ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.11.15 Справа № 904/7666/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

про стягнення 371 254,37 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: Самойленко А.О., довіреність від 04 грудня 2014 року, представник

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулося до господарського суду із позовом, яким просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 371 254,37 грн., з яких:

- основна заборгованість у розмірі 7 291,26 грн.;

- збитки у розмірі 354 211,11 грн.;

- пеня у розмірі 305,63 грн.;

- інфляційні збитки у розмірі 9 354,68 грн.;

- 3% річних у розмірі 91,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору фінансового лізингу № 00005652 від 22 серпня 2012 року в частині повної та своєчасної оплати лізингових платежів. У зв'язку з простроченням виконання зобов'язання щодо сплати лізингового платежу за березень 2015 року позивач нарахував та просить стягнути пеню, три відсотки річних та втрати від інфляції. Також позивач посилається на те, що договір фінансового лізингу припинив свою дію 21.04.2015. При укладанні договору фінансового лізингу позивач сподівався отримати доходи впродовж дії договору, при належному виконанні умов договору відповідачем. Договір було розірвано на вимогу позивача згідно п.12.6.1. За доводами позивача відповідач зобов'язаний відшкодувати усі витрати, які були понесені позивачем на відновлення порушеного права (реальні збитки), зокрема:

- вартість послуг, спрямованих на забезпечення повного та своєчасного виконання умов договору, повернення проблемної заборгованості;

- юридично-консультаційні послуги щодо ініціювання кримінального провадження, супроводження кримінального провадження;

- вчинення виконавчого напису нотаріуса та вартість юридичних послуг.

Також позивач просить стягнути збитки (упущену вигоду), що виникли у зв'язку з несвоєчасним поверненням об'єкта лізингу, тобто відшкодувати позивачу різницю між ринковою вартістю об'єкту лізингу та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіку виплат.

Відповідач у судове засідання не з'явився, відзиву на позов та інші витребувані господарським судом документи не надав, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розгляд справи був відкладений з 23.09.2015 на 13.10.2015, з 13.10.2015 на 02.11.2015, з 02.11.2015 на 11.11.2015.

У судовому засіданні 11.11.2015 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

22.08.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (лізингодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (лізингоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг №00005652, відповідно до умов якого лізингодавець зобов'язується передати у розпорядження лізингоодержувача VW Tiquan FL 2/0 TSI, шасі НОМЕР_4, 2012 року виробництва, двигун № НОМЕР_1, а лізингоотримувач зобов'язується прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 42 720,00доларів США.

Вартість об'єкта лізингу становить 42 720,00доларів США, кількість лізингових платежів - 60.

За умовами договору про фінансовий лізинг від 22.08.2012 авансовий платіж, який лізингоодержувач має сплатити на користь лізингодавця становить 10 680,00доларів США.

Договір про фінансовий лізинг від 22.08.2012 має Додаток до договору, який є його невід'ємною частиною - Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (надалі - Загальні комерційні умови).

Процентна ставка, відповідно до п.6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів/графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), є змінною.

Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку:

- за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в доларах США, визначених вище, відповідно до пунктів 6.3, та

- відповідно до п.6.4.2. (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Зобов'язання (вказані вище еквіваленти в доларах США) лізингоодержувача на момент доставки об'єкта лізингу будуть виражені у гривнях у Акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору про фінансовий лізинг. Наступні розрахунки у гривнях будуть здійснюватись лізингодавцем та вказуватись у рахунках, що підлягають сплаті лізингоодержувачем.

Лізингоодержувач відповідно до положень п.6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що становлять невід'ємну частину договору, зобов'язався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

Щомісячний платіж здійснюється на рахунок, зазначений лізингодавцем, не пізніше дати, вказаної у Плані відшкодування (п.6.5 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу).

Відповідно до п.4.1. Загальних комерційних умов Порше Лізинг Україна зберігатиме за собою право власності на об'єкт лізингу впродовж всього строку дії Контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг України матиме право розірвати цей контракт / відмовитися від Контракту та вимагати повернення об'єкта лізингу, як зазначено у цьому Контракті).

Після завершення строку дії цього контракту, після сплати останнього лізингового платежу, інших платежів за цим Контрактом та виконання всіх зобов'язань лізингоодержувачем, право власності на об'єкт лізингу перейде до лізингоодержувача (п.4.2. Загальних комерційних умов).

