КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2015 р. Справа№ 14/2428

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Сотнікова С.В.

при секретарі судового засідання: Сотніковій О.І.

за участю представників сторін:

від ПАТ „Брокбізнесбанк": Грищенко І.С. - довіреність № 224/03 від 07.09.2015.

від СТОВ „Княжа": Крупа Р.А. - довіреність б/н від 15.07.2015.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Брокбізнесбанк" на ухвалу господарського суду Черкаської області від 15.09.2015 року

у справі № 14/2428 (суддя Хабазня Ю.А.)

за заявою 1. Звенигородського районного центру зайнятості

2.Управління Пенсійного фонду України у Звенигородському районі

3. Звенигородської міжрайонної державної податкової інспекції

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю

„Княжа"

про визнання боржника банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 15.09.2015 року затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута станом на 05.08.2015 року, ліквідовано СТОВ „Княжа" як юридичну особу-банкрута, провадження у справі припинено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ПАТ „Брокбізнесбанк" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 15.09.2015 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу ПАТ „Брокбізнесбанк" у справі № 14/2428 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Шипка В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ПАТ „Брокбізнесбанк" прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 03.11.2015 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник СТОВ „Княжа" заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Згідно розпорядження Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 року у зв'язку з перебуванням судді Верховця А.А. на навчанні з підвищення кваліфікації у Національній школі суддів України та судді Шипка В.В. у відпустці, для розгляду справи № 14/2428 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ПАТ „Брокбізнесбанк" прийнято до провадження.

Представник ПАТ „Брокбізнесбанк" в судовому засіданні 03.11.2015 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, ухвалу господарського суду Черкаської області від 15.09.2015 року скасувати.

Представник боржника в судовому засіданні проти вимог ПАТ „Брокбізнесбанк", викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду Черкаської області від 15.09.2015 року - без змін.

Представник УПФ України в Звенигородському районі Черкаської області в судове засідання не з'явився, надіславши клопотання, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги, а також просить розглядати справу без їх участі.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання, не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на направляли.

03.11.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ПАТ „Брокбізнесбанк" слід відмовити, а ухвалу господарського суду Черкаської області від 15.09.2015 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою господарського суду Черкаської області від 25.09.2009 року порушено провадження у справі про банкрутство СТОВ „Княжа", ухвалою суду від 10.11.2010 року визначено розмір об'єднаних вимог ініціюючих кредиторів у сумі 194 669,77 грн. та ухвалою суду від 30.03.2010 року затверджено реєстр вимог кредиторів із загальною сумою вимог 740 861,16 грн.

Постановою суду першої інстанції від 11.05.2010 року боржника визнано банкрутом, відкрито його ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ярмолінського Ю.В.

Відповідне оголошення було опубліковано в газеті „Голос України" № 93 від 22.05.2010 року.

10.08.2015 року ліквідатором СТОВ „Княжа" подано на затвердження суду звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, за наслідками розгляду якого з урахуванням додатково поданих на вимогу суду документів, ухвалою господарського суду Черкаської області від 15.09.2015 року, серед іншого, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс станом на 05.08.2015 року; ліквідовано юридичну особу - СТОВ „Княжа"; провадження у справі про банкрутство припинено.

Приймаючи вищевказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ліквідатором були виконані покладені на нього ст.25 Закону про банкрутство обов'язки, та враховуючи відсутність майнових активів банкрута, дійшов висновку про затвердження відповідного звіту та ліквідаційного балансу.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали, судова колегія не вбачає підстав для її скасування, виходячи з наступного.

Пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 року в редакції від 22.12.2011 року встановлено, що положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Тобто, розгляд справи про банкрутство за новою редакцією Закону здійснюється згідно з постановою про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. При цьому правові підстави прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури визначаються відповідно до раніше чинної редакції Закону, а правові наслідки введення ліквідаційної процедури - за його новою редакцією.

Оскільки боржника було визнано банкрутом постановою місцевого господарського суду від 11.05.2010 року, то в даному випадку застосовується положення Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, а тому помилковим є посилання скаржника в апеляційній скарзі на норми закону в новій редакції.

