КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2015 р. Справа№ 910/17772/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Остапенка О.М.

Пантелієнка В.О.

при секретарі судового засідання Чміль. Я.Є.

та представників:

від позивача: Турубаров О.І. (довіреність від 09.09.2015);

від відповідача: Панасюк Г.П. (довіреність від 01.10.2015);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамма - Консалтинг"

на рішення господарського суду м. Києва від 14.09.2015

у справі № 910/17772/15 (головуючий суддя Гумега О.В.)

за позовом Об'єднання підприємств "Український музичний альянс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамма - Консалтинг"

про виплату винагороди 47946,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 14.09.2015 у справі № 910/17772/15 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамма - Консалтинг" на користь Об'єднання підприємств "Український музичний альянс" 29000,00 грн. основного боргу, 1016,79 грн. 3% річних, 16098,09 грн. інфляційних нарахувань, 1831,58 грн. пені та 1827,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції у відповідній частині, ТОВ "Гамма - Консалтинг" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду м. Києва від 14.09.2015 у даній справі та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамма - Консалтинг" на користь Об'єднання підприємств "Український музичний альянс" основного боргу у розмірі 6 000,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ "Гамма - Консалтинг" посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамма - Консалтинг" прийнято до провадження.

У зв'язку з перебуванням судді Гарник Л.Л. у відпустці, за розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 910/17772/15 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Остапенко О.М., Пантелієнко В.О. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 справу прийнято до провадження у новому складі суду.

04.11.2015 через відділ документального забезпечення від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 04.11.2015 представник апелянта уточнила, що в апеляційній скарзі помилково зазначено про оскарження постанови господарського суду м. Києва від 14.09.2015 у справі № 910/17772/15 і просив вірним вважати оскарження рішення господарського суду м. Києва від 14.09.2015 у даній справі. Апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити (з урахуванням уточнень щодо описки в тексті апеляційної скарги), представник позивача - проти апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідачем не виконано свого зобов'язання за договором від 01.12.2006 № 01-01/12/06/Е про виплату винагороди (роялті) за публічне сповіщення (публічне повторне сповіщення) зафіксованих у фонограмах виконань, фонограм, опублікованих з комерційною метою, та їх примірників (далі - Договір) за період з 01.01.2013 по 31.05.2015, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 29000,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач в період з 01.01.2013 по 31.05.2015 дії вищевказаного Договору не виконав належним чином зобов'язання щодо виплати винагороди (роялті) відповідно умов Договору, та інше, отже, судова колегія вважає висновок суду першої інстанції, цілком правомірним з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Об'єднання підприємств "Український музичний альянс" (позивач) відповідно до свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України № 6/УО від 02.04.2009 року є уповноваженою організацією колективного управління на здійснення збору та розподілу винагороди (роялті) за використання фонограм, відеограм, опублікованих з комерційною метою, та зафіксованих у них виконань шляхом їх публічного сповіщення в ефір або по проводах (через кабель).

01.12.2006 між позивачем, визначеним як організація, та відповідачем, визначеним як мовник, був укладений Договір, згідно з умовами якого:

- організація згідно зі ст. ст. 43, 48, 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та п. 4 власного Статуту, здійснює збір та розподіл винагороди (роялті) за використання мовником, без згоди з відповідними суб'єктами суміжних прав (виконавцями, виробниками фонограм), об'єктів суміжних прав, шляхом публічного сповіщення (публічного повторного сповіщення) у передачах ефірного і (або) супутникового телебачення зафіксованих у фонограмах виконань, фонограм, опублікованих з комерційною метою та їх примірників на території міста Києва. Збір винагороди (роялті) здійснюється для розподілу між організаціями колективного управління та суб'єктами суміжних прав, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами (п. 1.1 Договору);

- мовник виплачує організації винагороду (роялті) за використання вказаних зафіксованих у фонограмах виконань, фонограм, опублікованих з комерційною метою, та їх примірників в розмірі та порядку, визначених законодавством України та Договором, для виплати суб'єктами суміжних прав (п. 1.2 Договору);

- мовник зобов'язаний щомісячно сплачувати організації винагороду (роялті) за публічне сповіщення (публічне повторне сповіщення) зафіксованих у фонограмах виконань, фонограм, опублікованих з комерційною метою, та їх примірників в ефір, у розмірі, визначеному у Додатку №1 до Договору. У випадку зміни офіційного курсу НБУ гривні до долара США протягом дії цього Договору порівняно з курсом на день підписання Договору, сума роялті, що підлягає виплаті мовником, змінюється прямо пропорційно такій зміні. Податок на додану вартість на виплату винагороди (роялті) не нараховується. Сума винагороди (роялті) повинна сплачуватися на рахунок організації до 15 числа місяця, наступного за звітним (п. 2.1.2. Договору);

- у разі затримки платежів, передбачених пунктом 2.1.2., мовник зобов'язаний виплатити організації пеню у розмірі двох облікових ставок НБУ за кожен день затримки платежів (п. 6.1 Договору).

