донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

11.11.2015 справа №913/449/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 - за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_5 - за довіреністю ОСОБА_6 - за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
на рішення господарського судуЛуганської області
від28.09.2015 року
по справі№ 913/449/15 (суддя: Старкова Г.М.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа», м. Лисичанськ, Луганська область
простягнення 3 431 659,54 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі Позивач) звернулось до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа», м. Лисичанськ, Луганська область (далі Відповідач) суми інфляційних витрат у розмірі 2 790 772,46 грн. та суми 3% річних у розмірі 640 887,08 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 28.09.2015 року у справі № 913/449/15 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2015 року у справі № 913/449/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа», м. Лисичанськ, Луганська область на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ 3431 659,54 грн.

Заявник апеляційної скарги вважає рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2015 року у справі № 913/449/15 таким, що винесено з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, звернувся до суду з проханням рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2015 року у справі № 913/449/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в повному обсязі.

Представники Відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2015 року у справі № 913/449/15 просили залишити без змін

Відповідно до статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як встановлено місцевим господарським судом, 30.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі продавець, позивач) та Комунальним підприємством «Лисичанськтепломережа» (далі за текстом - покупець, відповідач) був укладений договір купівлі - продажу природного газу № 14/2311/11 (далі - Договір), згідно якого продавець зобовязаний передати у власність покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі за текстом газ), для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Згідно з п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2 договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання п. 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язався сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 1,2, ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець ( постачальник ), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення регулюються й приписами ч. 1, 6 ст. 265 ГК України, відповідно до яких за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання укладеного сторонами договору позивач поставив протягом жовтня 2011 року, жовтня-грудня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 11 311,893 тис. куб. м. на загальну суму 14 809 530,31 грн., що підтверджено актами приймання-передачі природного газу на загальну суму 14 809 530 грн. 31 коп., з яких: від 31.10.2011 № 11луг ТЕ за жовтень 2011 року на суму 1 592 798,91 грн.(сплачено у повному обсязі), від 27.11.2012 за жовтень 2012 року на суму 1 715 447,38 грн.(сплачено у повному обсязі), від 30.11.2012 за листопад 2012 року на суму 4 313 518,12 грн.(сплачено частково в сумі 589 088,98 грн.), від 31.12.2012 за грудень 2012 року на суму 7 187 765,90 грн.

У позовній заяві, позивач зазначає, що станом на 18.12.2014 відповідач повністю сплатив основний борг за спожитий природний газ на загальну суму 14 809 530,31 грн., що підтверджується довідкою про операції та довідкою підприємство про сальдо, але платежі здійснювалися не завжди своєчасно, з порушенням умов п.1.1 та п.6.1 договору. З огляду на зазначене, відповідачем несвоєчасно виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, тому він зобовязаний, на підставі ч. 2, ст.. 625 ЦК України, сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 2 790 772 грн. 46 коп. (з грудня 2012 року по грудень 2014 року), а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 640 887 грн. 08 коп. (з 14.12.2012 по 14.01.2013).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду щодо необґрунтованості позовних вимог, оскільки у позивача відсутні правові підстави для застосування наслідків порушеного грошового зобовязання, передбачені ч. 2, ст.. 625 ЦК України з огляду на наступне.

17.10.2014 між Територіальним органом казначейства в Луганській області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Лисичанської міської ради, Управління з виконання політики Лисичанської міської ради в галузі житлово-комунального господарства, Комунальним підприємством Лисичанськтепломережа та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" було укладено договір про організацію взаєморозрахунків № 838/30.

Згідно з умовами цього договору, організовано проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 статті 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги за централізоване водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались та/або погоджувались органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів Украйни від 29.01.2014 № 30.

Відповідно до п.п. 2 п. 11 договору № 838/30 сторонами погоджено не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Після виконання договору сторони не мають жодної претензії стосовно предмету договору (п.15 договору).

Відповідно до п. 2 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим судом, що сторони у справі відповідно до вимог ст. 604 Цивільного кодексу України замінили первісне зобовязання про оплату природного газу на умовах договору купівлі-продажу природного газу новим зобовязанням про оплату відповідачем на користь позивача обсягів газу за рахунок коштів субвенції з державного бюджету, припинивши первісне зобовязання у цій частині.

Враховуючи вищезазначене, суд попередньої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки строк виконання нового зобовязання повязаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету, а тому прострочення оплати на умовах договорів про організацію взаєморозрахунків відповідачем не допущено.

Відповідно до п. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність вини Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа», оскільки укладення договорів № 838/30 від 17.10.2014 року свідчить про вжиття відповідачем заходів, необхідних для належного виконання зобов'язання в частині погашення заборгованості за спожитий природний газ, яка виникла внаслідок невідповідності фактичної вартості теплової енергії, що затверджувались та/або погоджувались органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Крім того слід зазначити, що, згідно п. 4 ст. 604 Цивільного кодексу України новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Отже, враховуючи, що сторони укладеним договором № 838/30 від 17.10.2014 року здійснили новацію, додаткові зобов'язання, пов'язані з договором № 14/2311/11 від 30.09.2011 року поставки природного газу, суд першої інстанції обґрунтовано визнав припиненими.

Крім того, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 15 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Слід зауважити, що при прийнятті спірного рішення місцевий господарський суд обґрунтовано врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену у його Постановах від 09.09.2014 у справах №5011-35/1533-2012-19/522-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 16.09.2014 у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012 та від 30.09.2014 у справі №5011-35/1534-2012-42/553-2012.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2015 року у справі № 913/449/15 залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 ГСЛО;

1 до справи;

1 ДАГС.