КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2015 р. Справа№ 910/12320/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: Карась В.В.

від відповідача: Мазуренко О.П.

від третьої особи: не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015р.

у справі №910/12320/13 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Поряд.ОК» Управління та експлуатація нерухомості»

про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 177 918,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 177 918,93 грн., з яких 171 728,13 страхового відшкодування та 6 190,80 грн. вартості проведення судової експертизи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2014р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2015р. рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2014р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.05.2015р. рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2014р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2015р. у справі №910/12320/13 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи №910/12320/13 Господарським судом міста Києва 12.08.2015р. прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відмовлено повністю.

Не погодившись з вищевказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення суду від 12.08.2015р., за якою просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апелянт вважає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, та зроблено висновки, що не відповідають обставинам справи.

Скаржник зазначає, що оскільки між ним та відповідачем немає зобов'язальних правовідносин, а лише деліктні, то не можна вважати позивача кредитором у розумінні саме ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», не скористався правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, та не надав до матеріалів справи письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Третя особа не надала письмових пояснень щодо доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 12.10.2015р.

12.10.2015р. судове засідання не відбулося, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Шевченка Е.О. у відпустці.

15.10.2015р. ухвалою Київського апеляційного господарського суду розгляд справи призначено на 02.11.2015р.

Третя особа в судове засідання 02.11.2015р. не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від третьої особи до апеляційного суду не надходило.

Судова колегія апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи, враховуючи при цьому, що в матеріалах справи наявні всі необхідні докази для розгляду даної справи, а також те, що ухвалою про призначення справи до розгляду явка сторін не визнавалась обов'язковою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд зазначає наступне.

14.08.2009р. між Відкритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна», яке в подальшому було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «СК «Універсальна», як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.М.К. Інвест», назву якого було замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сі Бі Ель», як страхувальником, було укладено Договір добровільного страхування майна №2210/200/000175, предметом якого стали майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: нежилим приміщенням № 111 (літ. А), що знаходиться в будинку № 59 по вул. Жилянській у м. Києві, загальною площею 435,40 кв.м., його внутрішнім та зовнішнім оздобленням.

У відповідності до п. 2.1. Договору страховим випадком є знищення, пошкодження чи втрата застрахованого майна, зокрема, внаслідок впливу води (рідини) з водопровідних, каналізаційних, опалювальних систем, з сусідніх приміщень, системи пожежогасіння, включаючи їх помилкове спрацювання.

24.01.2010р. нежиле приміщення №111 будинку №59 по вул. Жилянській в м. Києві було затоплено внаслідок витікання води із системи опалення, розташованої в приміщенні вентиляційної камери другого поверху будівлі.

Актом огляду приміщення та встановлення стану оздоблення та майна №29/01 від 29.01.2010р., складеного комісією за участю, зокрема представників ВАТ «СК «Універсальна» та ТОВ "Сі Бі Ель", встановлено факт пошкодження оздоблення застрахованого майна.

За страховим актом № позивач визнав зазначену подію страховим випадком і згідно з розрахунком суми страхового відшкодування призначив до виплати страхове відшкодування в розмірі 171 728,13 грн.

На виконання своїх зобов'язань за Договором добровільного страхування майна № 2210/200/000175 від 14.08.2009р. позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 171 728,13 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №6452 від 29.12.2010р. на суму 42 932,00 грн., № 7233 від 13.01.2011р. на суму 42 932,00 грн., № 8022 від 21.01.2011р. на суму 42 932,00 грн. та №8376 від 28.01.2011р. на суму 42 932,13 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, у межах розгляду господарської справи №22/400 за позовом Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порядок.ОК. Управління та експлуатація нерухомості" про відшкодування збитків в порядку регресу, було проведено комплексну судову інженерно-технічну експертизу, за результатами якої експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз складено висновок № 2123/2124/12-46 від 21.02.2013р.

В даному висновку експерти зазначили, що існує причинно-наслідковий зв'язок між діями (бездіяльністю) посадових осіб ВАТ "КБ "Надра" (або спеціально уповноваженого власником на експлуатацію і утримання приміщення № 201 особи) та настанням події аварії на мережах централізованого опалення та вентиляції, яка мала місце 24.01.2010р. в будинку №59 по вулиці Жилянській в місті Києві, внаслідок якої відбулась розгерметизація теплообмінника калориферу в приточно-витяжній камері (П-3; П-7) з наступним залиттям приміщення № 111 на першому поверсі даного будинку.

Також у висновку вказано, що причиною виходу з ладу (розгерметизації) 24.01.2010р. калорифера системи вентиляції, що був розташований в приміщенні венткамери (П-3; П-7) на 2-му поверсі будинку № 59 по вул. Жилянській у м. Києві, стало замерзання під впливом низької температури зовнішнього повітря у його теплообміннику теплоносія (води) за відсутності його циркуляції, що була раніше припинена в результаті виникнення аварійної ситуації в приміщенні №201 (руйнування запірної арматури системи централізованого опалення). Наслідком виходу з ладу калорифера системи вентиляції 24.01.2010р. стало потрапляння води у нежитлове приміщення №111, що розташоване будинку №59 по вул. Жилянській у м. Києві; аварійні ситуації, що мали місце 24.01.2010р. в приміщеннях житлового будинку №59 по вул. Жилянській в м. Києві у вигляді виходу з ладу (розмерзання) корпусу крану системи централізованого опалення в приміщенні №201 та теплообмінника калорифера системи вентиляції в приточно-витяжній камері (П-3; П-7) відповідно до класифікаційних ознак ДКП [ДК 019:2010 Класифікатор надзвичайних ситуацій], можливо класифікувати як аварію об'єктового значення, яка носить каскадний характер (виникнення другої аварійної ситуації відбулося та було зумовлено виникненням першої).

