ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.11.15р. Справа № 904/8073/15

За позовом Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

про стягнення 9 612,25 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2, договір № 1-1/12-к від 16.10.2015 року, адвокат.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" Дніпропетровської міської ради звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 9 612,25 грн. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що за результатом перевірки дотримання порядку розміщення зовнішньої реклами встановлено, що з 21.03.2012 року по 28.08.2014 року відповідач самовільно, без дозвільних документів розташував рекламну конструкцію з написом «ІНФОРМАЦІЯ_1» на фасаді будинку за адресою: АДРЕСА_2 розміром 4,26 х 1,0 = 4,26 кв.м. Відповідачеві було видано попередження № 000688 від 21.03.2012 року щодо усунення порушень шляхом демонтажу незаконно встановленої рекламної конструкції у строк до 29.03.2012 року та рекомендовано провести оформлення дозвільних документів на розміщення зовнішньої реклами. Натомість на вимоги позивача відповідач не відреагував, демонтаж у встановлений строк не здійснив, за отриманням дозволу на розміщення рекламної конструкції звернувся тільки 26.08.2014 року. Дозвіл № 2289/1 відповідач отримав 03.03.2015 року на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 03.03.2015 року № 144.

Враховуючи, що за звичайних обставин, а саме за умови своєчасного укладення відповідачем договору з позивачем, останній міг би отримувати плату за користування місцем, що перебуває у комунальній власності відповідно до встановлених тарифів, розмір завданих йому збитків у вигляді упущеної вигоди дорівнює сумі платежів за весь час існування зовнішньої реклами без дозвільних документів.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з наведених у ньому підстав.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує та вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому зазначає, що після отримання попередження демонтаж незаконно встановленого рекламного засобу було здійснено ним 30.03.2012 року, на підтвердження чого надав договір та акт виконаних робіт. Також відповідач вказує на те, що в серпні 2014 року він звернувся до позивача із заявою для отримання тимчасового дозволу на розміщення зовнішньої реклами, яка фактично була змонтована 07.08.2014 року.

Відповідач звертає увагу суду на те, що з 21.03.2012 року до серпня 2014 року жодних інших повідомлень чи претензій з боку позивача стосовно незаконного розміщення зовнішньої реклами відповідачеві не надходило, так як сама реклама була відсутня.

У судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, аналогічні за змістом відзиву на позов.

Розгляд справи призначався на 30.09.2015 року, 19.10.2015 року та на 05.11.2015 року.

У судове засідання 05.11.2015 року представник позивача не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Неявка представника позивача у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті.

У судовому засіданні 05.11.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 31.08.2011 року №1148 затверджено у новій редакції Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську (а.с. 73 - 80 том 1).

Відповідно до пункту 2.4. цього Порядку господарська компетенція органів місцевого самоврядування у сфері розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпропетровську реалізується позивачем.

Серед визначених пунктом 2.5. цього Порядку повноважень позивача є, зокрема, наступні:

- укладання договорів про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності;

- здійснення контролю за своєчасним надходженням плати за укладеними договорами;

- здійснення перевірок дотримання розповсюджувачами зовнішньої реклами вимог до технічного та естетичного стану рекламних засобів, а також належного санітарно-технічного стану місць розташування рекламних засобів;

- направлення попереджень розповсюджувачам зовнішньої реклами про виявлені порушення порядку розміщення зовнішньої реклами з вимогою про усунення виявлених порушень у визначений строк, у тому числі шляхом демонтажу рекламних засобів. У разі не усунення у встановлений строк виявлених порушень, в залежності від порушення, передача матеріалів до робочого органу для подання їх Головному Дніпропетровському обласному управлінню у справах захисту прав споживачів та/або забезпечення примусового демонтажу, в порядку, встановленому виконавчим комітетом міської ради.

У межах передбачених вказаним Порядком повноважень в частині здійснення перевірки щодо дотримання правил розміщення зовнішньої реклами на території м. Дніпропетровська позивачем було встановлено самовільне розміщення відповідачем рекламної конструкції за адресою: АДРЕСА_2 розміром 4,26 х 1,0 = 4,26 кв.м у вигляді напису «ІНФОРМАЦІЯ_1».

