ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015р. Справа № 914/2931/15

За позовом: Державного підприємства Регіональні електричні мережі, м. Вишгород, Київська область

до відповідача: Державного підприємства Львіввугілля, м. Сокаль, Львівська область

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та відповідача: Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ

про стягнення 97417030,19 грн.

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2І - директор

Від відповідача: ОСОБА_3

Від третьої особи: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано Державним підприємством «Регіональні електричні мережі», м. Вишгород, Київська область до Державного підприємства «Львіввугілля», м. Сокаль, Львівська область про стягнення 97417030,19 грн.

Заявою про зменшення позовних вимог від 30.10.2015р. №02/1562 (03.11.2015р. вх. №5105/13) позивач просить стягнути з відповідача 67959196,13 грн. - за активну електроенергію, 982786, 53 грн. за реактивну електроенергію, 1973929,84 грн. пені, 904607, 02 грн. 3% річних, 15581698,68 грн. інфляційних втрат; припинити провадження у справі щодо стягнення 1200000,00 грн. основного боргу за активну електроенергію.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 28.08.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 06.10.2015р.

Для всебічного, повного та об'єктивного вирішення спору, зясування всіх обставин справи, 06.10.2015р. розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду. Крім того, ухвалою суду від 06.10.2015р. суд залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та відповідача - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Ухвалою суду від 20.10.2015р. продовжено строк вирішення спору до 08.11.2015р. та відкладено розгляд справи.

В судове засідання 03.11.2015р. представники позивача зявились, заявою про зменшення розміру позовних вимог від 03.11.2015р. просять суд стягнути з відповідача на користь позивача 67959196,13 грн. - за активну електроенергію, 982786, 53 грн. за реактивну електроенергію, 1973929,84 грн. пені, 904607, 02 грн. 3% річних, 15581698,68 грн. інфляційних втрат; припинити провадження у справі щодо стягнення 1200000,00 грн. основного боргу за активну електроенергію. В судовому засіданні представник позивача усно повідомив суд про технічну помилку в заяві про зменшення позовних вимог допущену в сумі заборгованості за активну електроенергію та просить суд вважати правильною суму заборгованості за активну електроенергію в розмірі 66759196,13 грн. зазначену та встановлену сторонами в акті звірки взаємних розрахунків від 30.09.2015р. підписаним та скріпленим печатками сторін. Крім того, 03.11.2015р. представником позивача через службу діловодства господарського суду подано додаткові письмові пояснення з долученими документами. Позовні вимоги позивачі обґрунтовують неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за договором про постачання електроенергії №19-ЕП від 01.04.2013р., внаслідок чого у відповідача перед позивачем наявна заборгованість яка станом на день розгляду справи враховуючи проведені відповідачем часткові оплати становить: 66759196, 13 грн. - за активну електроенергію, 982786, 53 грн. за реактивну електроенергію. Крім того, у звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань та порушення строків оплати позивачем нараховано відповідачу 1973929,84 грн. пені, 904607, 02 грн. 3% річних, 15581698,68 грн. - інфляційних втрат. Позов просять задоволити відповідно до заяви про зменшення позовних вимог. Проти клопотання відповідача про зменшення пені заперечили, просять суд врахувати також важкий фінансовий стан підприємства позивача.

Представник відповідача в судове засідання зявився, заборгованість за активну електроенергію та реактивну електроенергію визнав, що підтвердив підписаним актом звірки взаєморозрахунків від 30.09.2015р. Повідомив про сплату основного боргу за активну електроенергію в розмірі 11 200 000,00 грн. та сплату 150000,00 грн. за реактивну електроенергію, що підтвердив платіжними дорученнями долученими до матеріалів справи. Клопотанням від 02.11.2015р. №8.1/2049 (03.11.2015р. вх. №5103/15) просить суд зменшити розмір нарахованої пені на 50 % у звязку зі скрутним фінансовим становищем відповідача та несвоєчасним виконанням своїх зобовязань з обєктивних причин. Крім того, 06.10.2015р. подав заперечення на позовну заяву згідно яких просить зменшити розмір нарахованих інфляційних втрат та 3% річних.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, явки повноважного представника в судове засідання не забезпечила, однак 03.11.2015р. на електронну адресу господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку представника у звязку з великим навантаження та зайнятістю.

Щодо поданого клопотання про відкладення розгляду справи, суд зазначає.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно приписів п.3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК).

Суд звертає увагу, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не була позбавлена права та можливості подати письмові пояснення (заперечення) та документи.

Відтак, враховуючи обмеження процесуальних строків розгляду справи, встановлених нормами ст.69 ГПК України, та наявність в матеріалах справи достатньо доказів для зясування спору по суті, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, створивши у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Однією з підстав виникнення зобовязань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

01.04.2013р. між Державним підприємством «Регіональні електричні мережі» в ос. Львівської філії ДП «Регіональні електричні мережі» (позивач, за договором - постачальник) та Державним підприємством Львіввугілля (відповідач, за договором - споживач) укладено договір №19-ЕП про постачання електричної енергії.

Відповідно до умов п.1. договору, постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі та розрахунки згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

Згідно п.2.1.2. договору, постачальник зобовязується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару: в межах 154 050 кВТ дозволеної потужності в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 договору (Додаток 1 «Обсяги постачання електричної енергії Споживачу та Субспоживачу»).

Відповідно до п.2.2.3 договору, споживач зобовязувався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатку №9 Порядок розрахунків та Додатку №8 Зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Згідно п.3 додатку № 9 до договору про постачання електричної енергії № 19-ЕП від 01.04.2013р. Порядок розрахунків передбачено, оплата електричної енергії здійснюється споживачем, як правило у формі попередньої оплати у розмірі вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий період згідно із Додатком «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу», або згідно із заявою, наданою споживачем, у разі очікуваного збільшення або зменшення електроспоживання. Споживач здійснює оплату електричної енергії в розрахунковому періоді (місяці) плановими платежами у наступному порядку: перший плановий платіж до 10 числа розрахункового місяця у розмірі 40 % від вартості заявленого обсягу споживання; другий плановий платіж до 15 числа розрахункового місяця у розмірі 30 % від вартості заявленого обсягу споживання; третій плановий платіж до 25 числа розрахункового місяця у розмірі 30 % від вартості заявленого обсягу споживання. Споживач сплачує планові платежі самостійно шляхом подання до установ банків платіжних доручень. Останній плановий платіж здійснюється не пізніше 3-х банківських днів до кінця розрахункового періоду (місяця).

Відповідно до п.7 Додатку №9 Порядок розрахунків, сума яка була сплачена споживачем в розрахунковому періоді понад поточну оплату вартості електричної енергії, зараховується як погашення заборгованості споживача перед постачальником за минулі періоди (починаючи із заборгованості з найдавнішим терміном виникнення) з урахуванням ПДВ.

Згідно п. 9.5. договору, договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2014р. Додатковою угодою від 09.12.2014р. продовжено дію договору № 19-ЕП про постачання електричної енергії від 01.04.2013р. на строк до 31.12.2015р.

На виконання взятих на себе зобовязань за договором, позивач поставив, а відповідач прийняв електроенергію, що підтверджується актами приймання передавання товарної продукції активної енергії та реактивної енергії за серпень 2014р .- грудень 2014р. та січень 2015р. липень 2015р. підписаними та скріпленими печатками сторін ( в матеріалах справи).

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань та в порушення умов договору, відповідач несвоєчасно оплатив за спожиту та поставлену електроенергію, внаслідок чого виникла заборгованість яка станом на день подачі позову до суду становила 77959196,13 грн. - за активну електричну енергію, 997 625,02 грн. - за реактивну електричну енергію.

В процесі розгляду справи, відповідачем частково сплачено заборгованість за активну електричну енергію в розмірі 11 200 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №59 від 19.08.2015р., платіжним дорученням №64 від 20.08.2015р., платіжним дорученням №69 від 21.08.2015р., платіжним дорученням №99 від 25.08.2015р., платіжним дорученням №2861 від 26.08.2015р., платіжним дорученням №2897 від 31.08.2015р. Крім того, відповідачем частково оплачено суму заборгованості за реактивну електричну енергію на загальну суму 150000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3258 від 05.10.2015р. та платіжним дорученням №3347 від 12.10.2015р.

Відтак, станом на день розгляду справи заборгованість за активну електричну енергію становить 66759196,13 грн., за реактивну електричну енергію - 982786, 53 грн. Крім того, наявна сума заборгованості за активну електроенергію та реактивну електроенергію підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 30.09.2015р., підписаним та скріпленим печатками сторін.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 216 ГК України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування саме до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених законами та договором. При цьому, у відповідності до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.4.2.1. договору, за внесення платежів передбачених п.п.2.2.3-2.2.4 договору з порушенням термінів, визначених Додатком №9 «Порядок розрахунків», споживач сплачує постачальнику пеню за кожний день прострочення платежу, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а сума боргу сплачується з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, на підставі п.7.2. договору, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 1973929,84 грн. (розрахунки в матеріалах справи).