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 3 від 01.04.2008 до Договору (далі - Додаткова угода) сторони визначили, що дія Договору буде продовжуватись автоматично на один календарний рік, якщо за один місяць до закінчення строку або через один рік після пролонгації кожна з сторін не заявить у письмовій формі про своє бажання розірвати Договір. Розмір роялті, що підлягає виплаті мовником, може переглядатися сторонами щорічно. Якщо до 31 грудня поточного року сторонами не погоджено розмір роялті на наступний рік, то він залишається незмінним до погодження його сторонами.

Пунктом п. 2 Додаткової угоди сторонами погоджено ставку щомісячної винагороди (роялті) за публічне сповіщення (повторне публічне сповіщення) зафіксованих у фонограмах виконань, фонограм, опублікованих з комерційною метою, та їх примірників на період з 01 квітня 2008 року по 31 грудня 2008 року у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень.

Відповідно до п.п. 4, 5 Додаткової угоди остання вступає в силу з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін та є невід'ємною частиною Договору.

Позивач зазначив, що станом на 01.07.2015 відповідач не сплатив встановлену Додатковою угодою до Договору щомісячну винагороду (роялті) за публічне сповіщення (повторне публічне сповіщення) зафіксованих у фонограмах виконань, фонограм, опублікованих з комерційною метою, та їх примірників за період з 01 січня 2013 року по 31 травня 2015 рок, загальна сума якої склала 29000,00 грн. (за 29 місяців), у зв'язку з чим позивач і звернувся до Господарського суду міста Києва з відповідним позовом, а також просив стягнути з відповідача 1831,58 грн. пені, 1016,79 грн. 3% річних та 16098,09 грн. інфляційних нарахувань за прострочення грошового зобов'язання за Договором.

Апелянт в свою чергу заперечує проти позову та оскаржує рішення у зв'язку з тим, що організація колективного управління не є позивачем у спорах про захист прав суб'єктів суміжних прав, тобто позивач в даній справі є неналежним; відповідач в період з 4-го кварталу 2012 року по 2015 рік не використовував в ефірі телеканалу "Гамма" фонограм та виконань, що в них зафіксовані, а тому відсутні підстави для сплати винагороди (роялті); позивач жодного разу не звертався до відповідача з претензіями про виплату спірної винагороди (роялті) або з вимогою надати звіт про використання суміжних прав (для подальшого розрахунку з володільцями суміжних прав); за даними бухгалтерського обліку відповідача спірна заборгованість у відповідача відсутня; розрахунок позовних вимог здійснено не вірно - відповідач заперечує частково суму основного боргу та вважає, що штрафні санкції позивач розрахував з порушенням ч. 6 ст. 232 ГК України, визнає основний борг за період з січня по червень 2013 року у сумі 6 000,00 грн.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим Законом (ч. 2 ст. 418 ЦК України).

Перелік об'єктів права інтелектуальної власності визначений приписами ч. 1 ст. 420 ЦК України. Зокрема, до об'єктів права інтелектуальної власності належать виконання, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення, які, в свою чергу, є об'єктами суміжних прав (ч. 1 ст. 449 ЦК України).

Відповідно до статті 422 ЦК України право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

До майнових прав інтелектуальної власності на об'єкт суміжних прав відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦК України відносяться: право на використання об'єкта суміжних прав; виключне право дозволяти використання об'єкта суміжних прав; право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта суміжних прав, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон), виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Згідно частини другої статті 426 ЦК України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд з додержанням при цьому прав інших осіб.

Частиною третьою статті 426 ЦК України встановлено, що використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених Цивільним кодексом України та іншим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону допускається без згоди виробників фонограм (відеограм), фонограми (відеограми) яких опубліковані для використання з комерційною метою, і виконавців, виконання яких зафіксовані у цих фонограмах (відеограмах), але з виплатою винагороди, таке пряме чи опосередковане комерційне використання фонограм і відеограм та їх примірників:

а) публічне виконання фонограми або її примірника чи публічну демонстрацію відеограми або її примірника;

б) публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, в ефір;

в) публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, по проводах (через кабель).

