РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015Справа №910/24846/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім - "Фрегат" в особі філії "Адел", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Успішні люди", м. Київ

про стягнення грошових коштів в розмірі 10 794,84 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача Рябець А.О. (представник за довіреністю)

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 10 листопада 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім - "Фрегат" в особі філії "Адел", 18 вересня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 18 вересня 2015 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Успішні люди" про стягнення грошових коштів в розмірі 10 794,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором поставки № 5 від 30.01.2015 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки не оплатив в повному обсязі позивачу, як продавцю, суму поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 року (суддя Комарова О.С.) прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 910/24846/15, розгляд справи призначено на 13.10.2015 року.

Представники сторін у судове засідання 13.10.2015 року не з'явились, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконали, про причини неявки до суду не повідомили, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 13.10.2015 року розгляд справи відкладено на 10.11.2015 року.

В судовому засіданні 10.11.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення по суті спору, а також подав заяву про долучення документів до матеріалів справи та пояснення, в яких просить вважати суму, зазначену в позовній заяві в розмірі 513,49 грн., як фактичну неоплачену по видатковій накладній № РН-0004629, а не загальну суму заборгованості по зазначеній видатковій накладній.

Представник відповідача в судове засідання 10.11.2015 року не з'явився, вимог ухвали не виконав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, правами передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім - "Фрегат" в особі філії "Адел" (надалі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Успішні люди" (надалі - покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 5 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - договір), за умовами якого продавець передає, а покупець приймає та оплачує на умовах і в порядку, передбачених цим договором, товар в асортименті, в кількості та за цінами, вказаними в специфікаціях та/або накладних, надалі - товар. Підписані сторонами специфікації та накладні є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, право власності на товар переходить від продавця до покупця на підставі підписання уповноваженими представниками сторін накладної, що засвідчує факт передачі товару .

В розділі 5 договору сторони погодили, що ціна кожної партії товару вказується в підписаних сторонами специфікаціях та накладних. Сума договору відповідає загальній сумі усіх накладних, на підставі яких покупець отримав товар від продавця за період дії даного договору. Оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування на розрахунковий рахунок продавця коштів в національній валюті України за кожну поставлену партію Товару, протягом 14 календарних днів з дати отримання Товару. Днем здійснення платежу вважається дата зарахування коштів затриманий товар на рахунок продавця.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати товару, покупець зобов'язаний сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний календарний день прострочення платежу, та відшкодувати всі збитки в повному обсязі нанесені продавцю неналежним виконанням покупцем умов даного договору.

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2016 року (п. 8.1. договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору продавець передав, а покупець прийняв товар на загальну суму - 15 998,55 грн., що підтверджується видатковими накладними №№ РН-0004629 від 12.02.2015 року на суму 5632,77 грн., РН-0004631 від 12.02.2015 року на суму 2 978,34 грн., PH-0004632 від 12.02.2015 року на суму 1 873,00 грн., РН-0004731 від 12.02.2015 року на суму 1 416,02 грн., РН-0004630 від 12.02.2015 року на суму 3023,90 грн., РН-0004633 від 12.02.2015 року на суму 912,76 грн., РН-0004634 від 12.02.2015 року на суму 161,76 грн., при цьому, позивач вказує, що відповідач лише частково розрахувався за товар, зокрема на суму - 6263,54 грн. та повернув частину товару на суму - 2954,16 грн., а відтак, за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість за договором в розмірі 6780,85 грн. грн., тобто 15 998,55 грн. (сума поставленого товару) - 6263,54 грн. (сума частково оплаченого товару) - 2954,16 грн. (сума повернутої частини товару).

Позивач зазначає, що внаслідок неоплати відповідачем в повному обсязі вартості отриманого по видатковим накладним товару, звернувся до відповідача з претензією № 28 від 22.06.2015 року з проханням сплатити суму заборгованості за отриманий на підставі договору поставки № 5 від 30.01.2015 року спірний товар (копія претензії наявна в матеріалах справи), яка була отримана відповідачем 25.06.2015 року, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача на зазначеній претензії. Проте, відповідач залишив претензію позивача про сплату заборгованості без відповіді та задоволення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, 30.01.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 5, за умовами п. 1.1. якого продавець передає, а покупець приймає та оплачує на умовах і в порядку, передбачених цим договором, товар в асортименті, в кількості та за цінами, вказаними в специфікаціях та/або накладних, надалі - товар. Підписані сторонами специфікації та накладні є невід'ємною частиною цього договору.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 15 998,55 грн., що підтверджується видатковими накладними №№ РН-0004629 від 12.02.2015 року на суму 5632,77 грн., РН-0004631 від 12.02.2015 року на суму 2 978,34 грн., PH-0004632 від 12.02.2015 року на суму 1 873,00 грн., РН-0004731 від 12.02.2015 року на суму 1 416,02 грн., РН-0004630 від 12.02.2015 року на суму 3023,90 грн., РН-0004633 від 12.02.2015 року на суму 912,76 грн., РН-0004634 від 12.02.2015 року на суму 161,76 грн., які підписані та скріплені печатками обох сторін без будь-яких зауважень та заперечень.

Як стверджує позивач, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач належним чином не виконав, в передбаченому договором порядку та строк в повному обсязі не здійснив оплату поставленого йому товару, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 6780,85 грн. (15 998,55 грн. (сума поставленого товару) - 6263,54 грн. (сума частково оплаченого товару) - 2954,16 грн. (сума повернутої частини товару) = 6780,85 грн.).

