РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015Справа №910/17688/15
За позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпротурист»

до Фонду державного майна України

про визнання договору недійсним

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

Від позивача - Шумейко Ю.О., представник за довіреністю;

Від відповідача - Радоуцька І.О., представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Дніпротурист» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України про визнання недійсним договору зберігання, укладений від 08.12.2014р. між Державним підприємством «Адміністративно-господарське підприємство» та Фондом державного майна України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір зберігання від 08.12.2014р. є недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, відомості, які зазначені у ньому не відповідають дійсності, договір укладений з порушенням норм Цивільного кодексу України, законів України «Про Фонд державного майна України», «Про управління об'єктами державної власності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001р. №127.

Відповідач проти позову заперечив, послався на те, що підстав для визнання договору зберігання недійсним з підстав викладених у позові немає. Станом на час вирішення справи Державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України 25.05.2015 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно - будівлю готелю «Рассвет» загальною площею 11650,7 кв.м, розташовану у місті Дніпропетровську на вул. Фучика, 30 за державою в особі Фонду державою майна України на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2012р. №20/5005/16045/2011.

Ухвалою суду від 10.09.2015р. за клопотанням позивача продовжено строк розгляду справи, на підставі ст. 69 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2014 року між Державним підприємством «Адміністративно-господарське підприємство» (надалі - Зберігач) та Фондом державного майна України (надалі - Орган управління) був укладений договір зберігання (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. даного Договору передбачено, що Орган управління передає, а Зберігач приймає нерухоме майно - будівлю готелю «Рассвет» (літ.А-7, АІ-2, АІІ-2, АІІІ, а, а-1), загальною площею 11 650,7 кв.м. (надалі - майно), що розташована у м. Дніпропетровську по вул. Фучика, 30 та зобов'язується зберігати і повернути цей об'єкт в схоронності та в установлені цим Договором терміни.

Відповідно до Акта приймання-передачі від 08.12.2014р. Зберігач прийняв на збереження державне майно.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

По суті спору судом встановлені наступні фактичні обставини.

Так, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2012р. у справі №20/5005/16045/2011 за позовом заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Дніпротурист", Відповідача-2: Дніпропетровської міської ради, відповідача-3 Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації; третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 Приватне акціонерне товариство «Укрпрофтур»; третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 Федерація професійних спілок України про визнання незаконним і скасування рішення та визнання права власності на нерухоме майно було вирішено:

припинити провадження в частині позовних вимог про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 27.04.04 Дніпропетровському обласному закритому акціонерному товариству по туризму та екскурсіях "Дніпротурист" на будівлю готелю «Рассвет», та про скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстрацію права власності Дніпропетровського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Дніпротурист" на нерухоме майно - будівлю готелю «Рассвет» (літ. А-7, АІ-2, АІІ-2, АІІІ, а, а-1) розташовану у місті Дніпропетровську по вул. Фучика, 30 .

Решту позовних вимог заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити повністю:

визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.04.04 року №978 "Про оформлення права власності Дніпропетровському обласному закритому акціонерному товариству по туризму та екскурсіях "Дніпротурист" на об'єкт нерухомого майна за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Фучика, 30. "

визнати за державою в особі Фонду державного майна України право державної власності на нерухоме майно - будівлю готелю «Рассвет» (ліг. А-7, А1-2, АІІ-2, АІІІ, а, а-1), загальною площею 11650,7 кв.м, що розташована у місті Дніпропетровську по вул. Фучика, 30 .

витребувати у власність держави в особі Фонду державного майна України з незаконного володіння Приватного акціонерного товариства "Дніпротурист" нерухоме майно - будівлю готелю «Рассвет» (літ. А-7, А1-2, АІІ-2, АІП, а, а-1) загальною площею 11650,7 кв.м., розташовану у місті Дніпропетровську по вул. Фучика, 30.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.06.2013 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2012 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.03.2014 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2012 року також залишено без змін.

Також, станом на час розгляду справи постановою Вищого господарського суду України від 02.09.2015 касаційну скаргу ПрАТ «Дніпротурист» залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2015 залишено без змін у справі № 20/5005/16045/2011 за заявою про перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2012 за нововиявленими обставинами.

Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 09.08.2013 було відкрито виконавче провадження по виконанню наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2013 у справі №20/5005/16045/2011 з приводу витребування у власність держави в особі Фонду з незаконного володіння ПрАТ «Дніпротурист» нерухомого майна - будівлю готелю «Рассвет» (літ. А-7, АІ-2, АІІ-2, АІІІ, а, а-1) розташовану у місті Дніпропетровську на вул. Фучика, 30.

У зв'язку з тим, що рішення суду боржником самостійно виконано не було, державним виконавцем було призначено виконавчі дії з примусового виконання рішення суду.

Так, за Актом від 08.12.2014р. про вилучення у боржника предметів, зазначених у рішенні суду та актом від 08.12.2014 р. передачі стягувачу, вилучених у боржника предметів, зазначених у рішенні суду, рішення згідно з виконавчим документом було виконано фактично, на підставі чого державним виконавцем виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого документу було закінчено по п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням, про що винесено відповідну постанову від 10.12.2014 року.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 26.05.2015р. за №38115761., нерухоме майно - будівля готелю «Рассвет» загальною площею 11650,7 кв.м, розташована у місті Дніпропетровську на вул. Фучика, 30, зареєстровано за державою в особі Фонду державного майна України за заявою від 15.05.2015р.

Відповідно до наказу Фонду від 09.10.2014 №2414 «Про заходи щодо повернення у власність держави за рішенням суду майна загальносоюзних громадських об'єднань (організацій) колишнього Союзу PCP» начальники регіональних відділень Фонду за місцем розташування майна мають забезпечити його збереження.

Під час виконавчого провадження, з метою збереження зазначеного майна був укладений договір зберігання з ДП «Адміністративно-господарське підприємство», в особі директора Малашенко І. В. з однієї сторони та Фондом, в особі представника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області - Пеки Анастасії Ігорівни, яка діяла на підставі довіреності від 27.10.2014 №303 з іншої сторони.

Відповідно до преамбули Договору, вказаний договір укладений саме в рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення та наказу господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2012р. по справі №20/5005/16045/2011 на підставі складеного акту державного виконавця.

Оскаржуючи спірний договір зберігання Позивач, не будучи стороною вказаного договору вказує зокрема на те, що в п. 1.2 Договору при укладенні Договору у сторін ніякої інформації щодо даних бухгалтерського обліку не було, тому укладення зазначеного договору є передчасним.

Вказані доводи, як підстава для визнання договору недійсним не беруться судом до уваги, в силу наступного.

Відповідно до п. 1.2 Договору зберігання вартість державного майна визначається на підставі даних бухгалтерського обліку, наданих ПрАТ «Дніпротурист» станом на ___ і відображається а Акті приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього Договору.

В акті приймання-передачі вартість державного майна від 08.12.2014 не визначена.

Відповідно ж до додаткової угоди від 09.12.2014 до Договору зберігання орієнтовна ринкова вартість об'єктів державної власності визначена суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 станом на 08.12.2014р. і складає 83 549 000 грн. (вісімдесят три мільйони п'ятсот сорок дев'ять тисяч гривень).

Відповідно до ст. 944 ЦК України зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Відповідно до п. 1.3 Договору Зберігач не має права без згоди Органу управління користуватися майном, переданим йому на зберігання, а також не має передавати його у користування іншій особі.

Відповідно до листа від 09.12.2014р. №182-01/14 ДП «Адміністративно-господарське підприємство» звернулося до Позивача з проханням надати Зберігачу звіти за поточний період, штатний розклад та відомості облікового складу працівників готелю «Рассвет» станом на 08.12.2014р.

На думку Позивача, ДП «Адміністративно-господарське підприємство» безпідставно, відповідно до листа просило надати інформацію про бухгалтерські звіти за поточний період, штатний розклад та відомості облікового складу працівників готелю «Рассвет», оскільки за договором Зберігач не має право здійснювати господарську діяльність та взагалі користуватися майном.

Вказані доводи також визнані судом необґрунтованими, оскільки договір укладений в рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення та наказу господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2012р. по справі №20/5005/16045/2011 на підставі складеного акту державного виконавця, а відтак направлення вказаного листа є логічними діями Зберігача.

Позаяк, вказані дії не стосуються предмета спору та не є підставою для визнання договору недійсним.

Щодо посилання Позивача не невідповідність п. 2.5 Договору розділу договору «Зберігач зобов'язаний» та «Зберігач має право».

Суд вказує, що підставою для визнання договору недійсним є невідповідність змісту договору вимогам закону, а не його форми.

Щодо інших підстав визначених Позивачем для визнання договору недійсним зазначених у позовній заяві, суд вказує наступне.

З тексту позовної заяви вбачається, що Позивачу є незрозумілим певні пункти Договору, у Позивача виникають певні питання по договору (як вказано у тексті позовної заяви), проте Позивач не обґрунтовує невідповідність вимогам закону зміст договору та жодним чином не доводить підстав для визнання договору недійсним.

Договір є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК України).

Укладаючи Договір зберігання сторони були вільними в укладені договору та визначенні (погодженні) його умов, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін.

Так, відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору (як дво- або багатостороннього правочину) становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, виходячи з даної норми у зміст договору, крім погоджених сторонами умов, входять і ті положен ня (умови), які приймаються ними як обов'язкові в силу чинного цивільного законодавства. Тобто в договорі немає потреби дублювати положення, які є загальними для даного виду договору і передбачені у відповідних нормативних актах, оскільки сторони повинні керуватися ними незалежно від того, включені вони в договір чи ні, та в незалежності від того в якому розділі договору вони розміщені.

Таким чином, як було зазначено раніше у статті 203 ЦК України мова йде про відповідність закону саме змісту правочину, а не його форми.

Щодо строку дії Договору.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України та частини 2 статті 180 ГК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 3 статті 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Структурно-системний аналіз положень ГК України та ЦК України свідчить, що законодавець прямо зазначає перелік істотних умов того чи іншого виду господарського договору.

Як підтверджується матеріалами справи, в оспорюваному договорі у відповідності до вимог чинного законодавства сторонами було визначено всі його істотні умови.

Відповідно до п. 3.1 Договору цей договір вступає в силу з дня його підписання і діє до прийняття та реалізації іншого управлінського рішення.

Відповідно до ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Таким чином норма п. 3.1 Договору не суперечить вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013р. №11 за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Тобто, укладаючи договір сторони були вільними в укладені договору та визначенні (погодженні) його умов, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін.

Щодо обсягу цивільної дієздатності, суд вказує наступне.

Договір зберігання укладений від імені Фонду державного майна України в особі представника Пеки А.І., яка діє на підставі довіреності №303 від 27.10.2014р.

Спірний Договір був укладений на підставі листа від 17.09.2014р. №15-4581/0/2-14 Дніпропетровської обласної державної адміністрації, листа-погодження від 01.12.2014р. №180-01/14 державного підприємства «Адміністративно-господарське підприємство» Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення та наказу господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2012р. по справі №20/5005/16045/2011 на підставі складеного акту державного виконавця.

Відповідно до довіреності №303 від 27.10.2014, яка видана заступнику начальника відділу правового забезпечення майна України по Дніпропетровській області Пені Анастасії Ігорівні Фонд державного майна України уповноважив даного представника представляти Фонд під час виконавчого провадження від 09.08.2013р. №39313107 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2013р. №20/5005/16045/2011 стосовно витребування у власність держави в особі Фонду держаного майна України з незаконного володіння ПАТ «Дніпротурінвест» нерухомого майна, а саме будівлі «Рассвет». З усіх питань, пов'язаних з прийманням майна, яке повертається у державну власність, а саме будівлі готелю «Рассвет».

Отже, зважаючи, що спірний договір укладений в рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення та наказу господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2012р. по справі №20/5005/16045/2011 щодо витребування майна у власність держави, а довіреність видана представнику Пені А.І. Фондом саме щодо представлення інтересів Фонду під час виконавчого провадження з виконання наказу від 20.06.2013р №20/5005/16045/2011, то слід вважати, що договір укладений уповноваженою особою, а представник мав необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відтак, Позивач не надав доказів на підтвердження недійсності Договору зберігання. Таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 05.11.2015

Суддя І.І. Борисенко