РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа № 910/22969/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київський дослідний ремонтно-механічний завод»

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд»

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Забара Б.І. за довіреністю б/н від 07.07.2015 р.;

від відповідача: Біленко Б.В. за довіреністю б/н від 10.02.2015 р.;

від третьої особи: Куриляк Н.Г. за довіреністю № 187 від 24.07.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київський дослідний ремонтно-механічний завод» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» (далі - відповідач-2) про зобов'язання відповідача-2 здійснити заміну предмета лізингу BMW 528i xDrive на такий же самий предмет лізингу належної якості або на аналогічний з числа наявних. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача-2 понесені позивачем судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що 30.08.2013 р. між позивачем та відповідачем-1 було укладено Договір фінансового лізингу № 1844/08/13-В, предметом лізингу за яким визначено автомобіль легковий BMW 528i, 2013 року випуску, постачальником предмету лізингу виступив відповідач-2. Як зазначає позивач, 06.10.2014 р. під час експлуатації предмета лізингу трапилась поломка і він вийшов з ладу, внаслідок чого був доставлений на сервісний центр відповідача-2, де в процесі ремонту було замінено редуктор передніх коліс та вал приводу переднього лівого колеса. Згідно з твердженням позивача, причиною поломки був дефект редуктора переднього моста. При цьому, він зауважує, що 08.09.2014 р. було проведено заміну чотирьох колісних шин Runflat та діагностику предмету лізингу, під час якої несправностей або невідповідності шин, які могли б призвести до поломки, не виявлено. 10.02.2015 р. повторно сталась поломка редуктора передніх коліс й ремонтні роботи виконувались на сервісі відповідача-2. При цьому, також, попередньо, 19.12.2014 р. проводилось технічне обслуговування автомобіля, під час якого застережень щодо експлуатації не надано. 10.04.2015 р. відповідно до пояснень позивача сталась чергова поломка, а саме: редуктор вийшов з ладу внаслідок руйнування внутрішнього механізму. Перед поломкою 10.03.2015 р. проводилась діагностика предмету лізингу та заміна чотирьох шин, під час якої застережень щодо експлуатації надано не було. Вказані поломки позивач вважає істотним недоліком предмету лізингу, з огляду на що 25.05.2015 р. звернувся до судового експерта ОСОБА_4 (Свідоцтво № 1655 від 11.10.2016 р.), який склав Висновок № 020/06-15 від 10.06.2015 р. відносно того, що водій предмету лізингу не міг самостійно встановити причину виходу з ладу переднього редуктора коліс, валу приводу переднього колеса та попередити їх виникнення в подальшому. Враховуючи зазначене, посилаючись на приписи Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звертається з даним позовом до суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/22969/15, розгляд справи призначено на 29.09.2015 р.

28.09.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшли додаткові документи у справі та відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, вказуючи на те, що Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки покупцем та лізингодержувачем спірного предмету лізингу є юридичні особи. Також, відповідач-2 звертає увагу на те, що Висновком спеціаліста, на який посилається позивач, встановлено, що причина виходу з ладу редуктора передніх коліс та валу приводу переднього лівого колеса полягає у встановленні невідповідного розміру шин на передню вісь автомобіля. З наведеного, на думку відповідача-2, вбачається, що позивач обґрунтовує свої претензії до відповідача-2, не як до постачальника, а як до виконавця робіт за Договором технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів № 37-14/426134 від 30.05.2014 р. Відповідач-2 зауважує, що наслідком порушення умов договору підряду не може бути заміна товару на новий, тобто позивач обрав невірний спосіб захисту. Крім того, відповідач-2 зазначає, що він не причетний до встановлення на автомобіль позивача шин невідповідного розміру, зокрема, звертає увагу на те, що й раніше він робив зауваження позивачу щодо встановлення не підходящих шин на автомобіль. У свою чергу, під час приймання автомобіля 20.04.2015 р. було встановлено, що до заїзду на автомобільний сервіс відповідача-2, позивач провів заміну шин на неавторизованому сервісному центрі, про що свідчило балансування коліс неоригінальними грузилами.

Також, додаткові документи надійшли від відповідача-2 28.09.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва.

У судовому засіданні 29.09.2015 р. від представника позивача надійшли додаткові документи у справі та від представника відповідача-1 письмові заперечення на позовну заяву, в яких він вказує на те, що є неналежним відповідачем, оскільки всі зобов'язання, як лізингодавець виконав, а всі ризики щодо несправностей предмета лізингу відповідно до п. 1.4. Договору лізингу перейшли до позивача. Враховуючи зазначене, відповідач-1 просить змінити його статус на третю особу у справі та вказує на необхідність задоволення вимог до відповідача-2.

У судовому засіданні 29.09.2015 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 07.10.2015 р.

07.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про призначення судової авто-технічної експертизи, на вирішення якої він просить поставити питання: чи є безпечною подальша експлуатація автомобіля?

Крім того, від позивача надійшла заява про уточнення предмету позову, відповідно до якої він просить зобов'язати відповідача-2 здійснити заміну предмета лізингу на такий самий належної якості або на аналогічний іншої моделі з перерахунком купівельної ціни та зобов'язати відповідачів укласти з позивачем додаткову угоду до Договору фінансового лізингу про заміну предмету лізингу.

У судовому засіданні 07.10.2015 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 21.10.2015 р.

19.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшли письмові заперечення проти задоволення клопотання позивача про призначення судової експертизи та відзив на заяву позивача про уточнення предмету позову, в якому він відзначає, що заявлена позивачем додаткова вимога про зобов'язання відповідачів укласти додаткову угоду до Договору лізингу не може бути розглянута в даній справі, оскільки по суті є окремим позовом.

20.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про зміну статусу відповідача-1 на третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

21.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшли письмові заперечення проти заяви позивача про уточнення предмету позову та повторно клопотання про зміну його процесуального статусу на третю особу.

У судовому засіданні 21.10.2015 р. суд прийняв до розгляду заяву позивача про уточнення предмету позову в частині вимог щодо зобов'язання відповідача-2 здійснити заміну предмета лізингу на такий самий належної якості або на аналогічний іншої моделі з перерахунком купівельної ціни та відмовив у прийнятті заяви в частині заявлення додаткової вимоги.

Так, відповідно до п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» наголошено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Позивачем фактично заявлено додаткову позовну вимогу в межах справи, відносно якої вже порушено провадження, що чинним процесуальним законодавством не дозволяється.

Також, суд розглянув та відхилив клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи для вирішення питання, чи є безпечною подальша експлуатація автомобіля.

Так, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України в № 4 від 23.03.2012 р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання, яке позивач просить винести на вирішення судової експертизи, на переконання суду, є некоректним по відношенню до предмету спору та предмету доказування у справі, й виходить за їх межі.

Крім того, суд розглянув та вирішив задовольнити клопотання позивача та відповідача-1 про зміну процесуального статусу останнього на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Так, відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Таким чином, набуття особою процесуального статусу відповідача закон пов'язує не з дійсною наявністю матеріальних правовідносин між сторонами та відповідно кореспондуючого обов'язку відповідача здійснити певні дії на користь позивача або утриматись від їх вчинення задля захисту та реалізації прав і законних інтересів позивача, а лише з фактом пред'явлення позову до особи.

Водночас, належним відповідачем у справі може бути лише особа, яка має зобов'язання перед позивачем за обставинами, які є предметом позову. В інших випадках задоволення позову унеможливлюється, оскільки у такого відповідача відсутні будь-які зобов'язання перед позивачем щодо припинення порушення його прав та законних інтересів, оскільки не він є особою, що має відповідати за спірними правовідносинами.

У випадку, коли суд встановить, що позов подано не до тієї особи, яка має відповідати перед позивачем у матеріально-правовому правовідношенні, він за згодою позивача заміняє неналежного відповідача на належного, або ж відмовляє в позові у зв'язку з відсутністю правових підстав.

З матеріалів справи вбачається, що заявлені позовні вимоги пред'явлені позивачем до відповідача-2 й вимог до відповідача-1 в межах даного спору не розглядається.

Таким чином, враховуючи заявлене позивачем та відповідачем-1 клопотання, а також з огляду на те, що прийняте у даній справі рішення може стосуватись прав останнього, суд вирішив задовольнити вказане клопотання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини.

Допущення або притягнення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Після зміни процесуального статусу відповідача-1 шляхом залучення в якості третьої особи, остання відзначила, що не потребує додаткового часу на формування правової позиції у справі.

У судовому засіданні 21.10.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2013 р. між позивачем (лізингоодержувач) та третьою особою (лізингодавець) було укладено Договір фінансового лізингу № 1844/08/13-В (далі - Договір лізингу), предметом лізингу за яким визначено автомобіль BMW 528i, 2012 року випуску, загальною вартістю 738 641, 06 грн.

Постачальником предмету лізингу мав виступити відповідач.