За умовами п.4.4. Загальних комерційних умов лізингоодержувач покриває всі витрати, понесені в результаті експлуатації об'єкта лізингу, включаючи, окрім іншого, витрати, що можуть бути понесені внаслідок дотримання обґрунтованих вимог Порше Лізинг Україна щодо експлуатації та/або передачі об'єкта лізингу.

Строк та закінчення лізингу/розірвання контракту передбачено сторонами у розділі 12 Загальних комерційних умов.

Строк лізингу за цим Контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) (п.12.1 Загальних комерційних умов).

Строк лізингу починається з дати підписання Акта приймання-передачі лізингоодержувачем об'єкта лізингу (п.5.4. Загальних комерційних умов).

Згідно п.12.5 Загальних комерційних умов за згодою сторін цей Контракт може бути розірваний достроково, але не раніше ніж через 12 (дванадцять) місяців з моменту початку перебігу строку лізингу. Таке дострокове закінчення строку лізингу є можливим лише за умови, якщо до моменту такого закінчення лізингоодержувач виконав усі свої зобов'язання, передбачені або пов'язані цим контрактом.

Лізингодавець за умовами договору (п.12.6.) має право в односторонньому порядку розірвати договір, а також на повернення об'єкта лізингу у випадку несплати лізингоодержувачем наступного лізингового платежу у повному обсязі або частково і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів.

Відповідно до п.8.3.1. Загальних комерційних умов, якщо відповідач прострочить виплату орендного платежу більш ніж 10 робочих днів, позивач має право надіслати лізингоодержувачу першу платіжну вимогу в письмовій формі. Якщо відповідач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту першої вимоги, позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 днів із зазначенням нагадування, що після завершення строку здійснення оплати, за умови не здійснення оплати, договір підлягає розірванню (п.12.6.1. Загальний комерційних умов).

У разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 Контракту, відмови лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу, як передбачено п.4.2., лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

Згідно п.12.13 договору у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12. Контракт вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

День, що вважатиметься датою розірвання/відмови від договору визначатиметься позивачем у відповідному повідомленні/вимозі (п.12.7 договору).

Згідно із п.13.1. Загальних комерційних умов лізингу у випадку відмови лізингоодержувача від повернення об'єкту лізингу або затримки у такому поверненні, лізингодавець має право конфіскувати об'єкт лізингу.

Позивач направив на адресу відповідача рахунок - фактуру №00264302 від 06.03.2015 на загальну суму 16 625,25грн., яка складається з відшкодування частини вартості об'єкта лізингу у сумі 7 245,5грн., процентів та комісії у сумі 9 379,75грн., у тому числі податок на додану вартість (а.с.39).

Матеріали справи містять листи нагадування про несплату виниклої заборгованості:

лист від 04.02.2015 (лист отримано відповідачем 18.02.2015, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №988),

лист від 17.02.2015 (лист отримано відповідачем 25.02.2015, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №576),

лист від 04.03.2015 (лист отримано відповідачем 01.04.2015, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №140),

лист від 18.03.2015 (лист отримано відповідачем 01.04.2015, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №377).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення становить більше 30 днів.

Право наймодавця відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі передбачено також статтею 782 ЦК України.

День, що вважатиметься датою припинення/розірвання контракту, визначається наймодавцем у відповідному повідомленні/вимозі. У разі припинення дії контракту/розірвання контракту наймодавець надсилає наймачу письмове повідомлення про припинення дії/розірвання. Таке повідомлення вимога надсилається наймодавцем на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням наймача. У випадку неотримання наймачем повідомлення/вимоги через відсутність за адресою/повернення через закінчення строку зберігання, наймач вважається належним чином повідомленим (п.12.7 Умов лізингу).

Лист від 03.04.2015 (третє нагадування про несплату) та вимога про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу, повідомлення про відмову від договору направлені на адресу відповідача 08 квітня 2015 року.

Проте, конверт із вимогою повернено на адресу позивача 18.05.2015 за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с.47-49).

Таким чином, з урахуванням наведених вище положень п.п. 12.7, 12.13, договір фінансового лізингу вважається розірваним на десятий робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу відповідача, тобто датою припинення договору є 21.04.2015.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з заявою про вчинення виконавчого напису.

