ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.11.2015 Справа № 920/1882/14

За первісним позовом: Державного підприємства «Науково-виробничого комплексу газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект», м. Миколаїв

до відповідача за первісним позовом: Публічного акціонерного товариства «Сумського машинобудівного науково-виробничого об'єднання», м. Суми

про стягнення 1 358 459,32 дол. США (17 595 835,57 грн.)

за зустрічним позовом: Публічного акціонерного товариства «Сумського машинобудівного науково-виробничого об'єднання», м. Суми

до відповідача за зустрічним позовом: Державного підприємства «Науково-виробничого комплексу газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект», м. Миколаїв

про стягнення 1 393 067,75 євро (26 987 483,60 грн.)

Головуючий суддя В.Л.Котельницька

Суддя Ю.А.Джепа

Суддя І.В.Зайцева

За участю представників:

від позивача за первісним позовом - не прибув

від відповідача за первісним позовом - не прибув

від позивача за зустрічним позовом - не прибув

від відповідача за зустрічним позовом - не прибув

У засіданні брали участь: секретар судового засідання Н.М.Мітіна

В судовому засіданні, розпочатому 23.09.2015, відповідно до вимог ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви до 19.10.2015 до 12 год. 00 хв. та до 02.11.2015 до 12 год. 00 хв.

Суть спору: позивач за первісним позовом звернувся до господарського суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь основний борг з урахуванням 3% річних та договірної неустойки у розмірі 1358459,32 дол. США, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 17595835,57 грн., а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 73080,00 грн.

Відповідач за первісним позовом письмового відзиву на позовну заяву не подав, однак надіслав до суду клопотання № 18/7/2314 від 09.12.2014, у якому просить суд застосувати при розгляді справи наслідки спливу позовної давності, передбачені ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Позивач за зустрічним позовом просить стягнути з ДП «Науково-виробничого комплексу газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» на свою користь збитки у розмірі 1393067,75 євро, визначені у гривнях України за офіційним курсом НБУ на дату прийняття рішення, а також стягнути з позивача у справі 73080,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Позивач за первісним позовом подав до суду пояснення до позову №17/1-9939 від 16.12.2014, в якому вказує що листами №48/16-412 від 29.07.2010 та №82-2/503 від 29.04.2011 відповідач за первісним позовом не відмовляється від оплати за договором і просить розглянути це питання після отримання оплати від кінцевого замовника, а тому, на думку позивача за первісним позовом, фактично визнав свій борг перед ДП «Науково-виробничого комплексу газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект».

Відповідач за зустрічним позовом надав до суду відзив на зустрічний позов №17/1-525 від 20.01.2015, в якому вказує, що вимоги позивача за зустрічним позовом є безпідставними і необґрунтованими, оскільки поставлене обладнання було належної якості, проте в процесі експлуатації настали гарантійні випадки, внаслідок чого позивач за первісним позовом, виконуючи свої обов'язки за договором комісії та дотримуючись вимог ТУ, здійснював гарантійний ремонт цього обладнання. Крім того відповідач за зустрічним позовом наголошує на тому, що відсутній факт порушення господарських зобов'язань за договором комісії з боку відповідача за зустрічним позовом та відсутні належні докази з боку позивача за зустрічним позовом, що підтверджують понесені ним збитки та причинно-наслідкові зв'язки між понесеними збитками та діями відповідача за зустрічним позовом по проведенню гарантійного ремонту.

Також відповідач за зустрічним позовом надав до суду клопотання №17/1-524 від 20.01.2015, в якому просить суд застосувати строк позовної давності та наслідки його спливу стосовно зустрічного позову.

Представником позивача за первісним позовом було подане до суду клопотання (вхідний реєстраційний № 3501 від 23.03.2015) про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

06.04.2015 від відповідача за первісним позовом надійшов відзив № 18-7/615 на позовну заяву, вимоги позивача за первісним позовом ним не визнаються, а також наголошується на пропуску строку позовної давності позивачем при зверненні до суду.

Також від відповідача за первісним позовом до суду надійшла заява № 18-7/616 від 06.04.2015 про зменшення суми позовних вимог за зустрічним позовом, у якій сторона просить суд стягнути з ДП «НВК газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» на свою користь збитки у розмірі 1302764,97 євро, визначені у гривнях України за офіційним курсом НБУ на дату прийняття рішення судом, та 236673 грн. 14 коп.; судові витрати у розмірі 73080 грн. 00 коп.

Від позивача за первісним позовом до суду надійшли доповнення до відзиву на зустрічну позовну заяву.

13.05.2015 до господарського суду надійшла заява позивача за первісним позовом № 17/1-3905 від 28.04.2015 про поновлення строку позовної давності для звернення з позовною заявою.

Позивачем за зустрічним позовом була подана до суду заява № 18-7/1212 від 09.07.2015 про уточнення вимог за зустрічним позовом, відповідно до якої позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом збитки у розмірі 1302764,97 євро, визначені у гривнях України за офіційним курсом НБУ на дату прийняття рішення судом, а також 257633,14 грн.

Представником відповідача за первісним позовом було подане до суду клопотання № 18-7/1770 від 03.09.2015 про залучення до участі у справі третьої особи - ТОВ «ЕВФРУСІЧ» (Р.Болгарія, м. Велико-Тирново, вул. «Ком») № 8, поверх 2, зареєстроване по ф.д. 356/2004 по переліку Окружного суду Велико-Тирново, БУЛСТАТ 104618536) та витребувати у вказаної юридичної особи інформацію про здійснення розрахунків за контрактом № 4/297 від 11.06.2004.

Від відповідача за первісним позовом до суду надійшло клопотання № 18-7/1784 від 07.09.2015 про зупинення провадження у справі та звернення до Міністерства закордонних справ України з судовим доручення про повідомлення дипломатичними каналами ТОВ»"ЄВФРУСІЧ» про дату та час наступного судового засідання.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 07.09.2015 було відмовлено у задоволенні вищезазначених клопотань.

21.09.2015 до суду надійшли письмові пояснення № 17/1-8589 від 18.09.2015 від позивача за первісним позовом, в яких у задоволенні зустрічного позову просить відмовити повністю, а свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

19.10.2015 до суду надійшла заява від Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про поновлення строків позовної давності за зустрічним позовом.

Подані документи прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

У дане судове засідання представники сторін не прибули, про причини неявки суд не повідомили, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та першого відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2004 між сторонами у справі був укладений договір комісії № 220/04, відповідно до умов п. 1.1. якого, комісіонер (відповідач за первісним позовом) зобов'язався за дорученням комітента (позивача за первісним позовом) за винагороду вчинити від свого імені, за рахунок та в інтересах комітента зовнішньоекономічну угоду з продажу майна комітента.

Відповідно до умов п. 2.1. договору комісії, комітент (позивач за первісним позовом) зобов'язаний: при умові дотримання комісіонером умов оплати, передати майно в строки, визначені даним договором; провести упаковку, маркування та комплектацію майна у відповідності з умовами даного договору; нести всі інші зобов'язання, безпосередньо пов'язані з продажем комісіонером майна покупцям.

Відповідно до умов п. 2.2. договору комісії, комісіонер (відповідач) зобов'язаний: укласти угоду купівлі-продажу майна комітента з покупцем на умовах, погоджених з комітентом; прийняти у комітента майно, перевірити його якість та комплектність та забезпечити його схоронність до передачі покупцю; інформувати комітента про хід виконання даного договору та про укладену зовнішньоекономічну угоду купівлі-продажу та ін.

Згідно умов п. 3.2. договору комісії комісіонер здійснює перерахування комітенту отриманих від покупця грошових коштів за майно, яке передається на комісію, в наступному порядку: тридцять п'ять відсотків (35%) від загальної вартості договору в продовж 20 (двадцяти) банківських днів з моменту підписання даного договору, на підставі рахунка-фактури комітента на вказану суму; п'ятдесят п'ять відсотків (55%) вартості майна (партії майна) в продовж 30 (тридцяти) банківських днів з моменту відвантаження майна на відповідному етапі (додаток №3) проти рахунку-фактури комітента на належну суму; десять відсотків (10%) від загальної вартості договору в продовж 20 (двадцяти) банківських днів з дати вводу КС Кардам-2 в експлуатацію у травні 2006 року і після надання комісіонеру наступних документів:

- акту прийому-передачі виконаних монтажних, пуско-налагоджувальних робіт та здачі в експлуатацію всього переданого за даним договором майна;

- протоколу про проведення навчання спеціалістів кінцевого замовника, підписаного уповноваженими представниками комітента та кінцевого замовника;

- оригіналу рахунку-фактури комітента на вказану суму.

Відповідно до п. 4.2. договору комісії № 220/04 строки передачі майна наведені в Додатку №3 до даного договору.

Згідно умов Додатку №3 до Договору комісії (в редакції додаткової угоди №1 до Договору комісії), майно (п'ять газотурбінних двигунів ДТ70П №1-5) підлягає передачі від комітента (позивача) комісіонеру (відповідачу) в наступні строки:

- газотурбінний двигун ДТ70П №1 у лютому 2005року;

- газотурбінний двигун ДТ70ГТ №2 у листопаді 2005року;

- газотурбінний двигун ДТ70П №3 у січні 2006року;

- газотурбінний двигун ДТ70П №4 у квітні 2006року;

- газотурбінний двигун ДТ70П №5 у травні 2006року.

07.10.2004 відповідач за первісним позовом сплатив на користь позивача за первісним позовом авансовий платіж за договором комісії у розмірі 2343250 доларів США (35% від загальної вартості Договору комісії).

У подальшому позивач за первісним позовом на виконання договору комісії передав відповідачу 5 газотурбінних двигунів, копії товарно-транспортних накладних на газотурбінних двигунів додані до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, оплату 55% вартості п'яти газотурбінних двигунів ДТ70П, переданих за договором комісії, відповідач за первісним позовом здійснив на суму 3 282 200 доларів США наступними платежами: 23.09.2005 на суму 389473,59 дол. США; 18.11.2005 на суму 376200,00 дол. США; 29.08.2006 на суму 749399,46 дол. США; 14.12.2006 на суму 222000,00 дол. США; 26.06.2007 на суму 260000,00дол. США; 02.07.2007 на суму 400000,00 дол. США; 06.07.2007 на суму 640000,00 дол. США; 14.09.2007 на суму 199950,00 дол. США; 15.05.2008 на суму 45176,95 дол. США, що підтверджується копією роздруківки SWIFT-платежів, доданою до справи.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач за первісним позовом сплатив 55% вартості 4-х газотурбінних двигунів в повному обсязі, а також частково сплатив 55% вартості 5-го газотурбінного двигуна ДТ70П5006 (зав. номер ДОП705006) на суму 321550,00 дол. США.

Таким чином, заборгованість Відповідача з оплати 55% вартості 5-го газотурбінного двигуна ДТ70П5006 (зав. номер ДОП705006) станом на 16.05.2008 становила 400050,00 дол. США.

22.10.2009 позивачем за первісним позовом був оформлений і направлений для оплати відповідачу рахунок-фактура №242 на оплату 10% від загальної вартості договору комісії в розмірі 669500,00 дол. США.

Копії відповідного листа позивача від 20.10.2009 №24/500 та рахунку №242 від 22.10.2009 додані останнім до матеріалів справи.

Однак, як встановлено у ході судового розгляду, відповідач зазначений рахунок не сплатив, загальна сума боргу відповідача перед позивачем за договором комісії № 220/04 у 2009 році становила 1069550,00 дол. США.

Даний факт відповідачем не заперечувався як у відзиві на позовну заяву, так і у додатково поданих поясненнях.

Враховуючи, що порушення відповідачем за зустрічним позовом договірних зобов'язань призвело до порушення прав позивача, останній 03.11.2014 звернувся до господарського суду Сумської області з позовом про стягнення 1358459,32 дол. США за договором комісії, в якому просив суд стягнути з відповідача 400050,00 дол. США суму доплати до 55% вартості ДТ70П зав. №ДОП705006 (строк оплати встановлений в п. 3.2.2. договору комісії); 669500,00 дол. США, що становить 10% загальної вартості договору комісії (строк оплати встановлений в п. 3.2.3. договору комісії); 192463,59 дол. США 3% річних, нарахованих за період з 05.07.2007 по

30.10.2014 за порушення відповідачем строків розрахунків за договором комісії; 96445,73 дол. США пені нарахованої за період з 05.07.2007 по

05.01.2008 за порушення відповідачем строків розрахунків по договору комісії, що у гривневому еквіваленті складає 17595835,57 грн.

Відповідач за зустрічним позовом не визнає позов з тих підстав, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Суд у даному випадку погоджується з відповідачем та зазначає про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно положення ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивач в своєму позові зазначає та підтверджує доданими до матеріалів справи доказами, що відповідач порушив свої грошові зобов'язання за договором комісії № 220/04, а саме: зобов'язання з оплати 55% вартості ДТ70П зав. №ДОП705006 у розмірі 400050,00 дол. США з 05.07.2007 (строк оплати встановлений в п. 3.2.2. договору комісії); зобов'язання з оплати 10% загальної вартості договору комісії в розмірі 669500,00 дол. США з 02.10.2009 (строк оплати встановлений в п. 3.2.3. договору комісії).

Тобто, перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами позивача за первісним позовом про стягнення суми боргу за договором комісії на суму 400050,00 дол. США розпочався з 05.07.2007, а на суму 669500,00 дол. США. з 02.10.2009 і закінчився 05.07.2010 та 02.10.2012 відповідно.

Позивач за первісним позовом разом з вимогою про стягнення суми основного боргу за договором комісії також заявив вимоги про стягнення з відповідача додаткових вимог про стягнення пені на суму 96445,73 дол. США (за період з 05.07.2007 по 05.01.2008) та 3% річних на суму 192463,59 дол. США (за період з 05.07.2007 по 30.10.2014)

Відповідно до ч. 1 ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За правилом частин 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

09.10.2014 відповідачем за зустрічним позовом подано до господарського суду Сумської області клопотання №18-7/2314, в якому він просив суд застосувати при розгляді позову наслідки спливу позовної давності, передбачені ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України та відмовити в задоволенні позову.

В своїх поясненнях до позову від 16.12.2014 №17/1-9939 позивач за первісним позовом не погоджувався з твердженням відповідача про пропуск ним строків позовної давності, та вважає що ці строки були пропущені з поважних причин.

Так, позивач за первісним позовом в обґрунтування поважності причин пропуску строку позовної давності посилається на обставини неодноразової зміни керівників підприємства, на підтвердження чого надав копії наказів про покладання виконання обов'язків Генерального директора: з 23.08.2013 - на ОСОБА_2; з 29.03.2014 - на ОСОБА_3; з 29.07.2014 - на ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Однак суд вважає, що обставини зміни керівників позивача не є поважними причинами пропуску строку позовної давності на звернення з позовом до суду, оскільки як до 23.08.2013, так і після кожної дати призначення нового керівника, позивач не був позбавлений можливості звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості за договором комісії № 220/04 від 01.09.2004. Крім того, про існування будь-яких законодавчих чи статутних обмежень з цього приводу позивач господарський суд не повідомляв, а відповідно до п. 33 Статуту позивача, зареєстрованого 20.01.2012, Генеральний директор підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства за винятком віднесених чинним законодавством України Статутом концерну та цим Статутом до компетенції Органу управління.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення позивачеві за первісним позовом пропущеного строку для звернення до суду за захистом порушеного права та відмовляє у задоволенні первісного позову з підстав спливу строку позовної давності.

Що стосується вимог позивача за зустрічним позовом, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини (зазначена правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 04.07.02011р. у справі №51/250).

ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробничого об'єднання» подало до господарського суду Сумської області зустрічний позов про стягнення з ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» збитків (з урахуванням поданої заяви № 18-7/616 від 06.04.2015 про зменшення суми позовних вимог та заяви №18-7/1212 від 09.07.2015 про уточнення позовних вимог ) в розмірі 1302764,97 євро, а також 257633,14 грн. за договором комісії №220/04 від 01.09.2004.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що в порушення умов договору комісії відповідач за зустрічним позовом поставив неякісне обладнання, яке неодноразово виходило з ладу та потребувало гарантійного ремонту, внаслідок чого позивач за зустрічним позовом поніс збитки і тому вимагає стягнути понесені ним збитки з винної, на його думку, сторони.

Судом встановлено, що 01.07.2004 між ОАТ «Булгаргаз» («Булгаргаз» ЕАД або замовник) та ТОВ «ЕФИВРУСИЧ» («ЕФИВРУСИЧ» ООД або виконавець) укладений контракт №3061 на реконструкцію та модернізацію 5 шт. газоперекачувальних агрегатів типу ГПА-Ц-6,3 на компресорних станціях (КС) «Кардам-2» (в т.ч. поставка 5 ГТД), сума контракту 20 702 370,50 Євро без ПДВ.

Виконавець зобов'язаний при укладанні контракту надати банківську гарантію, відкриту болгарським банком в євро в розмірі 10% (1819382,50 євро) загальної вартості цього контракту, з терміном дії - 1 місяць після закінчення всіх гарантійних строків. Гарантія безумовна, виконується на першу письмову вимогу «Булгаргаз» ЕАД, на випадок невиконання виконавцем якого-небудь зі своїх зобов'язань за контрактом №3061.

11.06.2004 ТОВ «ЕВІФРУСІЧ» (покупець), уклало контракт №4/297 з позивачем за зустрічним позовом, на суму 3416870,00 євро, згідно якого продавець передає у власність покупця обладнання для ГПА №1-5.

Умовою здійснення покупцем за контрактом №4/297 передоплати у розмірі 60% є отримання ним від «Raiffeisenbank (Bulgaria) AD» банківської гарантії виконання своїх контрактних зобов'язань перед «Булгаргаз» згідно з контрактом №3061 на суму 819382,50 євро. Для цього ПАТ «Сумське НВО» за запитом ТОВ «ЕВІФРУСІЧ» відкрило банківську контргарантію в АКБ «Райффайзен банк Україна» (в подальшому замінене на 0ТП Банк) на користь «Raiffeisenbank (Bulgaria) AD» (в подальшому замінене на DSK BANK, SOFIA), що забезпечує останньому відшкодування можливих виплат, що зроблені ним за вищезазначеною гарантією виконання покупцем своїх контрактних обов'язків перед «Булгаргаз».

01.09.2004 між ДП «НВКГ «Зоря»-«Машпроект» (комітент) та ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе» (комісіонер, нова назва ПАТ «Сумське НВО»), був укладений договір комісії №220/04 на суму 6695000 доларів США, згідно з умовами якого комісіонер здійснює зовнішньоекономічну операцію з продажу майна комітента (п'яти газотурбінних двигунів ДТ70П: зав.№ ДОП705002, зав.№ ДОП705003, зав.№ ДОП705004, зав.№ ДОП705005, зав.№ ДОП705006). Зазначені ГТД поставлялись на КС «Кардам-2», Болгарія.

При цьому договір комісії не передбачає використання банківських гарантій.

Введення в експлуатацію КС «Кардам-2» є підставою для здійснення комісіонером остаточної оплати комітенту в розмірі 10% від загальної вартості договору, яку відповідач за первісним позовом не здійснив.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що враховуючи положення п.2.1 договору, додатку №3 до договору та додаткової угоди №1, відповідачем за зустрічним позовом несвоєчасно були передані п'ять ГТД.А саме: ГТД ДТ70П №3 - 12.09.2006, ГТД ДТ70П №4 - 26.01.2007, ГТД ДТ70П №5 - 23.05.2007.

Однак представник відповідача за зустрічним позовом неодноразово зауважував, що строки поставки змінювались за погодженням із позивачем за зустрічним позовом шляхом обміну листами та факсограмами та у зв'язку із вдосконаленням технічних показників ГТД для запобігання настання гарантійних випадків під час експлуатації.

Більше того, на думку відповідача за зустрічним позовом, з чим погоджується суд, ПАТ «СМНВО» могло застосувати положення п.8.2 договору та вимагати стягнення неустойки (пені) в разі доведення вини комітента. Однак позивач за зустрічним позовом своєчасно цього не зробив і станом на дату подання зустрічного позову №18/7-2370 від 22.12.2014 строк позовної давності для стягнення неустойки згідно п.2 ст.258 Цивільного кодексу України сплив.

До того ж договір комісії № 220/04 укладався між сторонами у справі після укладання контракту 4/297 від 11.06.2004, що суперечить вимогам до укладання та виконання договору комісії, зазначеним в ст. 1011, 1014 Цивільного Кодексу України. Зазначені обставини справи також свідчать про те, що позивач за зустрічним позовом знав умови контракту 4/297 від 11.06.2004 до підписання договору комісії № 220/04 з ДП «НВКГ «Зоря»-«Машпроект», та відповідно міг узгодити свої обов'язки за контрактом 4/297 та обов'язки за договором комісії № 220/04, однак своєчасно не зробив цього.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що ним як комісіонером, укладено контракт №G-0031-SU|2004 від 03.09.2004 з покупцем - компанією «GroksLtdCo» на поставку п'яти ГТД, призначених для реконструкції компресорної станції «Кардам-2». Умовами п.4.6 та додатку №3 до контракту №G-0031-SU|2004 від 03.09.2004 встановлені строки поставки ГТД . За твердженням ПАТ «СМНВО» внаслідок порушення строків поставки двигунів комітентом за договором комісії, були порушені строки поставки 4-х ГТД з боку позивача за зустрічним позовом перед компанією «GroksrtdCo» за контрактом №G-0031-SU|2OO4 від 03.09.2004, і відповідно компанією «GroksLtdCo» перед ТОВ «ЕВІФРУСІЧ».

Однак позивачем за зустрічним позовом зазначені вище факти не підтверджені, ним не надано будь-яких документів, що підтверджували б строки фактичної поставки ним ГТД компанії «GroksLtdCo», не надано будь-якого документального підтвердження того, що компанією «GroksLtdCo» виставлялись вимоги про нарахування штрафних санкцій відповідачу за первісним позовом за порушення строків поставки. Також не надано контракт між «ЕФИВРУСИЧ» та компанією «GroksLtdCo», з якого було б видно, що ГТД поставляються через «GroksLtdCo» до «ЕВІФРУСІЧ», і в даному ланцюгу посередників відсутні інші суб'єкти господарювання, які також могли б вплинути на строки поставки ГТД до «ЕФИВРУСИЧ».

Більше того, вимоги «Булгаргаз» до «ЕВІФРУСІЧ» (і зрештою до ПАТ «СМНВО») по сплаті коштів в сумі 1273567,75 євро шляхом застосування банківської гарантії, ґрунтуються на невиконанні контракту №4/297, а не №G-0031-SU|2004 (що зазначається в тексті контр-гарантії №001 /IG/07196).

ЕАД «Булгартрансгаз» здійснило нарахування штрафних санкцій для «ЕФИВРУСИЧ» ООД на суму 1273567,75 євро. Штрафні санкції нараховані за п.18.3 Контракту №3061 за порушення строків виконання робіт, передбачених п.5.3.1 Контракту 3061 (поставка обладнання, реконструкція та модернізація ГПА) та за порушення строків підписання Актів.

Штрафні санкції стягнуті «БУЛГАРТРАНСГАЗ» із суми банківської гарантії № 116DSK098 від 26.07.2007, виданої банком DSK BANK, SOFIA для «ЕФИВРУСИЧ» на користь «БУЛГАРТРАНСГАЗ».

Сума штрафних санкцій в розмірі 1273567,75 євро стягнута з ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» за рахунок банківської контр-гарантії 001 /IG/07196 від 19.07.2007, випущеної ЗАТ ОТП БАНК для ПАТ «Сумське НВО» на користь DSK BANK, SOFIA.

Однак надані позивачем за зустрічним позовом до суду документи лише підтверджують суму збитку позивача за зустрічним позовом у розмірі 1273567,75 євро, проте з них не вбачається зв'язок між порушенням ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» строків поставки ГТД за договором комісії і застосуванням гарантії за контрактом 4/297, оскільки договір комісії не передбачає використання банківських гарантій (за порушення строків поставки згідно п.8.2 договору комісії ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» повинне сплатити штраф в розмірі 8% вартості партії непоставленого в строк майна, до того ж, строки поставки за договором комісії та Контрактом 4/297 змінювались додатковими угодами).

Як пояснював у судових засіданнях представник позивача за первісним позовом, враховуючи, що договір комісії № 220/04 був укладений після контракту №3061 та передбачаючи можливе використання банківських гарантій відповідачем за первісним позовом при виконанні обов'язків за контрактом № 4/297, сторонами до договору комісії був включений пункт 3.6 згідно з яким всі витрати, включаючи транспортування, страхування, обслуговування банківських гарантій, а також банківські витрати з перерахунку коштів, які комісіонер несе в ході виконання своїх обов'язків за даним договором, сплачуються комісіонером за його рахунок і включені до розміру комісійної винагороди.

Відповідно до п.5.6 договору комісії протягом гарантійного строку комітент усуває виявлені покупцем недоліки майна, а при неможливості їх усунення здійснює за свій кошт заміну дефектного майна (частини майна) протягом 45 днів з моменту складання акту про такі дефекти, що не підлягають усуненню, без сплати штрафних санкцій; інші претензії, в тому числі й за непрямі витрати, виключаються.

Крім зазначеного, пунктом 1.1 контракту №3061 від 01.07.2015 передбачено обов'язок ТОВ «ЕФИВРУСИЧ» з виконання робіт з реконструкції та модернізації 5 ГПА-Ц-6,ЗВ, в тому числі і постачання необхідного обладнання, запасних частин та матеріалів, в т.ч. п'ять ГТД.

Згідно п.5.3.1контракту № 3061 (за порушення якого нараховані штрафні санкції та на який посилається «Булгаргаз» у своєму листі №БТГ-24-00-670/11.03.2009) строки поставки обладнання зазначені в планах графіках додатку №6. Яке саме обладнання мається на увазі з п.1.1 не уточнюється, так само це питання не уточнюється в зазначеному вище листі «Булгаргаз», а лише є посилання на п.5.3.1 контракту № 3061 та п.18.3. В такому випадку остаточно не доведено що тільки за прострочення поставки ГТД нараховані штрафні санкції, оскільки ГТД є складовою необхідного обладнання, запасних частин та матеріалів, виходячи з п.1.1 контракту. Відповідачем за первісним позовом не надані документи, які могли підтвердити, що підставою нарахування штрафних санкцій стало виключно порушення строків поставки ГПА з боку позивача за первісним позовом.

В листі «Булгаргаз» від 11.03.2009 про сплату 1273567,75євро, зазначається про дві підстави для нарахування штрафних санкцій, а саме: невиконання робіт, обумовлених п.5.3.1 контракту та непідписання в строк актів, згідно зразка 15. Таким чином «ЕФИВРУСИЧ» порушені обов'язки не лише з поставки обладнання , а й з підписання Актів, що не пов'язано з постачанням ГТД.

З матеріалів справи вбачається, що за договором комісії відповідач за зустрічним позовом несе обов'язок лише по дотриманню строків поставки ГТД згідно з додатком №3 до договору. Дотримання строків введення в експлуатацію КС «Кардам-2» не є обов'язком жодної із сторін за договором комісії №220/04 і наслідки недотримання строків передбачаються для контрагентів за Контрактом №3061 та Контрактом № 4/297, крім того ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» не є стороною цих контрактів.

Отже, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не надані документи, що підтверджували б причино-наслідковий зв'язок між порушенням строків поставки та здійсненням гарантійного ремонту ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» та виникненням збитків у ПАТ «Сумське НВО» у вигляді сплати штрафних санкцій через використання банківської гарантії.

Таким чином будь-які вимоги щодо виплати штрафних санкцій, відшкодування будь-яких інших витрат, понесених ПАТ «Сумське НВО», суд вважає безпідставними і необгрунтованими та такими, що суперечать умовам договору комісії.

Також із зустрічної позовної заяви вбачається, що ПАТ «Сумське НВО» відносить до суми збитків вартість обслуговування банківської контр-гарантії 001/IG/07196 у розмірі 28 123,22 євро.

Однак, документально не підтверджені витрати на утримання банківської гарантії, до того ж згідно п.3.6. договору комісії № 220/04 обслуговування банківських гарантій сплачуються комісіонером за його рахунок і включені до розміру комісійної винагороди.

До збитків ПАТ «Сумське НВО» зараховує і витрати на відрядження.

Згідно з п.5.5 договору комісії представники комітента прибувають у країну покупця з метою виконання гарантійних зобов'язань комітента. В договорі відсутня умова про обов'язкове відрядження представників комісіонера у країну покупця при настанні гарантійних випадків, більше того в договорі також відсутня умова щодо відшкодування таких витрат комісіонера комітентом.

Дослідивши умови договору комісії № 220/04, суд встановив, що цей договір не передбачає відшкодування вищезазначених витрат, а з наданих документів взагалі неможливо встановити зв'язок зазначених відряджень із здійсненням позивачем за зустрічним позовом зобов'язань саме за договором комісії.

В ході судового розгляду було встановлено, що згідно п.3.6. договору комісії всі витрати, включаючи транспортування,сплачуються комісіонером за його рахунок і включені до розміру комісійної винагороди.

Щодо транспортних витрат з/на проведення гарантійного ремонту, в рекламаційних актах зазначено, що ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» відшкодовує ПАТ «Сумське НВО» витрати, пов'язані з митним оформленням та транспортуванням ГТД, при наданні документів, що підтверджують фактично понесені витрати.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом у повному обсязі не надані документи, що підтверджують всю суму заявлених збитків та їх причинно-наслідковий зв'язок із здійсненням гарантійного ремонту ГТД ДОП705006.

До суми заявлених збитків ПАТ «Сумське НВО» відносить також витрати за митне оформлення перевезення комплекту деталей, забракованих за результатами дефекації ГТД ДОП705006.

Згідно з рекламаційними актами ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» відшкодовує ПАТ «Сумське НВО» витрати, пов'язані з митним оформленням та транспортуванням ГТД, при наданні документів, що підтверджують фактично понесені витрати.

Отже, позивачем за зустрічним позовом не надані документи, що підтверджували б причино-наслідковий зв'язок між здійсненням гарантійного ремонту ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» та виникненням зазначених збитків у ПАТ «Сумське НВО», документально не підтверджені витрати та відсутній причино-наслідковий зв'язок між здійсненням гарантійного ремонту ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект», зміною строків поставки та виникненням зазначених збитків у ПАТ «Сумське НВО» на утримання банківської гарантії, на відрядження, не надані документи, що підтверджують витрати, пов'язані з митним оформленням та транспортуванням ГТД, пов'язані з перевезенням ГТД на гарантійний ремонт.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.

Розглянувши клопотання відповідача за зустрічним позовом №17/1-524 від 20.01.2015 про застосування позовної давності, суд зазначає.

Згідно положень ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Разом з цим, у випадку, коли господарський суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право особи, про захист якого вона просить, не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск строку давності. Якщо ж буде встановлено, що таке право особи порушено, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення, яким відмовляє в позові за спливом позовної давності, а при визнанні причини пропуску цього строку поважною порушене право має бути захищене.

При застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) суду необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу. Тобто, господарський суд має спочатку розглянути справу по суті, і лише після цього вирішувати питання про наявність підстав для застосування ч. 4 ст. 267 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість, суд не застосовує позовну давність та наслідки її спливу. В свою чергу, відмова у задоволенні позову саме з підстав пропуску позовної давності можлива лише у разі встановлення обґрунтованості позовних вимог (зазначена правова позиція наведена в постановах Вищого господарського суду України від 07.07.2010 №1/300пд, від 09.08.2012 №5004/2043/11).

Оскільки суд дійшов висновку про неправомірність та необґрунтованість вимог позивача за зустрічним позовом, і відмовляє у задоволенні позовних вимог саме з відсутності правових підстав для задоволення позову, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача за зустрічним позовом про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України суд покладає на позивача за первісним позовом витрати по сплаті судового збору за подання первісної позовної заяви та на позивача за зустрічним позовом - витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні первісного позову - відмовити.

2. У задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Повне рішення складено 09.11.2015.

Головуючий суддя В.Л.Котельницька

Суддя Ю.А.Джепа

Суддя І.В.Зайцева