Збирання винагороди за використання фонограм (відеограм), що зазначені у частині першій цієї статті, і контроль за їх правомірним використанням здійснюються визначеними Установою (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності) уповноваженими організаціями колективного управління. Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Розмір винагороди за використання фонограм (відеограм), що зазначені у частині першій цієї статті, порядок та умови її виплати визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. ч. 2, 3 ст. 43 Закону).

Відповідно до п. 3 р. II Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2003 року № 71 "Про затвердження розміру порядку та умов виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань" до юридичних і фізичних осіб, які здійснюють комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань (далі - суб'єкти комерційного використання), належать юридичні особи, у тому числі державні та комунальні телерадіоорганізації, які здійснюють публічне сповіщення (публічне повторне сповіщення) шляхом трансляції і ретрансляції зазначених об'єктів суміжних прав у передачах ефірного, супутникового, кабельного телебачення та радіомовлення або через Інтернет, зокрема провайдери програмної послуги, а також інші суб'єкти господарювання.

Згідно з нормами ст. 45, ч. 1 ст. 47 Закону, суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: а) особисто; б) через свого повіреного; в) через організацію колективного управління.

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону встановлено, що повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі.

Згідно з частиною п'ятою статті 48 Закону визначено, що на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що між позивачем та відповідачем укладено Договір від 01.12.2006 № 01-01/12/06/Е про виплату винагороди (роялті) за публічне сповіщення (публічне повторне сповіщення) зафіксованих у фонограмах виконань, фонограм, опублікованих з комерційною метою, та їх примірників.

Договір укладено відповідно до норм ст.ст. 43, 48, 49 Закону "Про авторське право і суміжні права", п. 4 Статуту Об'єднання підприємств "Український музичний альянс", враховуючи, що позивач є уповноваженою організацією колективного управління на здійснення збору та розподілу винагороди (роялті) за використання фонограм, відеограм, опублікованих з комерційною метою, та зафіксованих у них виконань шляхом їх публічного сповіщення в ефір або по проводах (через кабель) (свідоцтво Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України № 6/УО від 02.04.2009 року).

При цьому Об'єднання підприємств "Український музичний альянс", як сторона Договору, чиї права порушені внаслідок невиконання іншою стороною зобов'язань за Договором, є належним позивачем у даній справі, що відповідає вимогам статті 1 Господарського процесуального кодексу України. Наведене, в свою чергу, свідчить про безпідставність тверджень відповідача стосовно неналежного позивача у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що жодна з сторін письмово не повідомляла іншу сторону про бажання розірвати Договір в порядку пункту 1 Додаткової угоди до Договору, а тому даний Договір вважається пролонгованим до 31.12.2015, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, вказане не спростоване і в суді апеляційної інстанції.

За встановлених обставин, в спірний період з 01.01.2013 по 31.05.2015 Договір був чинним, недійсним не визнавався, а тому був обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Також, судом першої інстанції було вірно встановлено, що ставка щомісячної винагороди (роялті), встановлена пунктом 2 Додаткової угоди до Договору в розмірі 1000,00 грн. на період з 01.04.2008 по 31.12.2008, фактично не переглядалась сторонами після закінчення вказаного періоду в порядку п. 1 Додаткової угоди до Договору.

За встановлених обставин, ставка щомісячної винагороди (роялті) в сумі 1000,00 грн. в спірний період (з 01.01.2013 по 31.05.2015) залишалась незмінною відповідно до умов Договору.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи представників сторін встановила, що відповідач в спірний період з 01.01.2013 по 31.05.2015 не повідомляв позивача про припинення публічного виконання зафіксованих у фонограмах виконань, фонограм в ефірі телеканалу "Гамма", отже, зобов'язаний був сплатити винагороду (роялті), узгоджену сторонами у Додатковій угоді до Договору в повному обсязі і за весь спірний період (з 01.01.2013 по 31.05.2015) у сумі 29 000,00 грн. за 29 місяців.

При цьому твердження відповідача про те, що з 4-го кварталу 2012 ним не використовувались в ефірі телеканалу "Гамма" фонограми та виконання, що в них зафіксовані, суд першої інстанції вірно відхилив як безпідставні та необґрунтовані, які до того ж спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно до програмної концепції мовлення відповідача (рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення № 1077 від 01.06.2011, № 1698 від 01.12.2010) останній щодоби має транслювати 7 год. 10 хв. розважально-музичних передач, що, в свою чергу, передбачає використання музичних творів, їх виконань та записів таких виконань. Крім того, в матеріалах справи наявні підписані з боку відповідача акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) стосовно публічного сповіщення зафіксованих у фонограмах виконань, фонограм, опублікованих з комерційною метою, та їх примірників в ефір за період січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2013 року (хоча такі акти і не передбачені умовами Договору).