Факт заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 6780,85 грн. також підтверджується підписаним обома сторонами без заперечень Актом звірки взаєморозрахунків станом за період з 01.01.2015 року по 20.07.2015 року, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 6780,85 грн.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки в розмірі 6780,85 грн.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочення зобов'язання в розмірі 1 994,13 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 1 918,98 грн. та 3% річних в розмірі 100,88 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Як вже було зазначено судом вище, в п. 6.2. договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати товару, покупець зобов'язаний сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний календарний день прострочення платежу, та відшкодувати всі збитки в повному обсязі нанесені продавцю неналежним виконанням покупцем умов даного договору.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені підлягають задоволенню частково в сумі 1 986,87 грн., відповідно до наведеного нижче розрахунку, оскільки позивачем при розрахунку пені не вірно визначено період нарахування пені:

- за видатковою накладною № РН-0004629 від 12.02.2015 року на суму заборгованості 513,49 грн. сума пені становить 150,46 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
513,4927.02.2015 - 03.03.2015519.5000 %2,74
513,4904.03.2015 - 25.08.201517530.0000 %147,72

- за видатковою накладною № РН-0004631 від 12.02.2015 року на суму заборгованості 2978,34 грн. сума пені становить 872,69 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
2978,3427.02.2015 - 03.03.2015519.5000 %15,91
2978,3404.03.2015 - 25.08.201517530.0000 %856,78

- за видатковою накладною № РН-0004632 від 12.02.2015 року на суму заборгованості 1873,00 грн. сума пені становить 548,81 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
1873,0027.02.2015 - 03.03.2015519.5000 %10,01
1873,0004.03.2015 - 25.08.201517530.0000 %538,81

- за видатковою накладною № РН-0004731 від 12.02.2015 року на суму заборгованості 1416,02 грн. сума пені становить 414,91 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
1416,0227.02.2015 - 03.03.2015519.5000 %7,57
1416,0204.03.2015 - 25.08.201517530.0000 %407,35

Таким чином, загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1986,87 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 7,26 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 100,32 грн., згідно наведеного нижче розрахунку, оскільки позивачем при розрахунку 3% річних не вірно визначено період нарахування 3% річних:

- за видатковою накладною № РН-0004629 від 12.02.2015 року на суму заборгованості 513,49 грн. сума 3% річних становить 7,60 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
513,4927.02.2015 - 25.08.20151803 %7,60

- за видатковою накладною № РН-0004631 від 12.02.2015 року на суму заборгованості 2978,34 грн. сума 3% річних становить 44,06 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
2978,3427.02.2015 - 25.08.20151803 %44,06

- за видатковою накладною № РН-0004632 від 12.02.2015 року на суму заборгованості 1873,00 грн. сума 3% річних становить 27,71 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
1873,0027.02.2015 - 25.08.20151803 %27,71

- за видатковою накладною № РН-0004731 від 12.02.2015 року на суму заборгованості 1416,02 грн. сума 3% річних становить 20,95 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
1416,0227.02.2015 - 25.08.20151803 %20,95

Таким чином, загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 100,32 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 0,56 грн. позивачу належить відмовити.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 1850,13 грн., згідно наведеного нижче розрахунку, оскільки позивачем при розрахунку інфляційних втрат не вірно визначено період нарахування інфляційних втрат:

- за видатковою накладною № РН-0004629 від 12.02.2015 року на суму заборгованості 513,49 грн. сума інфляційних втрат становить 140,10 грн.:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
27.02.2015 - 25.08.2015513,491,273140,10

- за видатковою накладною № РН-0004631 від 12.02.2015 року на суму заборгованості 2978,34 грн. сума інфляційних втрат становить 812,63 грн.:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
27.02.2015 - 25.08.20152978,341,273812,63

- за видатковою накладною № РН-0004632 від 12.02.2015 року на суму заборгованості 1873,00 грн. сума інфляційних втрат становить 511,04 грн.:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
27.02.2015 - 25.08.20151873,001,273511,04

- за видатковою накладною № РН-0004731 від 12.02.2015 року на суму заборгованості 1416,02 грн. сума інфляційних втрат становить 386,36 грн.:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
27.02.2015 - 25.08.20151416,021,273386,36

Таким чином, загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1850,13 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 68,85 грн. позивачу належить відмовити.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст.22 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного разу не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 10 718,17 грн. з них: основного боргу - 6780,85 грн. (шість тисяч сімсот вісімдесят гривень 85 копійок), пені - 1986,87 грн. (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят шість гривень 87 копійок), 3 % річних - 100,32 грн. (сто гривень 32 копійки) та інфляційних втрат - 1850,13 грн. (одна тисяча вісімсот п'ятдесят гривень 13 копійок).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1209,35 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Успішні люди" (ЄДРЮОФОП 38192901, адреса: 01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, 48-А), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім - "Фрегат" в особі філії "Адел" (ЄДРЮОФОП 36100206, адреса: 02660, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 6780,85 грн. (шість тисяч сімсот вісімдесят гривень 85 копійок), пені - 1986,87 грн. (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят шість гривень 87 копійок), 3 % річних - 100,32 грн. (сто гривень 32 копійки), інфляційних втрат - 1850,13 грн. (одна тисяча вісімсот п'ятдесят гривень 13 копійок) та судовий збір - 1209,35 грн. (одна тисяча двісті дев'ять гривень 35 копійок). Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію рішення надіслати відповідачу у справі 910/24846/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.11.2015 року.

Суддя О.С. Комарова