Причиною виникнення каскадної аварії об'єктового значення, яка мала місце 24.01.2010р. в будинку №59 по вул. Жилянській в м. Києві на мережах централізованого опалення та вентиляції, внаслідок якої відбулась розгерметизація теплообмінника калориферу в приточно-витяжній камері (П-3; П-7) з наступним залиттям приміщення №111 на першому поверсі даного будинку, стало порушення температурно-вологісного режиму в приміщенні № 201 в результаті невідповідності заходів із його утримання та експлуатації вимогам п. 2.8.1, 2.8.2, 2.8.3, 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. №76.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 177 918,93 грн. Обґрунтовуючи вимоги позивач вказує про те, що виплативши ТОВ «Сі. Бі. Ель.» страхове відшкодування за Договором добровільного страхування майна, він відповідно до статей 993, 1191 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» у межах фактичних витрат набув право вимагати їх відшкодування від особи, відповідальної за завдані збитки, якою є відповідач - ПАТ "Комерційний банк «Надра».

Так, згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інші особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, з огляду на наведені норми Закону, у позивача, який здійснив виплату страхового відшкодування, виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Як зазначено вище, висновком №2123/2124/12-46 від 21.02.2013р. комплексної судової інженерно-технічно експертизи встановлено наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та настанням страхового випадку - пошкодження внутрішнього оздоблення нежилого приміщенням №111 в будинку №59 по вул. Жилянській у м. Києві внаслідок впливу води з опалювальних систем сусідніх приміщень.

Відповідно до п.2.5 Постанови Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 21 Постанови Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.

Із матеріалів висновку вбачається, що він обґрунтований, містить докладний опис проведеного дослідження, чіткий висновок з поставленого перед експертами питання, а будь-яких обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи сторонами не наведено, судом не встановлено, а відповідачем не наведено.

Враховуючи наведене, суд приймає в якості належного та допустимого доказу у справі №910/12320/13 висновок комплексної судової інженерно-технічної експертизи №2123/2124/12-46 від 21.02.2013р., проведеної в межах справи №22/400, який складений кваліфікованими судовими експертами відповідно до вимог Закону України «Про судову експертизу».

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

У деліктних зобов'язаннях діє презумпція вини заподіювача шкоди, тобто позивач не повинен доводити наявність вини відповідача, навпаки, відповідач повинен довести, що шкоду завдано не з його вини, або ж у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Отже, враховуючи наведене, оскільки відповідач не довів належними засобами доказування зворотнього, то саме він, як власник приміщення №201 будинку №59 по вул. Жилянській в м. Києві, є особою, відповідальною за завдані ТОВ «Сі. Бі. Ель» збитки. Позивач же, сплативши ТОВ «Сі. Бі. Ель.» страхове відшкодування за договором добровільного страхування майна, відповідно до статей 993, 1191 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» у межах фактичних витрат набув право вимагати відшкодування збитків з ПАТ «Комерційний банк "Надра» в порядку регресу в розмірі 171 728,13 грн.

Разом з тим апеляційний суд відмічає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015р. №83 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" до категорії неплатоспроможних", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015р. прийнято рішення №26 про запровадження з 06.02.2015р. по 06.05.2015р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

У відповідності до ч. 4 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №85 від 23.04.2015р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк "Надра" до 05.06.2015р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України №356 від 04.06.2015р. "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №113 від 05.06.2015р. про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ "КБ "Надра".

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Нормами статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку; відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогам кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Отже, з огляду на зазначене вище, та враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Публічного акціонерного товариства "КБ "Надра" задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред'явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", при цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Тому, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.15р. позивач звернувся до ПАТ "КБ "Надра" із заявою (вх. 2699/774) про визнання вимог кредитора на суму 171 728,13 грн., вказану заяву було зареєстровано в реєстрі вимог кредиторів під номером 8556.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 171 728,13 грн. в поряду регресу в межах даного судового провадження задоволенню не підлягають.

Також не підлягає задоволенню вимога про стягнення вартості проведеної експертизи в межах господарської справи №22/400 у розмірі 6 190,80 грн., оскільки не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Крім того, в ході розгляду даної справи в суді першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності до заявленої позивачем вимоги. Дана заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до стаття 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 ЦК України частини 1 та 5 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною шостою статті 261 ЦК України передбачено, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Оскільки страхове відшкодування було сплачено позивачем в період з 29.12.2010р. по 28.01.2011р., то станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду - 27.06.2013р., строк позовної давності не сплив.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015р. у справі №910/12320/13 залишити без змін.

3. Справу №910/12320/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Е.О. Шевченко

Судді В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця