ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015р. Справа №914/2835/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі судового засідання Білані О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сокар Україна», м.Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Унікомбанк», м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю АГРОХІМЗБУТ, м.Київ

про стягнення штрафних санкцій.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник;

від відповідача: ОСОБА_2 представник;

від третьої особи: не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням представників сторін технічна фіксація судового процесу не проводилася.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сокар Україна» до Публічного акціонерного товариства «Унікомбанк» про стягнення інфляційних втрат у розмірі 10352083грн. 21коп. та 3% річних в розмірі 690410грн. 96коп.

Ухвалою суду від 20.08.2015р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 07.09.2015р. З метою повного і всестороннього зясування всіх обставин спору, для забезпечення принципу змагальності, враховуючи неявку в судове засідання сторін та невиконання ними вимог попередньої ухвали суду, а також подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, ухвалами суду від 07.09.2015р., від 28.09.2015р. та від 13.10.2015р. розгляд справи відкладався. Ухвалою суду від 13.10.2015р. продовжено строк розгляду спору та розгляд справи відкладався до 02.11.2015р.

В судове засідання 02.11.2015р. представник позивача явку забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві і просить суд позов задоволити. Позовні вимоги обгрунтовані наступним. Між Публічним акціонерним товариством "Унікомбанк" (гарант) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімзбут" (принципал) було укладено договір про надання банківської гарантії №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. та договір про надання банківської гарантії №БГ-08/2013 від 26.04.2013р. Листом від 25.11.2013р. №46/11 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості. У відповідь, листом від 13.12.2013р. №13-12/2013-01 відповідач повідомив, що не відмовляється від виконання зобовязань за банківськими гарантіями, однак у строк до 20.12.2013р. (протягом 5-ти банківських днів) їх не виконав. Рішенням господарського суду м.Києва від 24.03.2015р. у справі №910/2924/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015р. у даній справі, позов ТзОВ «ТД «Сокар Україна» до ТзОВ «АГРОХІМЗБУТ» та ПАТ «УНІКОМБАНК» про стягнення заборгованості на підставі договорів банківської гарантії №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. та №БГ-08/2013 від 26.04.2013р. на загальну суму 14000000грн. 00коп. задоволено повністю. Станом на 12.08.2015р. відповідач рішення суду не виконав., а відтак позивач нарахував відповідачу інфляційних втрат у розмірі 10352083грн. 21коп. та 3% річних в розмірі 690410грн. 96коп. за період з 20.12.2013р. по 11.08.2015р.

В судове засідання 02.11.2015р. представник відповідача явку забезпечив, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві №10-у/2-384 від 25.09.2015р. (вх.№41133/15 від 28.09.2015р.) на позовну заяву та в додаткових поясненнях №10-у/2-480 від 27.10.2015р. (вх.№46273/15 від 28.10.2015р.) до відзиву на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень, відповідач, посилаючись на абз.1 ч.1 ст.566, ч.4 ст.613, ст.625 ЦК України та п.п.3.1, 4.1.1, 4.1.2, 4.3.1 договорів банківської гарантії №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. та №БГ-08/2013 від 26.04.2013р. зазначив, що сторони в договорі обмежили відповідальність гаранта сумою 14000000грн. 00коп. (яка вже була стягнута на підставі рішення господарського суду м.Києва від 24.03.20105р. по справі №910/2924/14), відтак у суду відсутні правові підстави стягувати з відповідача інфляційні нарахування та 3% річних. Також відповідач зазначив, що ТзОВ «Агрохімзбут» не надав ПАТ «Унікомбанк» копії всіх документів, як того вимагає п.4.1.1, 4.1.2 договорів банківської гарантії №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. та №БГ-08/2013 від 26.04.2013р. На думку відповідача, позивач звернувся до неналежного відповідача, хоча мав звертатися до ТОВ «Агрохімзбут», з яким позивач уклав договір постачання нафтопродуктів №521-2012 від 29.10.2012р., а тому відсутні підстави для задоволення позову. Відповідач також стверджує, що позивач допустив прострочення кредитора, внаслідок якого боржник не міг виконати своє зобовязання по оплаті. Крім цього, відповідач, у додаткових поясненнях до відзиву на позовну заяву зазначив, що правлінням Національного банку України (далі НБУ) прийнято постанову №704/БТ від 15.10.2015р. про віднесення ПАТ «УНІКОМБАНК» до категорії неплатоспроможних. Згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №188 від 15.10.2015р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УНІКОМБАНК» було розпочато з 16.10.2015р. процедуру виведення ПАТ «УНІКОМБАНК» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 16.10.2015р. по 15.01.2016р. включно. Відповідач, посилаючись на ст.1, 34, та п.3 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зазначив, що під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ «УНІКОМБАНК» не можуть застосовуватися до банку заходи впливу, визначені у п.3 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Таким чином, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання 02.11.2015р. третя особа явки повноважного представника не забезпечила, будь-яких пояснень на вимогу суду по суті заявлених позовних вимог не надала, вимоги попередніх ухвал суду не виконала. Причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції та поштовими конвертами разом із повідомленнями про вручення №320, №670, №662. Жодних заяв чи клопотань на адресу суду від третьої особи, станом на 02.11.2015р. не поступало.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011р. №18 (із внесеними змінами і доповненнями) в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони покладається обовязок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявленні клопотань та здійсненні інших процесуальних прав.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

29.10.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «СОКАР Україна» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМЗБУТ" (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №521-2012.

За умовами зазначеного договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупця нафтопродукти (товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його в порядку та на умовах, передбачених договором (п.1.1 договору). Поставка здійснюється окремими партіями. Об'єми, асортимент, строки поставки та умови транспортування визначаються відповідними додатковими угодами до Договору, які є невід'ємною його частиною (п.1.2 договору). Товар вважається поставленим постачальником та прийнятий покупцем по кількості, якості та перехід права власності на товар визначаються датою вказаною, зокрема, в акті приймання-передачі товару (п.5.7 договору). Датою здійснення оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п.6.3 договору). Ціна товару є договірною та вказується з урахуванням податку на додану вартість (п.6.4 договору). У випадку несплати або несвоєчасної сплати вартості отриманого товару, покупець на вимогу постачальника сплачує останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє покупця від виконання зобов'язань за договором (п.8.4 договору).

Рішенням господарського суду м.Києва від 24.03.2015р. у справі №910/2924/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015р. у даній справі, позов ТзОВ «ТД «Сокар Україна» до ТзОВ «АГРОХІМЗБУТ» та ПАТ «УНІКОМБАНК» про стягнення 14617761грн. 56коп. задоволено повністю, вирішено стягнути з ПАТ "УНІКОМБАНК" на користь ТзОВ "ТД "СОКАР УКРАЇНА" основну заборгованість в сумі 13810077грн 93коп.; частину пені та 3% річних в розмірі 189922грн. 07коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 69991грн 56коп., а також стягнуто з ТзОВ "АГРОХІМЗБУТ" на користь ТзОВ "ТД"СОКАР УКРАЇНА" частину пені та 3% річних в розмірі 617761грн 56коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 3088грн 44коп.

Згідно із ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У рішенні зокрема встановлено, що ТзОВ «ТД «Сокар Україна», на підставі актів приймання-передачі, поставляв, а ТОВ «Агрохімзбут» приймав та оплачував товар. Акти приймання-передачі, акти звірок, виписки з рахунку позивача про надходження коштів свідчать, що неоплаченим залишився товар, отриманий ТОВ «Агрохімзбут» за актами приймання-передачі від 12.09.2013р. №ОБ-ТД005971 на суму 2.901.150,00грн. (оплачений частково), від 17.09.2013р. №ОБ-ТД006057 на суму 698425,00грн., від 23.09.2013р. №ОБ-ТД006147 на суму 558740,00 грн., від 24.09.2013р. №ОБ-ТД006202 на суму 1235675,00грн., від 02.10.2013р. №ОБ-ТД006378 на суму 2546565,00грн., від 09.10.2013р. №ОБ-ТД006542 на суму 752150,00грн., від 24.10.2013р. №ОБ-ТД006891 на суму 5076653,22грн., від 25.10.2013р. №ОБ-ТД006939 на суму 515376,00грн., від 20.11.2013р. №92 на суму 994933,28грн., всього на суму 13810077,93грн.

Судом у справі №910/2924/14 встановлено, що ТОВ «Агрохімзбут» за договором поставки нафтопродуктів №521-2012 від 29.10.2012р. свої зобов'язання не виконав в повному обсязі, вартість отриманого товару на користь ТзОВ «ТД «Сокар Україна» оплатив частково, заборгованість ТОВ «Агрохімзбут» перед ТзОВ «ТД «Сокар Україна», станом на момент вирішення даного спору по суті, склала 13810077,93грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків, здійсненого між сторонами, який підписаний останніми та скріплений відбитками їх печаток.

19.02.2013р. ПАТ "УНІКОМБАНК" на користь ТзОВ «ТД «Сокар Україна» видано банківські гарантії від 19.02.2013р. №БГ-05/2013 та від 26.04.2013р. №БГ-08/2013. За умовами вищезазначених гарантій ПАТ «УНІКОМБАНК» приймає на себе безвідкличні зобов'язання сплатити позивачу кошти в сумі, що не перевищує 14.000.000,00грн. у випадку невиконання ТОВ «Агрохімзбут» своїх зобов'язань за договором поставки нафтопродуктів від 29.10.2012р. №521-2012.

Задовольняючи позовні вимоги, суди дійшли до висновку про те, що відповідно до норм чинного законодавства ПАТ «УНІКОМБАНК» не має права в односторонньому порядку відкликати або анулювати видані ним банківські гарантії, які при цьому мають безвідкличний характер, а враховуючи доведене матеріалами справи порушення ТОВ «Агрохімзбут» умов договору, ТзОВ «ТД «Сокар Україна» правомірно та обґрунтовано звернувся з вимогами про стягнення коштів та штрафних санкцій.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Як встановлено ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно вимог ст.ст.662-664 ЦК України постачальник зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором. Обов'язок продавця вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

19.02.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Унікомбанк" (гарант) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімзбут" (принципал) укладено договір про надання банківської гарантії №БГ-05/2013 (далі - договір №БГ-05/2013 від 19.02.2013р.).

Також, 26.04.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Унікомбанк" (гарант) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімзбут" (принципал) укладено договір про надання банківської гарантії №БГ-08/2013 (далі - договір №БГ-08/2013 від 26.04.2013р.).

Відповідно до положень договорів про надання банківської гарантії №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. та №БГ-08/2013 від 26.04.2013р. бенефіціаром виступає Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Сокар Україна».

Відповідно до п.2.1 договору №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. гарант у забезпечення належного виконання принципалом своїх зобовязань перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Сокар Україна» (), що знаходиться за адресою: 04080, Україна, м.Київ, вул.Юрківська, б.28, оф.3 (надалі - бенефіціар), зобовязується протягом двох робочих днів з дати виконання принципалом умов пунктів 2.2, 4.1.1, 5.1.1 цього договору надати бенефіціару банківську гарантію (далі - гарантія).

Згідно із п.2 договору №БГ-08/2013 від 26.04.2013р. умовами основного зобовязання передбачається забезпечення виконання умов договору принципалом шляхом надання на користь бенефіціара банківської гарантії (надалі гарантія).

За умовами п.3.1 договору №БГ-05/2013 від 19.03.2013р. гранична сума відповідальності за гарантією, що надається згідно з п.2.1 цього договору, складає 4000000грн. 00коп. (чотири мільйони гривень 00 копійок).

Згідно із п.3 договору №БГ-08/2013 від 26.04.2013р. гарант бере на себе безвідкличні зобовязання сплатити бенефіціару кошти в сумі, що не перевищує 10000000грн. 00коп. (десять мільйонів гривень 00 копійок) протягом 5 (пяти) банківських днів після отримання від бенефіціара та розгляду письмової вимоги.

Пунктом 3.2 договору №БГ-05/2013 та п.1 договору №БГ-08/2013 від 26.04.2013р. сторони погодили, що гарантією за цим договором забезпечено виконання принципалом зобовязань, які виникають за договором постачання нафтопродуктів №521-2012 від 29.10.2012р., із змінами та доповненнями, укладеними між принципалом та бенефіціаром (далі договір постачання), зокрема: якщо принципал як покупець за договором постачання не виконав своїх зобовязань і не здійснив оплату за товар на підставі виставленого бенефіціаром як постачальником за договором постачання рахунку для сплати та/або на умовах додаткових угод до договору постачання.

Відповідно до пункту 3.5 договору №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. та п.5 договору №БГ-08/2013 від 26.04.2013р. строк дії гарантії встановлено до 31.12.2013р.

Згідно із пунктом 4.1.1 договору №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. принципал зобовязаний надати гаранту належним чином завірену копію договору постачання та, у разі укладення до нього змін, копії всіх додаткових угод до договору постачання.

Відповідно до пункту 4.1.2 договору №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. принципал зобовязаний протягом 3 робочих днів після проведення розрахунків за договором постачання надати гаранту довідку про проведення розрахунків (акт звірки) та копії відповідних документів про постачання товару та сплату за товар на користь бенефіціара.

Згідно з пунктом 4.1.7 договору №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. принципал зобовязаний в строк з 01.03.2013р. здійснювати сплату за договором постачання з поточного рахунку в ПАТ "УНІКОМБАНК".

Відповідно до пункту 4.1.8 договору №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. принципал зобовязаний не здійснювати порушень строків сплати за договором постачання.

Пунктами 4.1.10.1-4.1.10.4 договору №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. передбачено, що принципал зобовязаний надавати гаранту належним чином посвідчені фінансову звітність, складену відповідно до Положень (стандартів) бухгалтерського обліку, затверджених відповідними наказами Міністерства фінансів України, та за наявності відмітки органів статистики про її прийняття в строк до 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом для звітності за перший, другий, третій квартал, до 25 лютого для звітності за попередній рік. Принципал зобовязаний надавати гаранту банківські довідки про надходження грошових коштів на поточні і вкладні (депозитні) рахунки принципала в інших банківських установах за попередній звітний квартал в строк до 10 числа місяця, що йде за звітнім кварталом. Принципал зобовязаний надавати гаранту не менше 1 разу на квартал в строк до 10 числа місяця, що йде за звітнім кварталом банківські довідки про наявність кредитної заборгованості в інших банківських установах або довідку принципала про відсутність такої заборгованості в інших банках. Принципал зобовязаний надавати гаранту щомісячно в строк до 10 числа звітного місяця довідку принципала з вичерпним переліком його поточних та вкладних (депозитних) рахунків станом на 1-ше число звітного місяця, сумою надходжень на ці рахунки за попередній звітній місяць та розшифровкою сум поповнення обігових коштів з одного власного рахунку на інший, сумою отриманих на такі рахунки кредитних коштів та коштів, отриманих від купівлі/продажу іноземної валюти. Інформація про загальну суму надходження коштів на рахунки принципала в обовязковому порядку має співпадати з інформацією щоквартальних довідок банків, в яких такі рахунки відкриті.

Пунктом 2.2 договору №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. передбачено, що виконання принципалом своїх зобовязань щодо відшкодування суми, яка може бути сплачена гарантом за гарантією, забезпечується всім майном та коштами принципала відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п.п.4.4.2 та 4.4.3 договору №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. гарант має право вимагати від принципала відшкодувати в порядку регресу суму гарантії, сплачену гарантом бенефіціару за виданою гарантією, а також відшкодування витрат, здійснених гарантом на вимоги банку бенефіціара за авізування або підтвердження гарантії та інших витрат, пов'язаних з виконанням та обслуговуванням гарантії.

Відповідно до п.6.3 договору №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. у разі невиконання принципалом зобовязань, передбачених пунктом 4.1.1 цього договору, або невиконання умов пункту 4.1.2 та пункту 5.1 цього договору гарант звільняється від відповідальності за невиконання зобовязань, що виникають у нього за цим договором.

Відповідно до п.10.2 договору №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. цей договір набуває чинності з дати підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Згідно із п.6 договору №БГ-08/2013 від 26.04.2013р. ця гарантія набуває чинності з 26.04.2013р.

Крім цього, в ході розгляду справи №910/2924/14, судами також було встановлено, що ТзОВ «ТД «Сокар Україна», 22.11.2013р. засобами факсимільного зв'язку отримано лист від ПАТ «УНІКОМБАНК», в якому останній повідомляє про анулювання банківських гарантій від 19.02.2013р. №БГ-05/2013 та від 26.04.2013р. №БГ-08/2013 у зв'язку з невиконанням ТзОВ «Агрохімзбут» умов договорів про надання банківських гарантій від 19.02.2013р. №БГ-05/2013 та від 26.04.2013р. №БГ-08/2013. Вказані банківські гарантії містять чітко визначений перелік умов, за наявності яких, умови гарантій припиняються, а саме: у момент закінчення строку гарантії, а саме: 31.12.2013; при відмові позивача від своїх прав за гарантією шляхом повернення цієї гарантії (гарантійного листа) гаранту шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов'язків за гарантією; при повній сплаті гарантом суми гарантії позивачу. Оскільки жодної із зазначених вище обставин не відбулося і ТзОВ «ТД «Сокар Україна» не відмовлявся від прав, передбачених гарантією ПАТ «УНІКОМБАНК» не має права в односторонньому порядку відкликати або анулювати видані ним банківські гарантії, які при цьому мають безвідкличний характер. Окрім того, анулювання банківських гарантій законодавством України та нормативно-правовими актами національного банку України не передбачено, що підтверджується також листом управління національного банку в Донецькій області. Окрім того, суди зазначили, що у разі невиконання ТзОВ «Агрохімзбут» п.4.1.1 та п.5.1 договорів банківські гарантії останньому видані не були. Крім того, видані банківські гарантії від 19.02.2013р. №БГ-05/2013 та від 26.04.2013р. №БГ-08/2013 є безвідкличними та безумовними.

Також, рішенням господарського суду м.Києва від 11.09.2014р. у справі №910/10515/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 19.01.2015р. у даній справі, у задоволенні позову ПАТ Унікомбанк до ТзОВ Агрохімзбут, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТзОВ Торговий дім Сокар Україна про визнання договорів банківської гарантії №БГ-05/2013 від 19.02.2013р. та №БГ-08/2013 від 26.04.2013р. недійсними, відмовлено. Відповідно до вимог ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управленої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно п.3 ст. 561 ЦК України гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Пунктами 1, 2 ст. 563 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії.

Відповідно до ст.629 ЦК України що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (ст.610 ЦК України).

Згідно із ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, на підставі ст.625 ЦК України нарахував відповідачу на суму 14000000грн. 00коп. інфляційні втрати у розмірі 10352083грн. 21коп. та 3% річних в розмірі 690410грн. 96коп. за період з 20.12.2013р. по 11.08.2015р. (розрахунки наявні в матеріалах справи). Як вбачається із матеріалів справи та встановлено обставинами у рішенні господарського суду м.Києва від 24.03.2015р. у справі №910/2924/14, розмір заборгованості фактично складає 13810077грн. 93коп. Відтак безпідставними є нарахування позивача, проведені на усю суму - 14000000грн. 00коп.. Тому інфляційні втрати та 3% річних підлягають перерахунку із суми 13810077грн. 93коп. Отже, у перерахунку розмір інфляційних втрат становить 10211648грн. 27коп., а 3% річних 681044грн. 94коп.

Щодо твердження відповідача, про те, що під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ «УНІКОМБАНК» не можуть застосовуватися до банку заходи, визначені у п.3 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч.ч.1, 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Частиною 5 ст.36 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2015р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову №704/БТ про віднесення ПАТ «УНІКОМБАНК» до категорії неплатоспроможних. Згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №188 від 15.10.2015р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УНІКОМБАНК» було розпочато з 16.10.2015р. процедуру виведення ПАТ «УНІКОМБАНК» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 16.10.2015р. по 15.01.2016р. включно.

Позовна заява була подана до суду 18.08.2015р., та нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних здійснювалось в період з 20.12.2013р. по 11.08.2015р., тобто до моменту прийняття постанови НБУ №704/БТ про віднесення ПАТ «УНІКОМБАНК» до категорії неплатоспроможних і запровадження тимчасової адміністрації, відтак заперечення відповідача є безпідставні та не приймаються судом до уваги. Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 04.03.2015р. у справі № 910/11117/14 .

Станом на день прийняття рішення, доказів оплати проведених позивачем нарахувань суду не надано.

Також слід зазначити, що підстави припинення зобовязань визначено главою 50 Цивільного кодексу, а ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» лише встановлює певні особливості виконання таких зобовязань. Норма закону про незадоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку з огляду на поняття «задоволення» (фактичне одержання управленою стороною від боржника предмета зобовязання) не є підставою для відмови в задоволенні відповідного позову, оскільки судове рішення є лише способом захисту порушених прав та безпосередньо не приводить до задоволення вимоги кредитора, оскільки останнє відбувається внаслідок виконання рішення - добровільно чи примусово. Відтак, встановлення порушення прав позивача, задоволення позову є реалізацією конституційного права на судовий захист та не суперечить вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» . Верховний Суд зокрема зазначав, що введення мораторію не є перешкодою для задоволення майнових вимог кредиторів до банку, зокрема в постановах №3-11гс10 від 15.11.2010 та №3-12гс10 від 8.11.2010.

Станом на день прийняття рішення, доказів оплати проведених позивачем нарахувань суду не надано.

Згідно ч.2 ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України).

Враховуючи викладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до відповідача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 10211648грн. 27коп. та 3% річних в розмірі 681044грн. 94коп. є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню. В решті позовних вимог належить відмовити.

Судовий збір необхідно віднести на відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог, відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 22, 27, 33, 34, 35, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Унікомбанк» (79019, м.Львів, вул.Б.Хмельницького, буд.117А, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сокар Україна» (04080, м.Київ, вул.Юрківська, 28, оф.3, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 370378грн. 27коп. інфляційних втрат, 681044грн. 94коп. 3% річних та 72088грн. 61коп. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Суддя Іванчук С.В.

повне рішення складено 09.11.2015р.