За змістом п. 1.1. Загальних умов договору фінансового лізингу (Додаток № 3 до Договору лізингу), лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в Графікук внесення лізингових платежів, а також інші платежі відповідно до умов Договору.

Пунктом 1.3. Договору лізингу було визначено, що лізингоодержувач самостійно на свій ризик обрав предмет лізингу та продавця (постачальника), визначеного в п. 4 Договору. Відповідальність за ризики, пов'язані з вибором продавця, вартістю предмета лізингу, невиконанням або неналежним виконанням продавцем своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу/поставки/комісії предмета лізингу, невідповідністю предмету лізингу цілям його використання, несе лізингоодержувач.

Згідно з п. 1.4. Договору лізингу його сторони передбачили, що будь-які несправності, технічні або інші дефекти предмету лізингу, виявлені після підписання акту прийому-передачі предмету лізингу, є ризиком лізингоодержувача. Лізингоодавець не несе жодних витрат у зв'язку з вищевказаними несправностями. Такі несправності та дефекти не звільняють лізингоодержувача від належного виконання ним своїх зобов'язань за Договором, включаючи оплату лізингових платежів.

Відповідно до п. 3.5. Договору лізингу його сторони погодили, що підписання акту прийому-передачі предмету лізингу підтверджує належну якість, комплектність предмету лізингу; належний стан предмету лізингу, тобто справність і відповідність техніко-економічним показникам, викладеним у специфікації і умовах Договору; ознайомлення і прийняття до виконання лізингоодержувачем гарантійних умов, технічних умов та інших регламентів, умов договорів страхування і правил страхування.

Згідно з п. 3.8. Договору лізингу було визначено, що з моменту підписання акту прийому-передачі предмету лізингу лізингоодержувач звільняє лізингодавця від будь-яких зобов'язань щодо обслуговування та будь-якого ремонту предмета лізингу, а також пов'язаних з цим витрат і судових позовів. З моменту приймання предмета лізингу лізингоодержувач не може пред'являти лізингодавцю претензії щодо якості та комплектності предмета лізингу. Всі зазначені претензії та/або вимоги пред'являються безпосередньо продавцю згідно з положеннями Договору купівлі-продажу/поставки/комісії предмета лізингу.

30.08.2013 р. між відповідачем (продавець) та третьою особою (покупець) було укладено Контракт № 13-2532А, відповідно до якого продавець зобов'язався поставити та передати, а покупець зобов'язався оплатити та прийняти 1 новий легковий автомобіль марки BMW 528i xDive F10, 2013 року виготовлення, об'єм двигуна 1997 куб.см., колір «Carbon Dlack metallic», найменування моделі, ціна та специфікація якого міститься в додатку № 1 від 30.08.2013 р.

10.10.2013 р. позивач та третя особа підписали Акт прийому-передачі предмету лізингу до Договору лізингу щодо автомобіля BMW 528i, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, № двигуна В1260632, № шасі/кузова WBA5A71040D176761.

30.05.2014 р. між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено Договір технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів № 37-14/426134 (далі - Договір технічного обслуговування), за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання щодо виконання технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, що належать або знаходяться в оренді у замовника, відповідно до вимог заводу-виробника, чинного законодавства України, та умов безпечної експлуатації.

При цьому, пунктом 5.3. Договору технічного обслуговування було визначено, що виконавець не несе відповідальності перед замовником у випадку, коли замовник не дотримувався рекомендацій заводу-виробника або виконавця щодо експлуатації транспортного засобу та коли транспортний засіб піддавався некваліфікованому ремонту третіми особами.

Як зазначає позивач, 06.10.2014 р. під час експлуатації предмета лізингу трапилась поломка і він вийшов з ладу, внаслідок чого був доставлений на сервісний центр відповідача, де в процесі ремонту було замінено редуктор передніх коліс та вал приводу переднього лівого колеса.

Згідно з твердженням позивача, причиною поломки був дефект редуктора переднього моста, на підтвердження чого він надав до матеріалів справи Акт виконаних робіт № 405678 від 31.10.2014 р., не підписаний сторонами.

При цьому, позивач зауважує, що 08.09.2014 р. було проведено заміну чотирьох колісних шин Runflat та діагностику предмету лізингу, під час якої несправностей або невідповідності шин, які могли б призвести до поломки, не виявлено.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав Акт виконаних робіт № 232717 від 08.09.2014 р.

10.02.2015 р. відповідно до пояснень позивача повторно сталась поломка редуктора передніх коліс й ремонтні роботи виконувались на сервісі відповідача.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав Акт виконаних робіт № 235408 від 10.02.2015 р., в якому дані про заміну/ремонт редуктора відсутні.

