РІШЕННЯ

"05" листопада 2015 р.Справа № 921/1041/15-г/17

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ВАТРА-УКР", м.Тернопіль

до відповідача: Тернопільської міської ради, м.Тернопіль

про визнання недійсним рішення та визнання права постійного користування земельною ділянкою

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 01.10.2015р.;

відповідача: ОСОБА_2, довіреність №4476/01 від 23.07.2015р.

В судовому засіданні присутнім учасникам судового процесу розяснено їх права та обовязки у відповідності до приписів ст.ст. 20, 22, 811 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "ВАТРА-УКР", м. Тернопіль звернувся 12.10.2015р. (вх. №1086) до господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради, м.Тернопіль, про визнання нечинним рішення Тернопільської міської ради від 18.08.2015р. №6/61/147 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 16, 854082 га за адресою вул. Микулинецька, 46, ТОВ "Ватра-Укр" в частині надання земельної ділянки в оренду терміном на п"ять років та пункту 2 даного рішення; визнання права постійного користування земельною ділянкою, площею 16, 8541 га, що знаходиться за адресою вул. Микулинецька, 46, м. Тернопіль згідно Державного акту на право постійного користування землею ОСОБА_2 1-ТР № 000952 від 15 лютого 1995 р. (кадастровий номер ділянки :11:001:0066, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог № 111/11 від 23.10.15 р. (вх. № 23022 від 29.10.2015 р.)).

Позов обґрунтовується наступними документами: копією статуту ТОВ "Ватра-Укр"; копією рішення Тернопільської міської ради від 18.08.2015 р. № 6/61/147; копією Державного акту на право постійного користування землею ОСОБА_2 1-ТР № 000952 від 15 лютого 1995 р., витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.10.2015 р. , іншими матеріалами.

Ухвалою господарського суду від 15 жовтня 2015 року порушено провадження у справі, витребувано від сторін додаткові документи, судове засідання призначено на 29 жовтня 2015 року, з подальшим відкладенням судового засідання на 05.11.2015 р., враховуючи клопотання позивача про уточнення позовних вимог та їх розгляд судом.

Позивач у судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю із підстав зазначених у позові та заяві № 111/11 від 23.10.15 р. Просить позов задоволити.

Відповідач у судових засіданнях щодо позовних вимог заперечив, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити позивачу у їх задоволенні, зазначивши, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею ОСОБА_2 1-ТР № 000952 від 15 лютого 1995р. земельна ділянка, площею 260768,82кв.м. надана ВАТ "Ватра". На даний час акціонерне товариство є припиненим внаслідок реорганізації у ТОВ "Ватра-УКР".

Враховуючи, що 16.07.2015 року позивачем у справі подано заяву про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 16,854082 для обслуговування будівель, що знаходяться по вул. Микулинецька,46 та додано до заяви Державний акт на право постійного користування землею ОСОБА_2 1-ТР № 000952 від 15 лютого 1995р., Статут ТОВ "ВАТРА-УКР", міською радою було підготовлено проект рішення а 18.08.2015р. на засіданні сесії Тернопільської міської ради - прийнято оскаржуване рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 16, 854082 га за адресою вул. Микулинецька, 46, ТОВ "Ватра-Укр".

Спираючись на приписи ст.141 ЗК України, ст.104 ЦК України, вважає, що право користування земельною ділянкою ВАТ "Ватра" є припиненим, а на даний час таке право позивач може набути на умовах оренди згідно ст.92 Земельного кодексу України, як новоствореним підприємством, оскільки правонаступнику не передається право користування землею.

Розглянувши матеріали справи та додатково представлені документи, заслухавши доводи за заперечення представників сторін, господарський суд встановив таке.

18 серпня 2015 року Тернопільська міська рада, розглянувши звернення ТОВ "Ватра-Укр" та враховуючи висновки постійних комісій міської ради з питань містобудування, природокористування, приватизації, продажу та оренди землі прийняла оспорюване рішення № 6/61/147 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 16, 854082 га за адресою вул.Микулинецька, 46, ТОВ "Ватра-Укр", відповідно до якого товариству з обмеженою відповідальністю "Ватра-Укр" надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 16, 854082 га та вирішено надати в оренду ТОВ "ВАТРА УКР" зазначену земельну ділянку терміном на п"ять років для обслуговування власниз споруд за адресою: м. Тернопіль, вул.Мкулинецька, 46; пунктом 2 цього рішення зобов"язано ТОВ "ВАТРА-УКР" в шестимісячний термін подати на затвердження технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Відповідно до Статуту ТОВ "ВАТРА-УКР", в редакції 2013 року, зареєстрованій Державним реєстратором виконавчого комітету Тернопільської міської ради 19.04.2013 року про що здійснено запис в реєстрі за №0005365, останнє створено 17.07.2009 року внаслідок реорганізації шляхом перетворення відкритого акціонерного товариства "Ватра" у товариство з обмеженою відповідальністю "ВАТРА-УКР" на підставі прийнятого загальними зборами акціонерів ВАТ "Ватра" рішення від 17.04.2009 року (протокол зборів б/н від 17.04.2009р., витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №21346284 від 23.10.2015р., сторінка 3).

Позивач у справі, за даними Статуту, є правонаступником усіх прав та обов'язків відкритого акціонерного товариства "Ватра" (), котре в свою чергу, було утворено в процесі корпоратизації науково-виробничого об"єднання "Ватра", створеного на базі Виробничого об"єднання "Ватра".

Відповідно до рішення Тернопільської міської ради народних депутатів від 11.01.1995р. №15 відкритому акціонерному товариству "Ватра" 15 лютого 1995 року було видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 260768,82кв.м, про що в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею зроблено запис за №66.

Відповідно до записів, що містяться Державному акті від 15.02.1995 року, отримана в постійне користування ВАТ "Ватра" земельна ділянка в 1999р., 2001р, 2003р, 2004р. та 2009року частково вилучалася на підставі рішень Тернопільської міської ради за №748, площею 0,1100га, №881, площею 1,0га, №4/6/79, площею 0,2735га, №4/11/37 площею 0,2875, №5/30/93, площею 1,5968га, відповідно. Згідно зведеного плану земельної ділянки, вилучено додатково земельні ділянки в 2005 році (рішення №4/14/134), в 2010 році (рішення міської ради №5/34/37, №5/32/26, № 5/34/34), в 2011 році (рішення міськради №6/9/71) та в 2013 році (рішення №6/42/52), про що внесено зміни в землекористуванні.

Таким чином, після вилучень у користуванні позивача знаходиться земельна ділянка, площею 16,854082га за адресою вул.Микулинецька, 46, м.Тернопіль, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у м.Тернополі №34-1919-0.61-4304/2-15 від 17.09.2015р., додатково наданою позивачем інформацією, що міститься у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 від 12.10.2015р. з додатками (кадастровим планом земельної ділянки, експлікацією земельних угідь).

За даних обставин суд доходить висновку, що позивач користується земельною ділянкою, площею 16,8541кв.м, наданою в постійне користування як до моменту реорганізації, так і після неї.

Крім того, як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого товариством з обмеженою відповідальністю "Міське бюро технічної інвентаризації" 08.09.2009 р. за № 23793543 та свідоцтва про право власності, серії САС № 582490 від 08.09.2009 р. позивачу у справі належить на праві приватної власності нежитлове приміщення, приміщення загальнозаводської їдальні, загальною площею 1488,5 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул. Микулинецька, 46. Право власності на приміщення зареєстровано на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1392 від 03.09.2009р.

Оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон про місцеве самоврядування) органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

За приписами ч.1 п.34 ст.26 Закону про місцеве самоврядування до повноважень міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарних засіданнях.

Відповідно до ст.116 ЗК України юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, якими, відповідно до ст. 126 ЗК України, є державні акти, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Згідно ст.27 ЗК УРСР (в редакції від 1992 року що діяла на момент видачі Державного акту) право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації селянського (фермерського) господарства. Аналогічні положення містить п."в статті 141 ЗК України (в редакції, чинній з 01.01.2002 р., тобто на момент реорганізації).

Згідно з нормами статті 92 ЗК України, право постійного землекористування є безстроковим, і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст.141 Земельного кодексу, перелік яких є вичерпним:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою (така в матеріалах справи відсутня);

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом (позивач згоди на вилучення земельної ділянки не давав і така не вилучалася в порядку, передбаченому чинним законодавством);

в) припинення діяльності підприємства (товариство утворилося в процесі реорганізації шляхом перетворення з однієї організаційно-правової форми в іншу, тобто з ВАТ у ТОВ, що не передбачає припинення підприємства шляхом ліквідації, і про це свідчать установчі документи позивача);

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам (відсутні факти);

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням (не доведено і сторони на дану підставу не вказують);

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати (довідка Тернопільської ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області №25438/7/15-03 від 16 липня 2015 року вказує на відсутність заборгованості по земельному податку);

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (відомості відсутні);

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини (не доведено).

Надані міською радою висновки постійних комісій з питань природокористування, приватизації, продажу та оренди землі, з питань містобудування, які стали підставою для прийняття спірного рішення, також не підтверджують правомірність прийнятого рішення, так як не містять посилань на підстави та чинне законодавство, згідно яких комісії прийшли до висновку про надання товариству дозволу на виготовлення технічної документації з метою в подальшому надання земельної ділянки в оренду.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить законодавству і порушує цивільні права або інтереси (ст.21 ЦК України, ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Крім того, слід зазначити, відповідно до ст.6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ч.1 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

На підставі вищенаведеного вбачається, що безумовною підставою для набуття права оренди є рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Таке рішення приймається не з власної ініціативи органу місцевого самоврядування, а на підставі звернення зацікавленої особи із заявою до органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки в оренду.

Поданими суду доказами, Тернопільською міською радою не підтверджено обґрунтованості та законності прийнятого нею рішення №6/61/147 від 18.08.2015 року в частині надання земельної ділянки, площею 16,8540га по вул.Микулинецька, 46 в м.Тернополі позивачу в оренду терміном на 5 років з огляду на не втрачене останнім право землекористування даною земельною ділянкою та зважаючи на той факт, що звернення позивача (заява від 16.07.2015 року) стосувалося надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки з метою отримання кадастрового номеру земельної ділянки по причині проведення реорганізації підприємства, тобто позивач не звертався до відповідача із заявою про укладення договору оренди землі.

З приводу позовних вимог про визнання права постійного користування земельною ділянкою, то суд зазначає таке.

Частиною другою статті 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації;

в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності.

Абзацом одинадцятим пункту 5.3 Рішення Конституційного Суду України від 22.09.05 № 5-рп/2005 та пунктом 2.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" передбачено, що стаття 92 ЗК України не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими особами в установленому законодавством порядку станом на 1 січня 2002 року.

Пунктом 6 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Проте, обов'язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у п. 6 Перехідних положень ЗК України, визнаний неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року.

У Постанові Верховного Суду України від 21.02.2011р. у справі №21-3а11 було сформовано правову позицію, відповідно до якої приписи пункту в частини 1 статті 141 Земельного Кодексу України слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

Отже, підставою для припинення права користування земельною ділянкою може бути виключно ліквідація юридичної особи, а не її реорганізація.

Поряд з цим, Законом України "Про Державний земельний кадастр" (чинний з 01.01.2013 року) встановлено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Тобто на даний час є дійсним Державний акт на право постійного користування землею, виданий 15 лютого 1995 року відкритому акціонерному товариству "Ватра", правонаступником якого є позивач.

В даному випадку, доказів припинення права користування ТОВ "ВАТРА-УКР" земельною ділянкою, площею 16,8541га, відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЗК України, матеріали справи не містять, а сторонами не надано, навпаки підтверджено про їх відсутність.

Щодо посилань позивача на те, що на даній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, яке належить йому на праві власності, то суд вважає за необхідне зазначити слідуюче.

Згідно частини 1 та 2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно пп."а" п.2.2.3 листа Вищого господарського суду від 01.01.2010р. "Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами" реєстрація права власності на будівлю і споруду автоматично не тягне переходу права користування земельною ділянкою під нею, оскільки в наведеній вище нормі земельного законодавства йдеться про перехід права власності на землю при переході права власності на об'єкт нерухомості на підставі договору відчуження.

Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст.193 Земельного кодексу України єдиною державною системою земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів є державний земельний кадастр. Згідно з ст. 202 Земельного кодексу України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

Отже, при переході права власності на будівлю і споруди право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею, спорудою та на частину земельної ділянки, що необхідна для їх обслуговування, оскільки норми ст.120 Земельного кодексу України та ст.377 Цивільного кодексу України не передбачають автоматичного набуття права власності чи користування земельною ділянкою поза встановленою процедурою.

Як зазначено у п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" у разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно за наявності у попереднього власника належно оформленого права на земельну ділянку, на якій воно розміщене, необхідно враховувати, що така особа набула права на відповідну земельну ділянку. З виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Таким чином, законодавство передбачає, що новий власник нерухомого майна набуває права на земельну ділянку, але при цьому оформлення цього права здійснюється за відповідним рішенням компетентного органу і має підтверджуватись відповідним документом.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого товариством з обмеженою відповідальністю "Міське бюро технічної інвентаризації" 08.09.2009р. за №23793543 та свідоцтва про право власності, серії САС №582490 від 08.09.2009р. позивачу у справі належить на праві приватної власності нежитлове приміщення, приміщення загальнозаводської їдальні, загальною площею 1488,5 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 46. Право власності на приміщення зареєстровано на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1392 від 03.09.2009р.

Окрім того, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 від 12.10.2015р. земельній ділянці, якою користується позивач, присвоєно кадастровий номер :11:001:0066.

Судом встановлено, що ТОВ "ВАТРА-УКР" було перереєстровано з акціонерного товариства "Ватра" у липні 2009 року внаслідок реорганізації шляхом перетворення, що підтверджується відомостями, котрі містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (витяг з ЄДР №21346284 від 23.10.2015р.), і є правонаступником усіх прав та обов'язків попереднього землекористувача ВАТ Ватра", ідентифікаційний код 00214267, що вбачається із Статуту Товариства. Відповідно, в межах дії ст.141 ЗК України від 25.10.2001р., позивачу не було припинено право постійного користування земельною ділянкою внаслідок припинення діяльності право попередника та/або внаслідок набуття ним права на нерухоме майно (нежитлове приміщення).

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАТРА-УКР" щодо визнання права постійного користування земельною ділянкою, площею 16,8541 га за адресою вул.Микулинецька, 46 м.Тернопіль згідно Державного акту на право постійного користування землею №000952 від 15.02.1995 року також підлягають до задоволення як обґрунтовані та документально підтверджені.

Судові витрати, в силу ст.49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

У судовому засіданні 05.11.2015р. оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду відповідно до ст.85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст.1, 2, 42 47, 27, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 811, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення Тернопільської міської ради №6/61/147 від 18.08.2015р. "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 16,854082га за адресою вул.Микулинецька, 46, ТОВ "Ватра-Укр" в частині п.1 щодо слів "… в оренду терміном на п"ять років" та пункту 2 даного рішення.

3. Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю "Ватра-Укр" , м.Тернопіль, вул.Микулинецька, 46, ідентифікаційний код 00214267, право постійного користування земельною ділянкою, площею 16,8541га за адресою вул.Микулинецька, 46 м.Тернопіль згідно Державного акту на право постійного користування землею, серії 1-ТР № 000952 від 15.02.1995 року, кадастровий номер №:11:001:0066.

4. Стягнути з Тернопільської міської ради, м.Тернопіль вул.Листопадова, 5, ідентифікаційний код 000321129 2436 (дві тисячі чотириста тридцять шість)грн 00коп. судового збору на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ватра-Укр" (м.Тернопіль, вул.Микулинецька, 46, ідентифікаційний код 00214267).

Видати наказ.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено "09" листопада 2015 року.

Суддя Н.О. Андрусик