ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року Справа № 915/1292/15

За позовом: Березнегуватського районного центру зайнятості

56203, Миколаївська область, смт. Березнегувате, вул. 1-ше Травня, 109

Відповідач - 1: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма Комтехсервіс

54017, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 25

Відповідач-2: Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит"

в особі філії "Південне регіональне управління" АТ "Банк "Фінанси та Кредит"

54001, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 78

Про: стягнення заборгованості в сумі 40100,00 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 05-1063 від 15.09.2015 року;

Від 1 - го відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 18.06.2015 року;

Від 2 го відповідача: ОСОБА_3, довіреність № б/н від 23.09.2015 року;

ОСОБА_4, довіреність № б/н від 16.10.2015 року

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 20.07.2015 року звернувся до господарського суду з позовом стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Комтехсервіс» 40100,00 грн. заборгованості.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договорів: № 81/97 від 05.12.2014 року, № 82/98 від 05.12.2014 року на загальну суму 40100,00 грн.; платіжних доручень: № 776 від 16.12.2014 року на суму 40100,00 грн., та № 767 від 16.12.2014 року на суму 4600,00 грн., як перерахування 100% передплати; листа від 31.01.2015 року № 151 до відповідача щодо повернення перерахованих коштів; претензії від 07.04.2015 року № 121; відповіді на претензію ( № 05052015/8 від 05.05.2015 року); норм ст. ст. 625, 1212 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 2 Господарського кодексу України та мотивовані наступним: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Комтехсервіс» погодилось повернути перераховані казначейською службою кошти позивачу, оскільки дійсно, районний центр зайнятості не отримав товару звязку з неможливістю здійснення даної покупки, але як зазначає відповідач, проблеми виникли з філією «Південне регіональне управління» АТ "Банк «Фінанси та Кредит», який його обслуговує та який до теперішнього часу, не здійснив перерахування (повернення) коштів районному центру зайнятості.

Ухвалою суду від 01.10.2015 року суд залучив до участі у справі в якості другого відповідача - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» в особі ОСОБА_5 «Південне РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», розгляд справи було розпочато заново та відкладено на 29.10.2015р. о 10:45.

Після чого, позивач звернувся до господарського суду з заявою про уточнення позовних вимог від 09.10.2015р. за вх. № 18798/15, в якій просить суд стягнути з 2 го відповідача (Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі ОСОБА_5 «Південне РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») кошти в сумі 40100,00 грн., оскільки 1- й відповідач здійснив часткову оплату заборгованості. В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на ст. 22 Господарського-процесуального кодексу України, ст.ст. 1066, 1068 Цивільного кодексу України та ст. ст. 8, 20, 21, 22, 30, 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та мотиву тим, що банк в порушення норм ст. 1068 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не перерахував дані кошти на рахунок Березнегуватського РЦЗ.

Відповідно до ст. 22 Господарсько-процесуального кодексу України вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Представник 1- го відповідача у відзиві на позов заперечує, посилаючись на норми ст. ст. 11, 509, 1068 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5, 8, 22, 32, 58, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», мотивуючи наступним:

- по-перше, Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Комтехсервіс» не є відповідальною за ті порушення з приводу яких ведеться судовий процес. ОСОБА_5 «Південне РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» є правопорушником; є особою, що не виконала та не виконує свої зобовязання, грубо порушуючи норми чинного законодавства, права та інтереси в першу чергу позивача. Відповідач же свої зобовязання по перерахуванню коштів позивачу виконав в повному обсязі;

- по друге, відповідач вважає, що посилання позивача на ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 625, 1212 Цивільного кодексу України не можуть бути взяті до уваги з огляду на те, що вони не стосуються даної правової ситуації.

Таким чином 1-й відповідач вважає, що у позові відсутні підстави для стягнення заборгованості з 1-го відповідача та навпаки є всі підстави для стягнення коштів саме з 2-го відповідача.

Представник 2- го відповідача через канцелярію господарського суду подав відзив (вих. № 06/2437 від 28.10.2015 року), у якому просить у задоволенні позову відмовити, оскільки:

- 14.12.2011 року між 1- м та 2- м відповідачами був укладений договір № 139/14945-980 про розрахункове касове обслуговування (договір банківського рахунку) відповідно до якого 2- й відповідач відкрив для 1-го відповідача поточний рахунок;

- кошти, що знаходяться на поточному рахунку 1- го відповідача є його власністю, тому 2- й відповідач не має жодних прав стосовно розпорядження цими коштами без доручення клієнта;

- 2 й відповідач виконував свої обовязки перед 1- м відповідачем в повному обсязі до прийняття Постанови правлінням НБУ від 17.09.2015 року № 612, в якій ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних, у звязку з чим і не були проведені платежі на суму 53500,00 грн. за дорученням 1- го відповідача;

- між ОСОБА_5 «Південне РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та Березнегуватським районним центром зайнятості не існує жодних договірних відносин, тому ця юридична особа, не є тією чиї права чи інтереси порушені та яка відповідно набула права звертатися до господарського суду з захисту свого порушеного чи оспорювального права чи інтересу;

- оскільки 2 й відповідач віднесений до категорії неплатоспроможних банків тому у ньому було запроваджено з 18.09.2015 р. по 17.12.2015 року тимчасову адміністрацію, у звязку з чим у відповідності до ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, не здійснюється примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, а тому позовні вимоги до 2- го відповідача не можуть бути задоволенні.

У судовому засіданні 29.10.2015 року було оголошено перерву на 02.11. 2015 року о 10:00.

02.11.2015 року у судовому засіданні представник позивача підтримав уточненні позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник 1- го відповідача повністю підтримав уточнену позицію позивача.

Представники 2 го відповідача наполягають на відмові позивачу в задоволенні його вимог до банківської установи.

02.11.2015 року за результатами розгляду справи суд, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд

встановив:

05 грудня 2014 року між сторонами були укладені договори № 81/97 та № 82/98 згідно з предметом яких 1- й відповідач, як продавець, продаж, а позивач, як покупець, купує товар, а саме: Монітор LG 22MP55A-P 21,5 IPS 2 шт. за ціною 2300,00 грн. з ПДВ ( за договором № 81/97), та комплект обладнання ПК ATX/Inter Celeron/4Gb/500Gb/DVD/Windows7Prj+MS Office2013 + Монітор LG 22 2 шт., БФП А4 ч/б Canon i-SENSYS MF4870DN 1 ШТ. (за договором № 82/98).

Відповідно до п. 1.3 договорів покупець приймає товар і оплачує його вартість за умовами даних договорів.

За умовами п. 2.2, договорів передача товару здійснюється протягом 30-ти робочих днів від дня перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договорів від 05.12.14 року 1-й відповідач протягом дії договору зобов'язався продати позивачу товар на суму 40100,00 грн. - за договором № 82/98 та 4600,00 грн. - за договором № 81/97. Згідно постанови КМУ № 117 від 23.04.14 року позивач зобов'язаний здійснити 100% передоплату в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок 1-го відповідача, згідно з наданими рахунками при наявності фінансування.

Пунктом 6.1 договорів встановлено, що вони набирають чинності з дня їх підписання обома сторонами та діють до 31.12.2014 року, але в будь-якому разі до повного виконання взятих на себе зобов'язань сторонами.

Відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року №1533-Ш, Березнегуватський РЦЗ виконує функції виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, забезпечує реалізацію державної політики у сфері зайнятості населення. Платежі Березнегуватського РЦЗ здійснюються через Головне управління державної казначейської служби України в Миколаївській області.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов п. 3.2 договорів 16.12.14 року позивач направив Головному управлінню Державної казначейської служби України в Миколаївській області (надалі - ГУДКСУ в Миколаївській області) платіжні доручення № 766 від 16.12.14 року на суму 40100,00 грн. та № 767 від 16.12.14 року на суму 4600,00 грн. для перерахування 100% передоплати за товар 1-му відповідачу. Однак, вказані кошти були перераховані Головним Управлінням Державної казначейської служби України у Миколаївській області ТОВ фірма «Комтехсервіс» тільки у січні 2015 року, після закінчення строку дії Договорів № 81//97 та № 82/98.

Розпорядники коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України одержують асигнування на підставі затверджених вищестоящим органом кошторисів та проводять відповідні витрати в межах даного кошторису. Дані витрати проводяться виключно через органи казначейства України.

Кошторисом витрат на 2015 рік стаття витрат на придбання компютерної техніки була виключена, тому позивач листом № 151 від 31.01.2015 року, претензією № 121 від 07.04.15 р. звернувся до 1-го відповідача з вимогою повернути помилково перераховані 16.12.2014 року кошти, згідно платіжних доручень № 766 та № 767 від 16.12.14 року.

1 й відповідач погодився на повернення коштів та в цей же день - 29.01.2015р. надав доручення Банку (2- му відповідачу) на перерахування коштів у сумі 40100,00 грн. та у сумі 4600,00 грн. позивачу, які були прийняті 2- м відповідачем до виконання, що підтверджується платіжними дорученнями № 1309 від 29.01.15 року на суму 4600,00 грн. та № 1308 від 29.01.15 року на суму 40100,00 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що 14.12.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Комтехсервіс» (1- й відповідач, за договором - Клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (2- й відповідач, за договором - Банк) був укладений договір №139/14954-980 на розрахунково-касове обслуговування.

Відповідно до п.1.1 договору на розрахунково касове обслуговування Банк відкрив 1 - му відповідачу поточний рахунок у національній валюті та зобовязався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а 1 й відповідач зобовязався оплачувати послуги Банку згідно тарифів Банку в порядку і на умовах, визначених договором.

Пункт 2.1 договору встановлено, що 2 й відповідач здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день Банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Згідно п. 2.2 списання 2 м відповідачем грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням Клієнта ( 1- й відповідач) або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України.

За п. 2.4 договору передбачено, умови та порядок роботи за системою «Клієнт-Банк» регламентується окремим договором, який є невідємною частиною договору.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 3.1.5 цього договору Банк (2 й відповідач) має право: використовувати грошові кошти на рахунку, гарантуючи при цьому право Клієнта (1- й відповідач) безперешкодно розпоряджатися цими коштами; відмовляти Клієнту (1- му відповідачу) в обслуговуванні рахунку у випадках невиконання чи неналежного виконання ним своїх зобовязань за договором та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Згідно з п.п. 3.3.2, 3.3.3, 3.3.4, 3.3.6 договору Банк (2- й відповідач) зобовязувався: вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням Клієнта (1 го відповідача) розрахункові, касові та інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами; здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час з 9:00 до 15:00 крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів; забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунок; забезпечувати збереження залишків грошових коштів на рахунку.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку.

Також, 26.07.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Комтехсервіс» (1- й відповідач, за договором Клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (2- й відповідач, за договором Банк) був укладений договір № 35 обслуговування банківського рахунку Системою FC BUSINESS, відповідно до п. 1.1. якого Банк підключив Клієнта до Системи FC BUSINESS для здійснення останнім дистанційного обслуговування своїх рахунків, відкритих в Банку, а також обміну технологічною та іншою інформацією між сторонами за допомогою усіх можливих засобів Системи FC BUSINESS, що впроваджені в Банку.

Відповідно до п.п. 2.5, 2.12 цього договору дистанційне обслуговування своїх рахунків за допомогою Системи FC BUSINESS передбачає направлення Клієнтом до Банку дистанційних розпоряджень щодо проведення операцій за рахунками Клієнта, відкритих за договором РКО та їх обробку Банком. Використання Клієнтом Системи FC BUSINESS не виключає можливості оброблення Банком документів Клієнта (в тому числі розрахункових) на паперових носіях відповідно до умов договору РКО та/або договорів, що обслуговуються Системою FC BUSINESS. У випадку надходження до Банку декількох електронних документів (в тому числі розрахункових) ідентичного змісту за одним номером документу та/або одночасного надходження до Банку декількох документів ідентичного змісту у паперовій та/або електронній формі, Банк приймає кожний окремий документ до виконання або відмовляє у виконанні, згідно з вимогами цього договору та/або договору РКО та/або договорів, що обслуговуються Системою FC BUSINESS. При цьому відповідальність за одночасне надання розрахункових документів у письмовій та/або електронній формі несе Клієнт.

Пунктами 7.1, 7.2 договору визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами; цей договір укладений на строк, що не може перевищувати строк дії договору РКО; цей договір є невідємною частиною договору РКО.

Матеріали справи свідчать, що, дійсно, на підставі вищенаведених договорів 1- й відповідач (як платник) направив 2- му відповідачу (ПРУ АТ «Фінанси та кредит» у м. Миколаєві) платіжні доручення № 1309 від 29.01.15 року на суму 4600,00 грн. та № 1308 від 29.01.15 року на суму 40100,00 грн. із зазначенням призначення платежу: «повернення коштів згідно листа № б/н від 29.01.15 року». Отримувачем виступив Березнегуватський районний центр зайнятості.

Проте, банком переказ зазначених коштів позивачу від 1- го відповідача не було проведено.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача про стягнення саме з 2 го відповідача (Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі ОСОБА_5 «Південне РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») - коштів в сумі - 40100,00 грн.

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПУ України, проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про безпідставність та необгрунтованість заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про банківський вклад, банківський рахунок, розрахунки із застосуванням платіжних доручень.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Укладений між відповідачами договір № 139/14954-980 від 14.12.2011 року на розрахунково-касове обслуговування за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частинами 1,3 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Як встановлено ст. 1089 ЦК України, за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

За вимогами ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлена відповідальність банку при здійсненні переказу коштів.

Згідно з вимогами п.п. 32.1-32.3, 32.8 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, повязану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобовязаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ. Банки зобовязані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону. Спори, повязані із здійсненням банками переказу, розглядаються у судовому порядку.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобовязань.

Пунктом 16, ч.1 ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

За приписами пп.12 п.4 розділу 1 постанови Правління Національного Банку України № 281 від 10.08.2005р. «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України» кошти клієнта - це гроші в національній або іноземній валюті чи їх еквіваленти, що обліковуються на поточних (у тому числі рахунках за спеціальним режимом їх використання) та вкладних (депозитних) рахунках.

Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976).

Пунктом 1.2. Інструкції встановлені загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Згідно з п.1 4. Інструкції розрахунково-касове обслуговування - це надання банком клієнту на підставі укладеного між ними договору послуг, які пов'язані з переказом коштів з/на рахунку/ок цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором, форму та зміст якого банк розробляє самостійно.

Платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

У таких відносинах банк визнається повіреним клієнта, який надає послуги по виконанню платіжних документів.

За приписами ч. 1 ст. 32 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Документальні докази, які надані позивачем та містяться в матеріалах справи свідчать про те, що на виконання умов вищезазначеного договору, 1- й відповідач надав до банку для виконання платіжні доручення № 1309 від 29.01.15 року на суму 4600,00 грн. та № 1308 від 29.01.15 року на суму 40100,00 грн. на переказ власних коштів на рахунок позивача. Вказані платіжні доручення № 1309, № 1308 від 29.01.2015 були прийняті банком, про що свідчить штамп банку із зазначенням дати на ньому.

Як вбачається з виписки по особливому рахунку ТОВ фірма «Комтехсервіс» за період з 01.01.2015 року по 17.09.2015 року, на поточному рахунку 1- го відповідача перебувають грошові кошти у розмірі 40100,00 грн. З наведеного вбачається, що на поточному рахунку 1- го відповідача було достатньо грошових коштів для виконання банківською установою платіжних доручень № 1309 від 29.01.15 року та № 1308 від 29.01.15 року.

В матеріалах справи не міститься жодних звернень як позивача так і 1- го відповідача до 2- го відповідача з вимогою виконати платіжні доручення № 1309 від 29.01.15 року на суму 4600,00 грн. та № 1308 від 29.01.15 року на суму 40100,00 грн.

Враховуючи наведені положення законодавства, суд вбачає, що у 2- го відповідача виникли зобов'язання щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування клієнта (1- го відповідача), виконання доручення клієнта банку про переказ платежів та отримання коштів, належних клієнтові, тобто виникли негрошові зобов'язання.

В судовому засіданні суд двічі намагався зясувати у позивача правовий характер суми заявленої до стягнення, але центр зайнятості був наполегливим у стягненні з 2- го відповідача саме заборгованості по спірним відносинам.

20.07.2015 року позивач звернувся з позовом до господарського суду Миколаївської області стягнути заборгованість в сумі 40100,00 грн. з 1- го відповідача, а згодом заявою про уточнення позову фактично переніс цю заборгованість на 2- го відповідача.

За наслідками подання позивачем та прийняття судом до розгляду заяви про уточнення позовних вимог, судом розглянуті позовні вимоги про стягнення з 2- го відповідача коштів у сумі 40100,00 грн.

Отже, предметом позову (уточненої позовної заяви) виступає стягнення грошового боргу з банківської установи, а не шкоди, як це передбачено ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Судом встановлено, що у матеріалах справи не має жодного доказу існування договірних відносин між Березнегуватським районним центром зайнятості та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» в особі ОСОБА_5 «Південне РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», окрім того, позивач є лише отримувачем коштів згідно платіжних доручень № 1309 від 29.01.15 року та № 1308 від 29.01.15 року, а власником коштів залишається клієнт (1- й відповідач). Оскільки кошти, які знаходяться на рахунку клієнта банку, визначаються активами клієнта (1-го відповідача), та належать йому на праві власності.

Таким чином, позивачем не доведено порушення 2- м відповідачем його прав чи охоронюваних законом інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки між сторонами за зазначеними підставами в позові не існує жодних грошових зобов'язань, тому правові підстави для стягнення коштів з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі ОСОБА_5 «Південне РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» у вигляді заборгованості в розмірі 40100,00 грн. - відсутні.

Водночас судом було встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612» Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товариству «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року, включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6 строком на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Позивач наполягає на тому, що він є кредитором банку, а останній його боржником.

Відповідно ж до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Підсумовуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не визначені та не доведенні правові підстави для задоволення заявлених вимог до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Південне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

За таких обставин позов задоволенню не підлягає з вищенаведених причин.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по справі при відмові в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського -процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 09 листопада 2015 року.

Суддя О.Г.Смородінова