При цьому, позивач стверджує, що попередньо, 19.12.2014 р. проводилось технічне обслуговування автомобіля, під час якого застережень щодо експлуатації не надано, про що свідчить Акт виконаних робіт № 234976 від 19.12.2014 р.

10.04.2015 р. відповідно до пояснень позивача сталась чергова поломка, а саме: редуктор вийшов з ладу внаслідок руйнування внутрішнього механізму. Перед поломкою 10.03.2015 р. за твердженням позивача проводилась діагностика предмету лізингу та заміна чотирьох шин, під час якої застережень щодо експлуатації надано не було.

Вказані поломки позивач вважає істотним недоліком предмету лізингу, з огляду на що 25.05.2015 р. звернувся до судового експерта ОСОБА_4 (Свідоцтво № 1655 від 11.10.2016 р.), який склав Висновок № 020/06-15 від 10.06.2015 р., згідно з яким відзначається, що водій спірного автомобіля не міг самостійно встановити причину виходу з ладу переднього редуктора коліс, валу приводу переднього колеса та попередити їх виникнення в подальшому.

Причиною виходу з ладу редуктора передніх коліс та валу приводу переднього лівого колеса автомобіля визначено - встановлення невідповідного розміру шини на передню вісь автомобіля.

Зокрема, було з'ясовано, що на передній осі встановлено шини 245/40R18, а на задній 275/40R18, проте як рекомендований виробником розмір коліс для передньої осі - 245/45R18.

Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду та просить замінити спірний автомобіль.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що наслідком порушення умов договору підряду не може бути заміна товару на новий, тобто позивач обрав невірний спосіб захисту. Крім того, відповідач зазначає, що він не причетний до встановлення на автомобіль позивача шин невідповідного розміру, зокрема, звертає увагу на те, що й раніше він робив зауваження позивачу щодо встановлення не підходящих шин на автомобіль.

На підтвердження вказаних обставин відповідач надав до матеріалів справи копії замовлень на виконання робіт № 443780 від 16.02.2015 р. з приміткою: «на задній осі встановлено шини невідповідного розміру» та акту виконаних робіт № 235493 від 16.02.2015 р. з приміткою: «на задній вісі встановлено шини не правильного розміру».

Крім того, відповідач зазначає, що під час приймання автомобіля 20.04.2015 р. було встановлено, що до заїзду на автомобільний сервіс відповідача, позивач провів заміну шин на неавторизованому сервісному центрі, про що свідчило балансування коліс неоригінальними грузилами.

Також, до справи надано відповідачем замовлення на виконання робіт № 490560 від 21.04.2015 р. з приміткою: «…неадекватність в русі через неправильний підбір шин по розміру. При даній ширині шин - передня по висоті має мати значення 45, а встановлено з висотою 40, і загальний зовнішній діаметр коліс виходить різним, звідки всі недоліки, включаючи ймовірно й ті, що трапились раніше з переднім приводом. Експлуатація в такому співвідношенні коліс за розміром не допускається».

Наразі, як зазначає відповідач, після того, як він замінив шини на спірному автомобілі 19.06.2015 р., позивачем продовжується його експлуатація й нарікань на технічний стан відсутні.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

При цьому, положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У свою чергу, згідно зі змістом ч. 2 ст. 19 Цивільного кодексу України встановлено, що способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який узгоджується з двома критеріями: (1) має відповідати змісту права, що порушене й здатний таке право відновити, а також (2) має бути передбачений приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами Договором.

Звертаючись до суду з позовом про зобов'язання відповідача здійснити заміну предмета лізингу, позивач посилається на приписи Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що як наголошено в п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 24.11.2011 р. № 01-06/1642/2011, до правовідносин сторін, які виникли на підставі договору фінансового лізингу, укладеного юридичними особами, не можуть застосовуватися положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки цей Закон регулює відносини між споживачами товарів і продавцями товарів, якими можуть бути лише фізичні особи.

Що стосується взаємовідносин між юридичними особами, то законодавець наділяє правом покупця за договором купівлі-продажу вимагати заміни товару неналежної якості.

Так, відповідно до ст. 678 ЦК України визначено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Слід звернути увагу на те, що покупцем за Контрактом, на підставі якого був придбаний спірний автомобіль, є третя особа, яка виступила лізингодавцем у відносинах з позивачем.