За результатом перевірки Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було видано попередження № 000688 від 21.03.2012 року про усунення виявленого порушення шляхом демонтажу розміщеної без дозвільних документів рекламної конструкції у строк до 29.03.2012 року (а.с. 10 том 1).

За допущене порушення та невиконання припису про демонтаж рекламної конструкції позивачем нарахована відповідачеві плата у сумі 9 612,25 грн. (з ПДВ) за період із 21.03.2012 року по 28.08.2014 року (29 місяців та 7 днів) із розрахунку 274,08 грн. (без ПДВ) вартості розміщення рекламного засобу за 1 місяць, яку позивач заявляє до стягнення як збитки у вигляді упущеної вигоди.

З метою досудового врегулювання спору позивачем була направлена відповідачеві претензія № 1631/2-04 від 11.06.2015 року про стягнення збитків, на яку відповідач не відреагував (а.с. 26 том 1).

Несплата відповідачем вказаних збитків позивачу і є причиною виникнення спору.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про рекламу" законодавство України про рекламу складається з цього Закону та інших нормативних актів, як регулюють відносини у сфері реклами.

На підставі статті 16 Закону України "Про рекламу" та пункту 13 частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 1 Закону України «Про рекламу» зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами (далі - Типові правила).

Згідно з пунктом 3 Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган). Робочий орган не вправі подавати заяву та одержувати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами (пункт 5 Типових правил).

Відповідно до пункту 6 Типових правил до повноважень робочого органу, серед іншого, відносяться такі:

розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами та надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії;

прийняття рішення про встановлення пріоритету заявника на місце розташування рекламного засобу, продовження строку, на який встановлено зазначений пріоритет, або про відмову в установленні такого пріоритету;

видача дозволу на підставі рішення виконавчого органу ради тощо.

Типовими правилами також передбачено, що при зверненні суб'єкта реклами за отриманням дозволу на розміщення реклами робочий орган приймає рішення про встановлення за заявником пріоритету на заявлене місце або про відмову у встановленні пріоритету. У разі прийняття рішення про встановлення пріоритету робочий орган видає заявнику для оформлення два примірники дозволу за встановленою формою та визначає заінтересовані органи (особи), з якими необхідно їх погодити.

Згідно з пунктом 11 Типових правил пріоритет заявника на місце розташування рекламного засобу встановлюється строком на три місяці з дати прийняття керівником робочого органу відповідного рішення. Строк встановлення пріоритету на місце розташування рекламного засобу може бути продовжений керівником робочого органу не більш як на три місяці у разі:

продовження строку оформлення дозволу у зв'язку з потребою виконання архітектурно-планувальних робіт та розроблення проектно-технічної документації;

письмового звернення заявника щодо продовження строку оформлення дозволу.

У разі продовження строку оформлення дозволу з підстав, передбачених абзацами третім і четвертим цього пункту, робочий орган письмово повідомляє про це заявника.

Протягом строку, передбаченого абзацами першим - третім пункту 11 цих Правил, щомісяця справляється плата за тимчасове користування місцем, що перебуває в комунальній власності, в розмірі 25 відсотків плати, встановленої органами місцевого самоврядування (абзац третій пункту 13 Типових правил).

У разі продовження строку оформлення дозволу відповідно до абзацу четвертого пункту 11 цих Правил, щомісячна плата за тимчасове користування місцем, що перебуває в комунальній власності, справляється в розмірі 100 відсотків плати, встановленої органами місцевого самоврядування (абзац четвертий пункту 13 Правил).

Плата за тимчасове користування місцем, що перебуває в комунальній власності, зараховується до бюджетів територіальних громад сіл, селищ і міст (абзац шостий пункту 13 Правил).

Пунктом 15 Типових правил встановлено, що у разі недодержання заявником строку, зазначеного в пункті 11 цих Правил, та у разі ненадання ним в установлений строк документів, зазначених у пункті 13 цих Правил, заява вважається неподаною, пріоритет на місце розташування рекламного засобу втрачається, документи повертаються заявнику, про що робочий орган робить відповідний запис в журналі реєстрації.

16.01.2015 року відповідач звернувся до позивача із заявою про надання йому дозволу на розміщення зовнішньої реклами за адресою: АДРЕСА_2, строком на п'ять років (а.с. 16 том 1).

На підставі рішення виконавчого комітету міської ради № 144 від 03.03.2015 року Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 03.03.2015 року видано дозвіл НОМЕР_2 на розміщення зовнішньої реклами строком до 03.03.2020 року. Адреса місця розташування рекламного засобу: АДРЕСА_2 (а.с. 18 том 1).

За результатом отримання дозволу сторонами укладено договір № 2289 від 03.03.2015 року про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів (а.с. 19 - 25 том 1).

До того часу розміщення зовнішньої реклами відповідачем за вказаною адресою здійснювалось на підставі укладених між сторонами договорів № 118 від 29.08.2014 року та № 31 від 19.01.2015 року про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів у період встановлення пріоритету (а.с. 54 - 63 том 1).

У період із 21.03.2012 року по 28.08.2014 року розміщення рекламного засобу з написом «ІНФОРМАЦІЯ_1» на фасаді будинку АДРЕСА_2, мало місце лише протягом 31 календарного дня, а саме: з 21.03.2012 року по 29.03.2012 року (9 днів) та з 07.08.2014 року по 28.08.2014 року (22 дні), що підтверджується наступним.

З метою демонтажу неправомірно розміщеної зовнішньої реклами 19.03.2012 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фабрика реклами Арт-Піраміда" (далі - Виконавець) був укладений договір № 103. На виконання умов зазначеного договору та відповідно до специфікації № 1 до цього договору, виконавцем 30.03.2012 року були виконані роботи з демонтажу фасадної рекламної конструкції за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.03.2012 року.

Наступне розміщення відповідачем спірної зовнішньої реклами на тому ж місці без відповідного дозволу до укладення ним із позивачем договору № 118 від 29.08.2014 року про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів у період встановлення пріоритету мало місце 07.08.2014 року.

Так, 01.07.2014 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фабрика реклами Арт-Піраміда" (далі - Виконавець) був укладений договір № 136. На виконання умов зазначеного договору та відповідно до специфікації № 1 до цього договору, виконавцем 07.08.2014 року були виконані роботи з монтажу фасадної вивіски за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 07.08.2014 року.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За частиною першою статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо) понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на приписи статті 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 року у справі № 3-72гс12.

За змістом статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наслідками встановлених обставин у справі та юридичної оцінки наданих сторонами доказів наявні підстави для часткового задоволення позову з урахуванням факту неправомірного розміщення відповідачем зовнішньої реклами протягом 31 календарного дня з 21.03.2012 року по 29.03.2012 року (9 днів) та з 07.08.2014 року по 28.08.2014 року (22 дні).

Порядок оплати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів у місті Дніпропетровську встановлений відповідним Положенням, затвердженим рішенням Дніпропетровської міської ради № 37/15 від 14.09.2011 року (а.с. 83 - 87 том 1).

Враховуючи вартість визначеного позивачем користування місцем розташування рекламного засобу за 1 місяць (31 день) у сумі 274,08 грн. (без ПДВ), що не оспорюється відповідачем, загальна сума неотриманого позивачем доходу складає 328,90 грн. з ПДВ (274,08 * 20% = 54,82 грн.; 274,08 + 54,82 = 328,90).

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у сумі 328,90 грн.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За статтею 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції на час подання позову - 07.09.2015 року) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено з 1 січня 2015 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1 218 грн.; у погодинному розмірі - 7,29 грн.

З урахуванням ціни позову судовий збір повинен складати 1 218,00 грн. Під час звернення з позовом до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 1 827,00 грн. за платіжним дорученням № 315 від 04.08.2015 року (а.с. 9 том 1).

Отже, надмірно сплачена позивачем сума судового збору складає 609,00 грн. (1827,00 - 1218,00 = 609,00).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Станом на час розгляду справи позивач не подав до суду клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору у сумі 609,00 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 41,68 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49106, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" Дніпропетровської міської ради (49000, м. Дніпропетровськ, проспект Гагаріна, буд. 13/15, ідентифікаційний код 19157017) збитки у сумі 328,90 грн., судовий збір у сумі 41,68 грн.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.11.2015 року.

Суддя І.І. Колісник