16 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис (а.с.50), яким зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1:

- повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" транспортний засіб марка - Vokswagen, модель - Tiquan FL 2/0 TSI, шасі НОМЕР_4, 2012 року виробництва, двигун № НОМЕР_1, колір бежевий, державний номер -НОМЕР_5, вартістю 406 915,08грн., що було передано в користування на умовах фінансового лізингу за договором про фінансовий лізинг №00005652 від 22.08.2015. виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №655,

за невиплачену в період з 13 січня 2015 по 03 квітня 2015 року заборгованість у розмірі - 38582,65грн. - несплачені лізингові платежі, 548,83грн. - штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів, а всього - 42 131,48грн.

Матеріали справи не містять доказів відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань по оплаті лізингового платежу за березень 2015 року, наявність боргу відповідача по сплаті лізингового платежу у сумі 7 291,26грн., припинення дії договору фінансового лізингу, що і є причиною спору.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом (частина перша статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Згідно зі статтею 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (стаття 759 Цивільного кодексу України).

Статтею 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст.193 ГК України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України та п.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Обов'язок своєчасної сплати лізингових платежів лізингоодержувачем передбачено умовами договору фінансового лізингу, підпунктом 3 ч.2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Враховуючи умови договору фінансового лізингу (п.6.5. договору), строк оплати лізингового платежу за спірний період є таким, що настав.

Доказів сплати лізингового платежу за березень 2015 року у повному обсязі відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу не спростував.

За наведеного, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 7 291,26 грн.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.8.1. Умов лізингу наймач зобов'язаний негайно повідомляти наймодавця про будь-яку передбачувану затримку оплати платежів та інших платежів або прострочення, що вже відбулося. Вищезгадане повідомлення як таке не вважається підставою для продовження строку здійснення платежу.

У випадку прострочення сплати лізингового платежу та/або будь-якого іншого платежу за контрактом, до наймача, відповідно до п.8.2 Умов, застосовуються наступні санкції:

- пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати орендного платежу та/або будь-якого іншого платежу (п.8.2.1. Умов).

За правилами ст. 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

В силу дії ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач нарахував та просить стягнути пеню у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу у сумі 305,63грн. за період з 15.03.2015 по 14.08.2015.

Перевіркою здійсненого розрахунку пені встановлено, що позивачем невірно визначено кількість днів прострочки виконання зобов'язання. Отже, вимога позивача про стягнення пені підлягає частковому задоволенню за період з 16.03.2015 по 14.08.2015 у сумі 303,64грн. (7 291,26грн. х10%365х152дн).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних, які нараховані у сумі 91,69грн. за період з 15.03.2015 по 14.08.2015 та втрати від інфляції у сумі 9 354,68грн. за період з березня 2015 року по липень 2015 року включно.

Розрахунок трьох відсотків річних за період прострочки з 16.03.2015 по 14.08.2015: 7 291,26грн. х3%:365х152дн. = 91,09грн.

При обчисленні суми втрат від інфляції позивачем допущена арифметична помилка, отже вимога про стягнення втрат від інфляції підлягає частковому задоволенню в сумі 2064,24грн. (7 291,26грн. х 128,31115518% = 9355,50 грн. - 7 291,26грн.).

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 9 750,23грн. (7 291,26грн. - основний борг + 303,64грн. - пеня + 91,09грн. - три відсотки річних + 2 064,24грн. - сума втрат від інфляції).

Також позивачем заявлена вимога про стягнення збитків в сумі 354 211,11грн., які складаються із матеріальних витрат (прямі збитки) у сумі 21 244,5грн. та упущеної вигоди у сумі 332 966,61 грн.

Згідно наведеного в позовній заяві розрахунку реальні (прямі) збитки складаються з:

5 344,5грн. (2344,5грн. + 3 000,00грн.) - грошові кошти, сплачені товариству з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" за супроводження останньою процедури вчинення виконавчого напису щодо повернення лізингових платежів та повернення об'єкту лізингу;

3 900,00грн. з урахуванням податку на додану вартість - грошові кошти, які сплачені позивачем за вчинення виконавчого напису;

9 600,00грн. грошові кошти, сплачені за отримання від товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Тріпл Сі" юридичних послуг з підготовки та подання заяви про вчинення злочину та оголошення об'єкту лізингу у розшук;

12 000,00грн. з урахуванням податку на додану вартість - витрати пов'язані з оплатою послуг по юридичному консультуванню підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді. Загальна сума реальних збитків - 30 844,5грн.

При укладанні договору лізингу сторони домовились, що незалежно від завершення виконання цього договору або проведення операцій, запланованих в рамках цього договору, усі витрати та збитки (включаючи ті з них, що пов'язані з виплатою гонорарів за юридичні та фінансові консалтингові послуги), завдані у зв'язку з укладанням або виконанням цього контракту, а також операціями запланованими в рамках виконання цього контракту, відшкодовуються стороною, яка завдала такі збитки (п.16.1. Контракту).

Вимога позивача про стягнення з відповідача суми 5 344,5грн. обґрунтована посиланням на договір №б/н про надання послуг з повернення майна (об'єктів лізингу) від 03.02.2011, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (виконавець), відповідно до п.1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по здійсненню діяльності, спрямованої на забезпечення повного та своєчасного виконання умов договорів лізингу, укладених між замовником та лізингоодержувачами, щодо повернення/вилучення об'єктів лізингу, що належать замовнику.

30.04.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" та товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" був складений акт №41 приймання-передачі послуг до договору про надання послуг з повернення майна (об'єктів лізингу) від 03.02.2011 за період з 01.04.2015 по 30.04.2015 на загальну суму 198 032,49грн. та акт №42 приймання-передачі послуг до договору про надання послуг з повернення майна (об'єктів лізингу) від 29.05.2015 на загальну суму 168 732,26грн.

Згідно акту №41 від 30.04.2015 вартість наданої товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" послуги, спрямованої на забезпечення повного та своєчасного виконання умов договору лізингу, укладеного між позивачем та відповідачем складає 2 344,5грн. з урахуванням податку на додану вартість, а згідно акту №42 від 29.05.2015 - 3 000,00грн..

Позивач надав товариству з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" рахунки на оплату №129 від 30.04.2015 на загальну суму 198 032,49грн. та №157 від 29.05.2015 на загальну суму 168 732,26грн., які були оплачені позивачем 08.05.2015 згідно платіжного доручення №50022379 на суму 198 032,49грн. та згідно платіжного доручення №50022811 від 04.06.2011 на суму 168 732,26грн.

Між тим, акти №41 від 30.04.2015, №42 від 29.05.2015 приймання-передачі послуг не містять переліку послуг, які були надані позивачу та вартість кожної послуги окремо; не зазначено, яким чином відбувалося супроводження процедури вчинення виконавчого напису. Позивачем не доведено в установленому порядку, що ці витрати мають обов'язковий характер для відповідача, а розмір збитків знаходиться в безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань з повернення транспортного засобу та сплати спірного лізингового платежу.

Отже, вимога позивача про стягнення суми 5 344,5 грн. у якості збитків є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Порядок вилучення об'єкта лізингу врегульовано п.13. договору.

Лізингоодержувач зобов'язаний в строки, встановлені Порше Лізинг Україна, повернути об'єкт лізингу Порше Лізинг Україна у всіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, розірвання контракту, крім випадку, коли лізингоодержувач набуває право власності на об'єкт лізингу відповідно до умов контракту. Якщо лізингоождержувач відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкта лізингу, Порше Лізинг Україна має право вилучити (повернути) об'єкт лізингу без попередньої згоди лізингоодержувача (п.13.1. договору).

У разі, якщо лізингоодержувач не зможе здійснити свої права на вилучення (повернення), як передбачено у пункті 13, вона матиме право на вилучення об'єкту лізингу у лізингоодержувача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса (п.13.7 договору).

16 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. було вчинено виконавчий напис №655 про повернення об'єкта лізингу за невиплачену в період з 13.01.2015 по 03.04.2015 заборгованість у сумі 42 131,48грн., яким зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" транспортний засіб VW Tiquan FL 2/0 TSI, шасі НОМЕР_4, 2012 року виробництва, колір - бежевий, державний номер - НОМЕР_2, вартістю 406 915,08грн. (а.с.50).

Приватний нотаріус Маринець О.С. виставила позивачу рахунок №36 від 16.06.2015 на загальну суму 19 500 грн. за вчинення нотаріальних дій по договорам ФЛ 00009854, 00009982, 00005652, 00007206, 00002938, 00004287.

На підставі рахунку №36 від 16.06.2015 за вчинення нотаріальних дій (вчинення виконавчих написів у тому числі і за договором №00005652) позивачем сплачено сума 19 500,00грн. згідно платіжного доручення №50023077 від 18.06.2015 (а.с.65).

Таким чином, сума, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача за вчинення виконавчого напису складає 3 250,00грн. (19 500,00:6).

Безпідставною є вимога позивача про стягнення суми 9 600,00грн. - грошові кошти, сплачені за отримання від товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Тріпл Сі" юридичних послуг з підготовки та подання заяви про вчинення злочину та оголошення об'єкту лізингу у розшук.

Відповідно до договору про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Тріпл Сі" (Агентство), замовник доручає, а Агентство приймає на себе зобов'язання надати замовнику юридично-консультаційні послуги відповідно до умов договору, а замовник - прийняти і оплатити їх.

Відповідно до п.3.5.3. договору Агентство ініціює відкриття кримінальної справи проти посадовців лізингоодержувача/фізичної особи- лізингоодержувача у разі перешкоджання ними здійсненню виконавчого провадження. Ця дія зі стягнення заборгованості потребує додаткового узгодження із замовником (додаток №4).

На виконання умов цього пункту позивачем надано Витяг з кримінального провадження № 0006217 відповідно до змісту якого 21.04.2015 невстановлена особа, знаходячись по вул. Туполева, 19, що в м. Києві, незаконно заволоділа транспортним засобом "Фольцваген" Тігуан, 2012 року випуску, р.н. НОМЕР_2. Особа, яку повідомлено про підозру у Витягу не зазначена.

Вартість юридично - консультаційних послуг, передбачених п.3.5.3. договору, становить 24 000,00грн. без урахування податку на додану вартість (п.6.1.3. договору від 21.06.2012).

Між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Тріпл Сі" складені акти наданих послуг №225/1 від 21 червня 2015 року на суму 3 200,00грн. (по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 вартість послуги складає 1 600,00грн.), та акт №240 від 26.06.2015 на суму 12 800,00грн. (по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 вартість послуги складає 6 400,00грн.) (а.с.73,76).

На підставі рахунків №225/1 від 21.06.2015 та №240 від 26.06.2015 позивачем було сплачено 8 000,00грн., без урахування податку на додану вартість (платіжні доручення №50000523 від 13.07.2015, №50000524 від 13.07.2015).

Надані до матеріалів справи акти наданих послуг містять загальне формулювання наданих послуг: ініціювання кримінального провадження по клієнту ОСОБА_1 (акт №225/1 від 21 червня 2015 року) та юридично-консультаційні послуги - супроводження кримінального провадження (акт №240 від 26.06.2015).

Відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи, перелік яких наведено в ст. 17 цього Закону. До таких виконавчих документів відносяться і виконавчі написи нотаріусів (п.4 ч.2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" передбачена ст. 90 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст. 90 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи іншим чином порушує вимоги закону про виконавче провадження, державний виконавець складає акт про порушення і звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вчиненого приватним нотаріусом виконавчого напису від 16.06.2015. Відповідно, жодних виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису не проводилось, акт про порушення відповідачем Закону про виконавче провадження не складався, повідомлення до правоохоронних органів про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності не направлялось.

Також позивачем до складу збитків віднесені витрати у сумі 12 000,00грн. з урахуванням податку на додану вартість, пов'язані з оплатою послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма Вернер і партнери" (виконавець) здійснює надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (замовнику) юридичних послуг стосовно питань, пов'язаних з поточною господарською діяльністю замовника. Види, зміст, обсяг, строки та умови надання конкретних послуг погоджуються сторонами в кожному випадку письмово шляхом підписання додаткових угод, які є невід'ємною частиною договору (п.1.1 договору №17/2010 від 09.06.2010 року).

15.01.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма Вернер" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (замовник) укладена додаткова угода №47 до договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма Вернер" надало позивачу рахунок №560 від 04.09.2015 на оплату вартості юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях відповідно до договору на суму 10 000,00грн.

Надання юридичних послуг на суму 10 000,00грн. підтверджується актом №557 до договору від 04.09.2015.

Вартість юридичних послуг оплачена позивачем згідно платіжного доручення №50024423 на суму 10 000,00грн.

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

Заявлена до стягнення сума витрат на оплату юридичних послуг не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу (постанова Вищого господарського суду України від 13.04.2010 № 05/248-09).