Як зазначалось вище, пунктом 1.3. Договору лізингу було визначено, що лізингоодержувач самостійно на свій ризик обрав предмет лізингу та продавця (постачальника), визначеного в п. 4 Договору. Відповідальність за ризики, пов'язані з вибором продавця, вартістю предмета лізингу, невиконанням або неналежним виконанням продавцем своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу/поставки/комісії предмета лізингу, невідповідністю предмету лізингу цілям його використання, несе лізингоодержувач.

Згідно з п. 1.4. Договору лізингу його сторони передбачили, що будь-які несправності, технічні або інші дефекти предмету лізингу, виявлені після підписання акту прийому-передачі предмету лізингу, є ризиком лізингоодержувача. Лізингоодавець не несе жодних витрат у зв'язку з вищевказаними несправностями. Такі несправності та дефекти не звільняють лізингоодержувача від належного виконання ним своїх зобов'язань за Договором, включаючи оплату лізингових платежів.

Відповідно до ст. 808 ЦК України, визначено, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо.

Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником).

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування доводів щодо наявності дефекту предмету лізингу, тобто порушення відповідачем зобов'язання щодо його якості та справності, позивач посилається на складений на його замовлення Висновок судового експерта ОСОБА_4 (Свідоцтво № 1655 від 11.10.2016 р.) № 020/06-15 від 10.06.2015 р., згідно з яким відзначається, що причиною виходу з ладу редуктора передніх коліс та валу приводу переднього лівого колеса автомобіля є встановлення невідповідного розміру шини на передню вісь автомобіля.

Зокрема, як зазначалось вище, на передній осі було встановлено шини 245/40R18, а на задній 275/40R18, проте як рекомендований виробником розмір коліс для передньої осі - 245/45R18.

Аналізуючи вказані доводи, суд звертає увагу на те, що вказані причини виходу з ладу редуктора передніх коліс та валу приводу переднього лівого колеса свідчать не про дефект поставленого відповідачем, як продавцем, предмету лізингу, а про невірну його експлуатацію позивачем.

Згідно з п. 7 Правил технічної експлуатації коліс та пневматичних шин колісних транспортних засобів категорій L, M, N, O та спеціальних машин, виконаних на їх шасі, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 р. № 549, визначено, що у двовісних КТЗ категорій M1, M2 на передній та задній осях використовуються однакові шини з дотриманням вимог, наведених у пункті 6 цього розділу, якщо інше не визначено виробником КТЗ.

Так, згідно з п. 6 Правил технічної експлуатації коліс та пневматичних шин колісних транспортних засобів категорій L, M, N, O та спеціальних машин, виконаних на їх шасі, встановлено, що у складі однієї осі КТЗ, якщо інше не визначено виробником КТЗ, не експлуатуються одночасно діагональні шини разом з радіальними, обшиповані і необшиповані, морозотривкі і неморозотривкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними рисунками протектора для КТЗ категорії М1, різними типами рисунків протектора для КТЗ категорії N. Вимоги цього пункту не стосуються випадків застосування запасного колеса тимчасового використовування.

Слід окрім того відзначити, що відповідно до п. 31.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, також забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: шини за розміром або допустимим навантаженням не відповідають моделі транспортного засобу.

На переконання суду, оскільки в дверному пройомі водія автомобіля розміщено інформаційну таблицю, в якій виробником вказано розміри шин, що мають використовуватись при експлуатації автомобіля, про що зазначалось у Висновку судового експерта ОСОБА_4 (Свідоцтво № 1655 від 11.10.2016 р.) № 020/06-15 від 10.06.2015 р., - позивач не міг не знати, що ним порушуються вимоги, які ставились виробником.

Відповідно до ч. 1 ст. 809 ЦК України визначено, що ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета договору лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено, що шини невірного розміру було встановлено на спірний автомобіль саме відповідачем, як і не надано обґрунтованих пояснень, чому позивач при його експлуатації відійшов від вимог, що ставляться виробником.

В представлених до матеріалів справи замовленнях на виконання робіт наявні відмітки відповідача, в яких він попереджав позивача про невірні розміри шин.

При цьому, суд також визнає слушними заперечення відповідача стосовно того, що у спірних правовідносинах претензії позивача стосуються в дійсності не якості предмету лізингу, а якості виконаних робіт по його обслуговуванню й на такі відносини поширюють дію норми про підряд.

Відповідно до ст. 852 ЦК України визначено, що якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

З наведеної норми вбачається, що замовник у відносинах підряду не наділений правом вимагати заміни об'єкту, відносно якого проводились роботи підрядником.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено небґрунтованість заявлених позовних вимог, вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.10.2015 р.

Суддя В.С. Ломака