донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

10.11.2015р. справа №908/584/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Радіонова О.О., Колядко Т.М.
при секретарі судового засідання Акімовій К.К.
за участю представників сторін:
від позивача: Студенніков Д.М. (за довіреністю №23-12/14/1 від 23.12.2014р.);
від відповідача 1: від відповідача 2: не з'явився; не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ», м. Маріуполь Донецької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від14.05.2015р. (повний текст підписано 21.05.2015р.)
по справі№908/584/15-г (суддя Носівець В.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль», м. Київ
до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ», м. Маріуполь Донецької області 2)Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ» м. Донецьк
провитребування майна з чужого незаконного володіння
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» м. Київ (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ" м. Маріуполь Донецької області (Відповідач 1) про витребування майна з чужого незаконного володіння у зв'язку із закінченням строку лізингу вантажного автомобіля МАN 26413, шасі WMАН23ZZ54М378672, державний номер АА0351СТ у червні 2012 р. за договором фінансового лізингу № L646-03/07 від 26.04.2007р.

Ухвалою суду від 09.04.2015р. в порядку ст.24 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості другого відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ" (Відповідач 2).

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.05.2015р. (суддя Носівець В.В.) у справі №908/584/15-г позовні вимоги задоволені частково: витребувано з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ» м. Маріуполь Донецької області наступного майна - вантажний автомобіль МАN 26413 шасі WMАН23ZZ54М378672 державний номер АА0351СТ; в позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ» м. Донецьк було відмовлено. Крім того, з Відповідача-1 на користь Позивача були стягнуті витрати по сплаті судового збору в розмірі 4230,98грн.

Рішення місцевого суду вмотивовано доведеністю матеріалами справи факту невиконання Відповідачем 1 обов'язку з повернення предмету лізингу після закінчення строку лізингу, що кваліфіковано як порушення відповідних зобов'язань. В свою чергу, у задоволені позовних вимог до Відповідача 2 відмовлено з огляду на відсутність договірних відносин з Позивачем та відсутність доказів порушення прав або інтересів Позивача цією особою на підставі договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ» м. Маріуполь Донецької області, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 14.05.2015р. у справі №908/584/15-г та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсягу.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає: недоведеність Позивачем незаконності та недобросовісності володіння спірного майна з огляду на чинність договору лізингу через його поновлення в порядку ст.764 Цивільного кодексу України; невідповідність висновків суду щодо оцінки додаткової угоди від 28.02.2014р. її змісту; неврахування факту знаходження спірного майна у іншої особи, відносно якої розглядаються позовні вимоги ТОВ «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ».

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Радіонова О.О., Зубченко І.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.06.2015р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 21.07.2015р. о 14.00. год. з подальшим відкладанням в порядку ст.77 Господарського процесуального кодексу України на 11.08.2015р.

Ухвалою від 04.08.2015р. апеляційне провадження було зупинено у зв'язку із надсиланням матеріалів справи до Вищого господарського суду України в порядку ч.2 ст.109 цього Кодексу разом із касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торг-Строй Компанія» на ухвалу від 21.07.2015р. про повернення апеляційної скарги без розгляду.

Розпорядженням секретаря Другої судової палати від 29.10.2015р. у зв'язку із перебуванням судді Зубченко І.В. у відпустці, її у складі судової колегії було замінено на суддю Черноту Л.Ф.

Ухвалою від 29.10.2015р. у зв'язку із поверненням матеріалів справи до Донецького апеляційного господарського суду апеляційне провадження було поновлено з призначенням справи до розгляду у судовому засіданні 10.11.2015р. об 12.00.

Розпорядженням секретаря Другої судової палати від 09.11.2015р. у зв'язку із перебуванням судді Черноти Л.Ф. у відпустці, її у складі судової колегії було замінено на суддю Колядко Т.М.

Фіксація судових засідань апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Позивача у судовому засіданні 10.11.2015р. проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві (а.с.а.с.170-172).

Представники Відповідачів в судове засідання 10.11.2015р. без пояснення причин знову не з'явились, що, зважаючи на вжиті судом заходи з належного повідомлення, достатність наявних у справі матеріалів для правильної оцінки переглядуваного рішення та невизнання їх явки обов'язковою, за висновком судової колегії, не може вважатися достатньою підставою для зволікання із встановленням правової визначеності довкола спірних відносин в контексті встановлених ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 1950р. гарантій розгляду справи впродовж розумного строку.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 26.04.2007р. між Позивачем (Лізингодавець) та Відповідачем 1 (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № L646-04/07 (надалі - договір, а.с.а.с.9,10), згідно з п. 1.1 якого Лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (додаток № 2 до цього договору - а.с.12), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Згадуваною Специфікацією предмет лізингу визначений як вантажний автомобіль MAN 26413.

Відповідно до п. 1.2 Договору строк лізингу складається з Періодів лізингу, зазначених у Графіку платежів (Додаток № 1 до Договору) (надалі - Графік), та не може бути менше одного року. В свою чергу, остаточною редакцією Графіку (а.с.а.с.34, 35) сторони погодили, що строк лізингу за Договором складається з 60 Періодів лізингу з липня 2007 року по червень 2012 року.

Відповідно до п. 5.4. Додатку № 4 Загальні умови фінансового лізингу (а.с.а.с.14-17) до Договору (надалі - Загальні умови) першим періодом лізингу вважається календарний місяць, що слідує за місяцем в якому Предмет лізингу був переданий Лізингоодержувачу за Актом приймання-передачі. Зазначені в Графіку порядкові номери періодів лізингу відповідають календарним місяцям, які слідують за першим періодом лізингу в прямому порядку.

Угодою (а.с.18) про внесення змін до договору № L646-04/07 сторонами у зв'язку із збільшенням вартості предмету лізингу за договором купівлі-продажу від 26.04.2007р. № Р632-04/07 та на підставі п. 3.2 договору сторони вирішили внести зміни в п. 3.1 розділу 3 договору виклавши його в наступній редакції: «Вартість предмета лізингу становить 376216,20 грн., у т. ч. 20% ПДВ».

На виконання умов вищезазначеного Договору, Позивач (Лізингодавець) придбав предмет лізингу за договором купівлі-продажу та передав у тимчасове володіння та користування Відповідачу (Лізингоодержувачу), що підтверджується підписаним представниками сторін актом приймання-передачі предмета лізингу від 22.06.2007р. (а.с.20).

Відтак, як обґрунтовано визначив місцевий суд, першим періодом лізингу є липень 2007р., а останнім - червень 2012р.

У відповідності до п.8.2.1. Загальних умов Лізингоодержувач має право використовувати предмет лізингу протягом строку лізингу. Поряд із цим, положення п.п.9.1., 9.2. Загальних умов передбачають можливість переходу права власності на предмет лізингу до Лізингоодержувача на підставі договору купівлі-продажу по закінченню строку лізингу та за умов належного виконання Лізингоодержувачем своїх зобов'язань за договором.

Додатковою угодою від 28.02.2014р. (а.с.а.с.36, 37) до договору фінансового лізингу сторони домовились, що підписанням цієї Угоди лізингоодержувач визнає наявність заборгованості за рахунками перед Лізингодавцем та зобов'язується сплатити її в розмірі та строк до 31.12.2014 р., за графіком, який наведений в таблиці пункту 1.1. цієї Угоди.

Згідно з п. 1.3 додаткової угоди від 28.02.2014р., виконання зобов'язання/боргових зобов'язань Лізингоодержувача за договором, з моменту укладання цієї Додаткової угоди, є відстроченим. Встановлено кінцеву дату виконання Лізингоодержувачем зобов'язань за договором до 31.12.2014 р. (зобов'язання повинні бути виконанні не пізніше зазначеної дати/дата виконання зобов'язань).

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди від 28.02.2014 р., сторони дійшли згоди, що зобов'язання Лізингоодержучава перед Лізингодавцем припиняються, після повного та належного виконання Лізингоодержувачем зобов'язань, визначених п. 1.1 цієї Угоди, та у разі сплати викупної вартості предмету лізингу в строк та у розмірі, визначеними договором купівлі-продажу (викупу).

Наразі, як вбачається з матеріалів справи і Скаржником належними у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами це не спростовано, предмет лізингу після червня 2012р. не був ані повернутий Лізингодавцю, ані викуплений Лізингоодержувачем. Поряд із цим, відсутні докази також зміни (пролонгації) строку лізингу шляхом укладання відповідної угоди, як це передбачено п.9.2. договору.

За таких обставин, місцевий суд задовольнив заявлені позовні вимоги до Відповідача 1, застосовуючи спеціальну норму п.7 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» без одночасного посилання на інші наведені Позивачем в обґрунтування заявлених вимог - ст.ст.321, 387, 391, 400 та 1212 Цивільного кодексу України, які, на думку суду, не застосовуються до спірних відносин в контексті підстав позову.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду таким, що підлягає зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір фінансового лізингу № L646-04/07 від 26.04.2007р. є належною підставою для виникнення, серед іншого, у Відповідача-1 права на володіння та користування предметом лізингу, переданим його за актом приймання-передачі, що унеможливлює кваліфікацію набуття Відповідачем цього майна як такого, що здійснено недобросовісно або без відповідних правових підстав.

Договірний (зобов'язальний) характер правовідносин між Позивачем та Відповідачем 1 щодо передання спірного майна у користування на умовах лізингу та наявність спеціальної норми п.7 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» унеможливлює обґрунтоване застосування у даному випадку приписів ст.ст.387, 400 і 1212 Цивільного кодексу України, що опосередковує альтернативні способи захисту (конкуренція позовів), так само як і зумовлює безпідставність застосування у розглядуваному випадку ст.391 Цивільного кодексу України, адже негаторні вимоги в межах цієї справи взагалі не висувалися. Таким чином, місцевий суд цілком обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування до заявлених вимог саме п.7 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» та правомірно відмовив у задоволені позовних вимог до Відповідача 2, який не є стороною договору фінансового лізингу № L646-04/07 від 26.04.2007р., порушення зобов'язань за яким і є підставою заявленого позову.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог договору і закону, а одностороння відмова від виконання зобов'язання, за загальним правилом, не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. У світлі вимог ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України одним з критеріїв належного виконання є строк виконання зобов'язання, недотримання якого є порушенням у розумінні ст.610 та зумовлює прострочення боржника у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду щодо доведеності факту неповернення предмету лізингу по закінченню визначеного строку лізингу, адже належного доказу настання визначеної підстави для припинення існування відповідного зобов'язання - викуп предмету лізингу - представлено не було. Таким чином, у світлі приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України мав право на звернення до суду за захистом з огляду на наявність порушення зобов'язань з боку Відповідача 1.

Посилання Відповідача на поточну чинність договору фінансового лізингу як правової підстави для продовження подальшого володіння та користування спірним майном правомірно не були прийняті до уваги, адже положення ст.764 Цивільного кодексу України з огляду на спеціальні норми ч.1 ст.2, ч.ч.2, 3 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» не підлягають застосуванню до договору фінансового лізингу, що цілком узгоджується із ч.2 ст.806 Цивільного кодексу України.

Запропонована Скаржником інтерпретація змісту додаткової угоди від 28.02.2014р. жодною мірою не впливає на факт спливу строку лізингу та відсутність належних підстав для переходу права власності на спірне майно до Відповідача 1, а відтак - не обґрунтовує заявлених апеляційних вимог.

В свою чергу, твердження про неповноту з'ясування місцевим судом обставин справи через перебування спірного майна у іншої особи та необхідність зупинення провадження у справі апеляційним судом відхиляються, адже за змістом ст.79 Господарського процесуального кодексу України обставини, що впливають на можливість виконання ймовірного рішення суду, не визначені у якості підстави для зупинення провадження у справі, і їх не можна ототожнювати із неможливістю вирішення спору, чого, наразі Скаржником не доведено, а з матеріалів справи не вбачається. У будь-якому разі, спонукання до виконання порушеного обов'язку за договору у вигляді повернення предмету лізингу по закінченню строку має вирішуватися в межах спору між сторонами такого договору.

Разом із тим, правомірно визначивши норми матеріального права, які підлягають до застосуванню в розглядуваному спорі, місцевий суд безпідставно застосовував спосіб захисту, притаманний саме для позадоговірних відносин і який опосередковується саме віндикаційним позовом (ст.387 Цивільного кодексу України), що не відповідає характеру відносин між Позивачем та Відповідачем 1 в контексті заявлених підстав позову. Така внутрішня логічна суперечність між висновками суду, приведеним нормативним обґрунтуванням (спеціальною нормою п.7 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг») та визначеним способом судового захисту зумовлює необхідність зміни переглядуваного рішення.

Так, апеляційний суд, враховуючи приписи ст.ст.6, 13 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р., дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у вигляді зобов'язання Відповідача 1 повернути Позивачеві спірний предмет лізингу, що зумовлює необхідність встановленням згідно вимог абз.2 ч.2 ст. 84 Господарського процесуального кодексу України строку для вчинення відповідної дії тривалістю 30 календарних днів з моменту прийняття цієї постанови.

За таких обставин, Донецький апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, що згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок Скаржника понесених ним витрат зі сплати судового збору за апеляційне оскарження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ», м. Маріуполь Донецької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.05.2015р. у справі №908/584/15-г.

2.Змінити рішення Господарського суду Запорізької області від 14.05.2015р. у справі №908/584/15-г, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:

«Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» (87525, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Бахчиваджи, 2, ідентифікаційний код 32794511) повернути протягом 30 календарних днів, починаючи з 10.11.2015р., на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» (04073, Київ, просп. Московський, 9, корп. 5, офіс 101, ідентифікаційний код 34480657) наступне майно: вантажний автомобіль МАN 26413 шасі WMАН23ZZ54М378672 державний номер АА0351СТ».

3. Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ про примусове виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 10.11.2015р., оформивши його у відповідності до приписів ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

4. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: О.О.Радіонова

Т.М. Колядко

Надруковано: 6 прим.: 1-3 - сторонам, 4 - у справу; 5 - ДАГС, 6 - ГСЗО