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання в силу припису статті 525 ЦК України не допускається.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до п. 2.1.2 Договору, п. 2 Додаткової угоди до Договору за публічне сповіщення (публічне повторне сповіщення) зафіксованих у фонограмах виконань, фонограм, опублікованих з комерційною метою, та їх примірників в ефір відповідач був зобов'язаний виплачувати позивачу щомісячну винагороду (роялті) в сумі 1000,00 грн.

Згідно з п. 2.1.2 Договору відповідач був зобов'язаний сплачувати винагороду (роялті) на рахунок позивача до 15 числа місяця, наступного за звітним.

Отже, з 16 числа місяця, наступного за звітним, у разі несплати винагороди (роялті) на рахунок позивача, відповідач вважається таким, що прострочив грошове зобов'язання.

Водночас, аналіз змісту Договору свідчить, що даний Договір не містить умов, якими б виплата відповідачем винагороди (роялті) ставилась б в залежність від підписання (не підписання) актів здачі-прийняття робіт (послуг), а рівно від направлення (не направлення) позивачем відповідачу претензії про виплату винагороди (роялті) або вимоги про надання звіту про використання суміжних прав.

Відповідач в спірний період дії Договору не виконав належним чином зобов'язання щодо виплати винагороди (роялті) відповідно до умов Договору.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що неоплаченим періодом, за який позивач заявляє позовні вимоги згідно з Договором, є період з 01.01.2013 по 31.05.2015 (29 місяців), заборгованість відповідача перед позивачем за цей період становить 29000,00 грн. (1000,00 грн. х 29 місяців = 29000,00 грн.).

Судова колегія, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку суми основного боргу, як і суд першої інстанції дійшла висновку, що вказані позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 1831,58 грн. пені, 1016,79 грн. 3% річних та 16098,09 грн. інфляційних нарахувань за прострочення грошового зобов'язання за Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 4.1 вищенаведеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

З матеріалів справи вбачається, що дії відповідача, який прострочив виконання спірного грошового зобов'язання, є порушенням умов Договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних нарахувань, виходячи з встановленого періоду, в який відповідач є таким, що прострочив, та з урахуванням визначеного позивачем у розрахунку періоду нарахування 3 % річних та інфляційних нарахувань окремо за кожний спірний місяць, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розрахунок позивача є арифметично вірним та таким, що відповідає обставинам справи, нормам статті 625 Цивільного кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 1016,79 грн. 3% річних та 16098,09 грн. інфляційних нарахувань є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання;

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що у разі затримки платежів, передбачених пунктом 2.1.2 Договору, мовник (відповідач) зобов'язаний виплатити організації (позивачу) пеню у розмірі двох облікових ставок НБУ за кожен день затримки платежів.

Наданий позивачем розрахунок пені в загальній сумі 1831,58 грн. свідчить, що наведена сума складається з сум пені, розрахованих позивачем окремо за прострочення оплати відповідачем винагороди (роялті) за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень, лютий, березень, квітень, травень 2015 року в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у спірний період, при цьому в кожному такому випадку період нарахування пені обчислювався позивачем з 16-го числа місяця, наступного за звітним (що відповідає п.п. 2.1.2, 6.1 Договору) та не перевищував шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (що відповідає ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Отже, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розрахунок позивача є арифметично вірним та таким, що відповідає умовам Договору, положенням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 1831,58 грн. пені є обґрунтованим та підлягають задоволенню повністю.

В силу ст. 43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складається з фактів - підстав позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує апеляційну скаргу.

За таких обставин місцевий господарський суд, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким дав необхідну оцінку, з дотриманням приписів зазначених норм матеріального і процесуального права та з наведенням у рішенні зі справи необхідного мотивування, беручи до уваги неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань, правомірно задовольнив позовні вимоги позивача.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставини, які на підставі належних та допустимих доказів у справі встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду м. Києва від 14.09.2015 у справі № 910/17772/15. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 43, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамма - Консалтинг" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва 14.09.2015 у справі № 910/17772/15 - без змін.

2. Справу № 910/17772/15 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписаний: 09.11.2015

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко