ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Справа № 926/470/15
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкін В.Е. - головуючого, Чернов Є.В.,
Цвігун В.Л.
за участю представників: ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" розглянув касаційну скаргу Смакота Н.І. ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 року
у справі№ 926/470/15 господарського суду Чернівецької області
за позовомПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доДКП Управління "Тепловодоканал"
простягнення заборгованості та штрафних санкцій
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 02.06.2015 року (суддя - Дутка В.В.) частково задоволено позов ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та стягнуто з ДКП Управління "Тепловодоканал" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - основний борг 554 325,40 грн., пеню 59 866,51 грн., інфляційні втрати 162 649,15 грн., три процента річних 38 746,95 грн., судовий збір 17 509,09 грн. У задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 60 673,78 грн. пені, 223,16 грн. трьох процентів річних - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що на виконання укладеного 28.12.2012 року між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) договору № 13/2423-БО-38, продавець поставив покупцеві природний газ, за який покупець розрахувався з порушенням встановлених договором строків. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України та п.7.2 Договору судом було стягнуто - основний борг, 3% річних, пеню та інфляційні втрати.

Зменшуючи розмір пені який підлягає до стягнення на 50%, місцевий господарський суд виходив з тих положень, що джерелом коштів комунального підприємства є надходження грошових коштів від споживачів, серед яких є бюджетні установи та організації, розрахунки яких залежать від бюджетного фінансування, загальний обсяг заборгованості з різниці в тарифах на послуги теплопостачання населенню становить 48 701 992,93 грн., причини невиконання грошового зобов'язання, фінансовий стан боржника, відсутністю тяжких наслідків для кредитора невчасним виконанням зобов'язання з боку боржника.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 р. (судді: Кордюк Г.Т., Данко Л.С., Марко Р.І.) рішення господарського суду Чернівецької області від 02.06.2015 р. залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду та рішення господарського суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні пені в сумі 59866, 51 грн з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, вимоги позову про стягнення пені задовольнити повністю.

Скаржник доводить неправильне застосування ст.ст. 551, 549 ЦК України, ст. 233 ГК України, ст. 83 ГПК України, вважає, що суд необґрунтовано зменшив розмір пені, оскільки виняткових обставин відповідачем не доведено, не враховано інтересів обох сторін, а не лише відповідача, причин неналежного виконання або невиконання зобов'язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення. Скаржник також наводить судову практику застосування судом касаційної інстанції зазначених норм права у спірних правовідносинах застосування судом права на зменшення штрафних санкцій.

Відповідач у заяві від 02.11.2015 р. вимог скарги заперечив, просить оскаржувані рішення та постанову залишити без зміни; розгляд справи просить здійснювати без його участі.

Вищий господарський суд України, розглянувши доводи касаційної скарги, заслухавши представника учасника судового процесу, який взяв участь в судовому засіданні, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

28.12.2012 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ДКП Управління "Тепловодоканал" (покупець) було укладено договір № 13/2423-БО-38 купівлі-продажу природного газу, згідно умов якого продавець взяв на себе обов'язок передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, що використовуватиметься виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору сторонами погоджено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивачем протягом січня-грудня 2013 року поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 2 426 022,04 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Відповідач, в свою чергу, свої зобов'язання належним чином не виконав, за поставлений природний газ розрахувався лише частково що підтверджується платіжними дорученнями, сплативши 1 871 696,64 грн., відтак сума боргу за використаний природний газ склала 554 325,40 грн.

Враховуючи, що відповідачем було допущено порушення умов договору щодо оплати коштів за отриманий природний газ, а саме - прострочення термінів оплати, позивачем нараховано пеню в розмірі 120 540,29 грн., 38 970,11 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості та 162 649,15 грн. збитків від інфляційних процесів.

31.03.2015 року відповідачем було подано заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 120 540,29 грн. на 80%.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки.

Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що п.7.2. договору передбачено, що у разі порушення покупцем умов п.6.1. договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пеня, за визначенням ч. 3 ст. 549 ЦК України - це вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно поданого позивачем розрахунку, розмір пені складає 120 540,29 грн.