Так, відповідно до ст. 25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження:

- приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження;

- виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;

- здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством;

- аналізує фінансове становище банкрута;

- виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута;

- очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу;

- пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту;

- має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується в першу чергу згідно зі статтею 31 цього Закону за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута;

- з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута або отриманого для цієї мети кредиту;

- заявляє в установленому порядку заперечення по заявлених до боржника вимогах поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство, і є неоплаченими;

- з підстав, передбачених частиною десятою статті 17 цього Закону, подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника;

- вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб;

- передає у встановленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов'язковому зберіганню;

- реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом;

- повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному органу з питань банкрутства інформацію для ведення єдиної бази даних щодо підприємств-банкрутів;

- здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону про банкрутство, після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: показники виявленої ліквідаційної маси (дані її інвентаризації); відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів. Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу. Якщо за результатами ліквідаційного балансу після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Відповідно до п. 6 ст. 40 Закону провадження у справі про банкрутство підлягає припиненню, якщо судом затверджено звіт ліквідатора у порядку, передбаченому ст. 32 цього Закону.

Отже, ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій по виявленню активів та пасивів боржника, встановленню правового статусу боржника, як юридичної особи, встановленню відсутності керівних органів боржника за адресою їх місцезнаходження у випадку ведення спрощеної процедури банкрутства, доведення неможливості відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів та необхідність його ліквідації), висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу є судовим актом, який не тільки встановлює обставини відсутності майна боржника для задоволення вимог кредиторів, дає оцінку повноті дій ліквідатора в ході ліквідаційної процедури, підсумовує хід процедури банкрутства та припиняє провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012року №6 „Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми; а обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

В ліквідаційній процедурі ліквідатор повинен не обмежуватись лише направленням запитів, а вживати й інших заходів щодо пошуку майна, що знаходиться у третіх осіб (виявлення та визнання недійсними угод боржника про відчуження майна, виявлення дебіторської заборгованості тощо). Таким чином, завданням ліквідатора є дійсний та належний пошук майна банкрута, а не лише констатація факту відсутності майна. У разі виявлення фактів незаконного відчуження майна ліквідатор повинен вжити заходів з повернення його до ліквідаційної маси.

Так, з поданого ліквідатором звіту, а також наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ліквідатором під час виконання своїх повноважень від попереднього керівництва отримано печатку, штамп, наявні документацію та майно; сформовано реєстр вимог кредиторів із врахуванням поточних вимог; сформовано ліквідаційну масу.

Крім того, ліквідатором вжито необхідні заходи для виявлення документації і майнових активів боржника та для її завершення, зокрема: щодо опублікування відомостей про визнання боржника банкрутом; щодо виявлення та участі кредиторів у вирішенні віднесених до їх компетенції питань; щодо розшуку, витребування і прийняття до свого відання активів, установчих і реєстраційних документів банкрута, документів фінансово-господарської діяльності, печаток і штампів; щодо дослідження причини відсутності документів фінансово-господарської діяльності, притягнення до відповідальності посадових осіб боржника за фактами ухилення від передання документів, майна, печаток і штампів; щодо дослідження руху, наявності коштів на рахунках боржника, закриття останніх; щодо аналізу фінансово-господарської діяльності боржника; щодо вжиття заходів для забезпечення збереження майна боржника; щодо стягнення дебіторської заборгованості та стягнення активів у третіх осіб, щодо інвентаризації, оцінки, реалізації майна в установленому порядку; щодо обставини використання землі.

З метою отримання інформації від органів реєстрації та інших державних органів про майно і майнові права, про операції з активами, про зобов'язання боржника та перед ним, а також отримання інформації з державних реєстрів стосовно реєстрації прав власності, обтяжень ліквідатором були направлені запити до компетентних органів, зокрема до БТІ, ДАІ, Держгірпромнагляду, ГДРФ, Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, ДП „Агенство з ідентифікації та реєстрації тварин", Держкомзему, Статистики, ФДМУ, ДВС, ДПІ, ДКЦПФР, Державної авіаційної служби, Інспекції ДАБК, Українського центру інноватики та патентно-інформаційних послуг.

Одержані ліквідатором відповіді від частини зазначених органів свідчать про відсутність у банкрута майнових активів, які належать йому на праві власності або повного господарського відання та які можуть бути включенні до ліквідаційної маси.

За наслідками проведеної претензійно-позовної роботи, реалізації наявних активів, на ліквідаційний рахунок банкрута надійшли кошти в загальній сумі 324 350,89 грн., які використано в порядку та черговості, встановленій ст. 31 Закону про банкрутство, а саме: погашено повністю вимоги кредиторів першої черги на загальну суму 265 813,94 грн. та частково погашено вимоги кредиторів другої черги в загальному розмірі 58 535,95 грн.

Таким чином, непогашеними залишаються вимоги кредиторів в загальній сумі 746 009,10 грн.

За таких обставин, у зв'язку з наявністю непогашених кредиторських вимог в сумі 746 009,10 грн. та враховуючи, що майнових активів банкрута чи коштів, за рахунок яких можливо погасити заборгованість перед кредиторами, не виявлено, боржника визнано банкрутом, звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута представлені суду, виконані всі необхідні дії на стадії ліквідації банкрута, передбачені Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу та припинення провадження у справі.

Як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали місцевого суду, ПАТ „Брокбізнесбанк" посилається на те, що ліквідатором вжито недостатніх заходів для повернення заставного майна, а саме великої рогатої худоби, зокрема: не ініційовано подачу повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, в процесі якого виявити винну особу та стягнути з неї збитки на користь банку.

Однак, вказані доводи скаржника з приводу недостатності вжитих заходів судом не приймаються, оскільки ліквідатором вжито усіх можливих заходів по розшуку 218 голів великої рогатої худоби, зокрема, ним подавалися позови в суд та заяви про вчинення злочину у зв'язку зі зникненням цієї худоби в правоохоронні органи.

Так, із отриманого від відділу примусового виконання рішень ГУЮ у Черкаській області ДВС копії акта опису та арешту майна банкрута від 23.10.2009 року, ліквідатором встановлено, що ТОВ „Агропроект-Княжа" взяло на зберігання 35 голів великої рогатої худоби з 218 голів, що були передані в заставу.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 22.02.2011 року у справі № 02/2452 (залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2011 року) позов боржника в особі ліквідатора банкрута до ТОВ „Агропроект-Княжа" про зобов'язання повернути взяті на зберігання 35 голів великої рогатої худоби задоволено повністю.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий документ, який повернуто постановою державного виконавця ВДВС Звенигородського РУЮ стягувачу у зв'язку із відсутністю у боржника великої рогатої худоби.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2012 року ухвалу суду першої інстанції від 13.03.2012 року у справі №02/2452, якою заяву ліквідатора банкрута про зміну способу виконання рішення суду залишено без задоволення, скасовано та вирішено стягнуто з відповідача кошти в сумі 84 597,50 грн.

Відповідний виконавчий документ передано на виконання до ВДВС Шполянського РУЮ. Кошти у вказаній сумі стягнуто в повному обсязі та використано в порядку та черговості, встановлених Законом.

Крім того, з метою виявлення місцезнаходження решти 183 голів ВРХ ліквідатором було подано заяву від 09.09.2011 року про злочин до Прокуратури Черкаської області.

Листом від 19.06.2014 року Прокуратурою Звенигородського району ліквідатора повідомлено, що 25.06.2012 року за наслідками проведеної старшим слідчим Звенигородської міжрайонної прокуратури Марковим О.Г. перевірки поданої ліквідатором банкрута заяви про злочин було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи.

Матеріалами справи підтверджується, що 218 голів ВРХ є належними до пайового фонду, відтак належать на праві власності не банкруту, а колишнім співвласникам КСП ім. Калініна, правонаступником якого є банкрут.

Доказів, які спростовують ці обставини або які дають підстави для висновку про можливість розшуку цієї великої рогатої худоби і включення її до ліквідаційної маси скаржником суду не надано.

Необхідно також зазначити, що відомості про заставу ВРХ у державному реєстрі заборон відчуження рухомого майна відсутні, що підтверджується витягом із реєстру від 02.09.2014 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду Черкаської області від 15.09.2015 року у даній справі є обґрунтованою та такою, що прийнята відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, щодо ухилення ліквідатора від обов'язків проаналізувати правочини, які були укладені боржником протягом року до порушення справи про банкрутство, а також питання щодо наявності у СТОВ „Княжа" договорів страхування майна у зв'язку із його втратою чи пошкодженням, є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи документами, а тому підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвалу не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-105, 106 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Брокбізнесбанк" на ухвалу господарського суду Черкаської області від 15.09.2015 року у справі № 14/2428 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Черкаської області від 15.09.2015 року у справі № 14/2428 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу № 14/2428 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 05.11.2015 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Пантелієнко

С.В. Сотніков