди, станом на 14.08.2015 заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором оренди складає 953 329,25 грн., яка складається з 946 406,83 грн. - заборгованість по сплаті невідокремлювальних (невід'ємних) поліпшення орендованих приміщень з ПДВ 20% та з урахуванням амортизації та 6 922,42 грн. три проценти річних від простроченої суми вартості невідокремлювальних (невід'ємних) поліпшень.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України (далі ГК України) як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Ст. 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦКУ з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші ), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зазначені вище норми Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями статті 193 ГК України.

За своєю правовою природою Договір оренди №18/12 від 01.12.2012 є договором найму, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які також підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч.2 ст.776 ЦК України, капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право: відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю, або вимагати відшкодування вартості ремонту; вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю (ч 3 ст. 778 Цивільного кодексу України).

При зверненні із даним позовом до суду, позивач вказує на наявність згоди відповідача, як орендодавця, на проведення капітального та поточного ремонту, технічного переоснащення та поліпшення орендованого майна, посилаючись на лист від 25.04.2013 №14-01-03/455.

Суд вважає такі твердження позивача хибними та зауважує, що із листа орендодавця від 25.04.2013 та рішення 23.04.2015 вбачається, що орендодавцем надано дозвіл на проведення ремонтно-оздоблювальних робіт за умови підготовки проектно-кошторисної документації.

Позивачем до суду не надано жодного доказу у підтвердження наявності погодженої вартості ремонтних робіт з боку відповідача. Також, із наявних у матеріалах справи довідок про вартість робіт за січень 2014 та серпень 2013 не вбачається того, що така вартість робіт погоджена відповідачем.

До того ж, суд відзначає, що за приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 1990 р. N 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді цивільних справ по першій інстанції" зазначається, що при судовому розгляді предметом доказування є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи (причини пропуску строку позовної давності та ін.) і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Так, суд дослідивши наявні у матеріалах справи акти виконаних робіт, вказує на те, що з останніх не вбачається, в яких саме приміщеннях здійснено такі ремонтні роботи, не вказану адресу будівлі, поверх тощо.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту наявності згоди орендодавця щодо вартості ремонтних робіт, а також наданими доказами не є підтвердженим факт здійснення поліпшень саме в орендованому приміщенні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів підлягають не задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються позивача. Наразі, на день звернення із позовом до суду позивач звільнений від спалти судового збору у відповідності до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 22, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новікової Марії Миколаївни до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про стягнення заборгованості по сплаті вартості невідокремлюваних (невід'ємних) поліпшень за договором оренди 953 329,25 грн. - відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 07.10.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 13.10.2015 року

Суддя К.В. Полякова