Господарським судом встановлено, що відповідач закуповував природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживалася переважно бюджетними установами міста Новодністровськ (школи, дитячі дошкільні установи, лікарні, позашкільні навчальні заклади освіти, територіальні центри соціального обслуговування населення, центр зайнятості). Відповідач працює за тарифами для трьох груп споживачів: населення, бюджет та інші. Рівень відшкодування державою різниці у тарифах та собівартістю не покриває 100% собівартості. Затверджені державою обсяги різниці в тарифах не профінансовані у повній мірі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з п. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пп.3.17.4. п.3.17 п.3 постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" "вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо".

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не обґрунтовано завдання йому збитків порушенням зобов'язання відповідачем.

Також суд враховує те, що невчасна оплата за одержаний газ спричинена невідповідністю затверджених тарифів на теплову енергію фактичним витратам на її виробництво, інфляційними процесами в економіці та невчасними розрахунками за спожитий газ населенням.

У п. 3.2 рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що зменшення розміру пені є правом суду. Розмір такого зменшення ґрунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів. Оцінюючи наявні у справі матеріали, мотиви, які викладені у рішенні суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені, зокрема, значний (понад 75%) ступінь виконання зобов'язань боржником по оплаті за отриманий природній газ, а також те, що з відповідача підлягає, окрім стягнення пені, річні та інфляційні нарахування, та враховуючи послуги, які надає відповідач своїм контрагентам (бюджетними установами міста Новодністровськ (школам, дитячим дошкільним установам, лікарням, позашкільним навчальним закладам освіти, територіальним центрам соціального обслуговування населення, центру зайнятості)), суд першої інстанції дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені за несвоєчасне виконання зобов'язання до 50%, що становить 59 866,51 грн.

При вирішенні питання про можливість зменшення пені, судом взято до уваги майновий стан обох сторін по справі та оцінено співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, та те, що збитки кредитору не завдані. Підтвердженням цього також є і той факт, що у клопотаннях про зменшення розміру пені відповідач просив суд зменшити її розмір на 80% та, натомість господарським судом зменшення розміру пені задоволено частково (пеню зменшено на 50% від нарахованої суми). Відтак, в даному випадку судом дотриманий баланс інтересів сторін по справі та правомірно зменшено розмір неустойки.

Касаційна інстанція зазначає, що згідно зі ст.111-7 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Касаційна інстанція звертає увагу, що скаржник, обґрунтовуючи заперечення проти зменшення судом неустойки, повинен довести обставини, що свідчили б, що нарахована ним неустойка співмірна із збитками, які виникли через порушення зобов'язання, або що при зменшенні неустойки суд явно занизив її розмір з огляду на суму боргу.

Касаційна інстанція вважає, що крім прийнятих до уваги обставин, які намагається заперечити скаржник як то ступеня виконання зобов'язання боржником, майнового становища як боржника, так і кредитора, слід враховувати також інші обставини, що заслуговують на увагу. До останніх суд вважає віднести, що контрагентами відповідача у спірних правовідносинах є бюджетні установи міста Новодністровськ такі як школи, дитячі дошкільні установи, лікарні, позашкільні навчальні заклади освіти.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги зазначені мотиви касаційна інстанція вважає, що застосоване судом зменшення не суперечить принципу юридичної рівності учасників спору, не свідчить про явне заниження суми неустойки, тому визнає зменшення неустойки правомірним.

Суд касаційної інстанції приходить до висновку, що доводи скаржника зводяться до заперечення висновків суду на підставі встановлення інших обставин, намагання переоцінки доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, визначених ч. 2 ст. 111-7 ГПК України.

Неправильного застосування норм матеріального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи і наданим сторонами доказам, порушень норм процесуального права, які визначені як безумовні підстави для скасування судового рішення судом касаційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постанови апеляційного господарського суду не вбачається.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 р. та рішення господарського суду Чернівецької області від 02.06.2015 року у справі № 926/470/15 господарського суду Чернівецької області залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий, суддя В. Овечкін

судді Є. Чернов

В. Цвігун