Така ж правова позиція викладена у висновках Вищого господарського суду України від 14.01.2014 № 010-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків".

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №№6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення збитків у вигляді юридично - консультаційних послуг згідно договору від 21.06.2012 та юридичних послуг згідно договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010 року.

Задоволенню підлягає лише вимога позивача про стягнення витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису - 3 250,00грн.

Товариство просить стягнути з відповідача упущену вигоду, яка складається з процентів та комісії, нарахованих за період з 15.04.2015 по 15.08.2019 у сумі 332 966,61грн. Відповідно до Плану відшкодування витрат, який є невід'ємною частиною договору, відповідачем несплачені проценти та комісії за фактичний період користування об'єктом лізингу до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань (до строку повного виконання). Також позивач посилається на відсутність можливості передати об'єкт лізингу у повторний лізинг чи продати його.

За розрахунком позивача упущена вигода включає в себе суму процентів та комісії, яка зазначена в Плані відшкодування.

До складу лізингового платежу, відповідно до п.6.1. договору, відносяться: відсотки за користування обсягом фінансування; частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частині вартості об'єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з контрактом.

Відповідно до п.12.9 договору, у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу як передбачено п.4.2., а також якщо Порше Лізинг вимагає повернення об'єкта лізингу відповідно до інших умов контракту лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкти лізингу за власний рахунок у відмінному робочому стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна, впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. У цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між вартістю об'єкта лізингу (тобто суму грошових коштів, що було фактично отримана Порше Лізинг Україна в результаті продажу об'єкта лізингу або, якщо об'єкт лізингу залишився у власності Порше Лізинг Україна, ринковою вартістю об'єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг Україна та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем. Зобов'язання щодо оплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем в тому числі після закінчення строку лізингу (п.12.9 контракту).

З наведеного вбачається, що відповідач, зобов'язаний сплатити різницю між вартістю об'єкта лізингу та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно контракту. При визначенні різниці між вартістю об'єкта лізингу та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, позивач зобов'язаний врахувати грошові кошти, отримані в результаті продажу об'єкта або, якщо об'єкт лізингу залишився у власності позивача - ринкову вартість об'єкта лізингу.

При визначенні розміру упущеної вигоди позивачем не враховані наведені вище положення договору.

Також, позивачем не обґрунтовано та не доведено підстав для нарахування збитків у вигляді упущеної вигоди, не подано доказів на підтвердження реальної можливості щодо отримання доходів від користування транспортним засобом згідно з договором фінансового лізингу. Пред'явлена вимога про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані ним в разі використання транспортного засобу.

Позивачем не доведено, що він міг і повинен був отримати вищезазначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості отримати прибуток станом на дату звернення з позовом до суду та унеможливлює отримання такого прибутку на майбутнє - по серпень 2019 року. Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку, однак такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення збитків (упущеної вигоди).

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 13 000,23 грн. (основний борг у сумі 7 291,26грн., пеня у сумі 303,64грн., три відсотки річних у сумі 91,09грн., втрати від інфляції у сумі 2 064,24грн., витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису у сумі 3 250,00грн.). В решті позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Так, за статтею 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (редакція діяла станом на дату звернення з позовом до суду).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивач подав до суду позовну заяву із сумою позову у розмірі 371 254,37грн., відповідно сума судового збору, яка підлягає оплаті становить 7 425,08 грн. (371 254,37грн. х 2%).

До позовної заяви додано платіжне доручення №50024190 від 21.08.2015 на суму 7 617,10 ( а.с.17), відповідно позивачем надмірно сплачений судовий збір у сумі 192,02грн.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (пункт 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір").

Оскільки позивачем не подавалася заява про повернення надмірно сплаченого судного збору, надмірно сплачений судовий збір у сумі 192,02 грн. господарським судом не повертається, що не позбавляє позивача права звернутися із відповідною заявою в загальному порядку.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог - 260,00грн.

Керуючись ст.ст.1, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, 1В, офіс "В") основний борг у сумі 7 291,26грн., пеню у сумі 303,64грн., три відсотки річних у сумі 91,09грн., втрати від інфляції у сумі 2 064,24грн., витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису у сумі 3 250,00грн., витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 260,00 грн., про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Н.М.Євстигнеєва

Повне рішення складено, - 12.11.2015