Клопотанням від 03.11.2015р. вх. №5103/15 відповідач просить суд зменшити розмір нарахованої пені на 50%. Посилається на скрутне фінансове становище та збитковість підприємства, а також специфіку діяльності підприємства, дефіцит обігових коштів та наявність кредиторської заборгованості. В підтвердження скрутного фінансового становища подано баланс (звіт про фінансовий стан) підприємства станом на 30 вересня 2015р., з якого вбачається непокритий збиток 1476206 тис. грн. та 492 502 тис. грн. кредиторська заборгованість, а також звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців з якого вбачається збиток підприємства за звітний період в сумі 271718 тис. грн.

Згідно ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 233 ГК України закріплено право суду зменшувати розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, право на зменшення неустойки передбачено п.3 ст. 83 ГПК України, згідно якої, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення суду, зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Виходячи з конкретних обставин справи, суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, але не звільняти повністю боржника від їх сплати. При цьому, право суду на зменшення, зокрема пені, застосовується в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Згідно вимог ч.3 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, вирішуючи питання, в тому числі й з власної ініціативи, про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суду обєктивно оцінює: чи є даний випадок винятковим, ступінь виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначність прострочення виконання, наслідки порушення зобов'язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінка винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення).

Суд звертає увагу позивача, що нарахування штрафних санкцій є відповідальністю за порушення господарського зобовязань і не може бути способом збагачення.

Враховуючи те, що відповідач є державним підприємством, фінансування якого здійснюється за рахунок бюджетних коштів, скрутне фінансове становище підприємства, збитковість господарської діяльності відповідача у зв'язку з наявністю кредиторської заборгованості та наявністю непокритих збитків, що вбачається з балансу (звіту про фінансовий стан) підприємства станом на 30 вересня 2015р. та звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за 9 місяців та слугувало причиною неналежного виконання зобовязань; також беручи до уваги часткове погашення відповідачем суми основного боргу в процесі розгляду справи, а відтак виконання зобовязання, хоч і в порушення строків, встановлених договором, з врахуванням майнових інтересів обох сторін, суд дійшов висновку зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 50%, та стягнути з відповідача 986964,92 грн.

Крім того, згідно ч.2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.3.1 та4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, та сплата трьох процентів річних від простроченої суми не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, на підставі наведеного, позивачем за прострочення виконання зобовязання у відповідності до законодавчих норм та п. 4.2.1 договору правомірно нараховано відповідачу 904607, 02 грн. - 3% річних та 15581698,68 грн. інфляційних втрат, відповідно до поданого розрахунку (в матеріалах справи).

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру нарахованих інфляційних втрат та 3% річних суд звертає увагу відповідача, що як зазначалось вище, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, та сплата трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а чинним законодавством не передбачено можливості зменшення судом нарахованих сум інфляційних втрат та 3% річних. Відтак, в задоволенні клопотання про зменшення 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у звязку з неналежним виконанням своїх забовязань, з урахуванням проведеної відповідачем часткової оплати основного боргу та зменшенням пені, становить 66759196,13 грн. заборгованість за активну електроенергію, 982786,53 грн. заборгованість за реактивну електроенергію, 986964, 92 грн. пені, 904607, 02 грн. - 3% річних та 15581698,68 грн. інфляційних втрат.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин дослідивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку позовні вимоги задоволити частково.

Судові витрати, відповідно до ст.49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 550, 551, 599, 612, 625 ЦК України, ст.ст.193, 230, 232, 233 ГК України, ст.ст. 43, 32, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Львіввугілля, Львівська область, м.Сокаль, вул. Б.Хмельницького, буд.26 () на користь Державного підприємства Регіональні електричні мережі, Київська область, Вишгородський район, м.Вишгород () - 66759196,13 грн. заборгованості за активну електроенергію, 982786,53 грн. заборгованості за реактивну електроенергію, 986964, 92 грн. пені, 904607, 02 грн. - 3% річних та 15581698,68 грн. - інфляційних втрат та 73080, 00 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 06.11.2015р.

Суддя Мороз Н.В.