РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Справа № 924/942/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від Прокурора: Грицак А.В.;

від позивача 1: не прибув;

від позивача 2: ОСОБА_1

від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача 2 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ на рішення господарського суду Хмельницької області від 27.08.15р. у справі № 924/942/15 (суддя Вибодовський О.Д.)

за позовом Шепетівського міжрайонного прокурора м. Шепетівка в особі

Позивача 1: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

Позивача 2: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю „Шепетівка Енергоінвест, м. Шепетівка

про стягнення суми 11 608 992 грн 64 коп., з якої 6 716 494 грн 75 коп. основного борту, 1 172 483 грн 38 коп. пені, 146 979 грн 44 коп. 3% річних, 3 573 035 грн 07 коп. інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Шепетівський міжрайонний прокурор (надалі Прокурор) в інтересах держави та органу державного управління, який її уособлює Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (надалі Позивач 1) та Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі Позивач 2) звернувся в господарський суд Хмельницької області з позовною заявою (том 1, а.с. 2-5) до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Шепетівка Енергоінвест» (надалі - Відповідач) про стягнення з Відповідача на користь Позивача: 6 716 494 грн. 75 коп. боргу, 1 172 483 грн. 38 коп. пені, інфляційних втрат в розмірі 3 573 035 грн. 07 коп. та 146 979 грн. 44 коп. річних.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 27 серпня 2015 року (том 1, а.с. 113-117) з підстав, вказаних у цьому рішенні, позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 6 716 494 грн. 75 коп. основного боргу, 841 938 грн. 09 коп. пені, 146 979 грн. 44 коп. річних, 3 573 035 грн. 07 коп. інфляційних втрат. Також, даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 73 080 грн. В частині позовних вимог про стягнення з Відповідача 330 544 грн. 48 коп. відмовлено.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Позивач 2 звернувся з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 4-7) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій з підстав, вказаних у цій апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Хмельницької області від 27 серпня 2015 року в справі № 924/942/15 скасувати в частині якою відмовлено в стягненні 330 544 грн. 48 коп. пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача 330 544 грн 48 коп. пені.

Апеляційна скарга Позивача 2 мотивована тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Крім того, Позивач 2 як на підставу скасування рішення суду посилається на те, що відповідно до пункту 9.3 Договору сторони встановили строк позовної давності, у тому числі і щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних та інфляційних нарахувань тривалістю у 5 років.

Ухвалою суду від 21 вересня 2015 року (том 2, а.с. 3) апеляційну скаргу Позивача 2 було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 4 жовтня 2015 року на 14 год. 50 хв..

Відповідач не скористався правом подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності частини 2 статті 96 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду.

Представники Позивача 1 та Відповідача в судове засідання від 4 листопада 2015 року не зявилися. Про дату, час та місце розгляду справи Позивач 1 та Відповідач належним чином повідомлені, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 19, 21). Причини неявки своїх представників Позивач 1 та Відповідач не повідомили. Жодних клопотань від Позивача 1 та Відповідача щодо відкладення розгляду справи до господарського суду апеляційної інстанції не надходило. Водночас, в ухвалі про прийняття апеляційної скарги до провадження відсутні вимоги щодо обовязкової явки представників сторін.

Пунктами 3.9.1-3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 встановлено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України; у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов'язком учасників апеляційного провадження, а тому з урахуванням строків розгляду апеляційної скарги та приписів статтей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників Позивача 1 та Відповідача, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання за наявними в справі доказами.

У судовому засіданні від 4 листопада 2015 року представник Позивача 2 підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав вказаних у цій апеляційній скарзі та просив скасувати рішення в частині відмови в стягненні пені, прийнявши в цій частині нове рішення, котрим повністю задоволити позовні вимоги в цій частині.

У судовому засіданні від 4 листопада 2015 року Прокурор підтримав позицію представника Позивача 2 з приводу скасування рішення в частині відмови в стягненні пені.

Заслухавши пояснення представників Позивача 2 та Прокурора, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу Позивача 2 слід задоволити, рішення господарського суду Хмельницької області від 27 серпня 2015 року по справі № 924/942/15 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 330 544 грн. 48 коп., виклавши резолютивну частину рішення в редакції зазначені нижче в даній судовій постанові. При цьому, суд виходив з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 2 грудня 2013 року між Позивачем 2 та Відповідачем було укладено договір № 1739/14-БО-34 (надалі Договір; том 1, а.с. 25-30).

Згідно пунктів 1.1 1.2 Договору: Позивач 2 зобовязався передати у власність Відповідача у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Позивачем 2 за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей газ на умовах Договору; газ, що продається за цим Договором, використовується Відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями.

Пунктом 2.1 визначено, що Позивач 2 передає Відповідачу з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 3 555,000 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів: січень - 745, 000 куб. м.; лютий - 665, 000 куб. м.; березень - 590, 000 куб. м., а всього за 1-й квартал 2000, 000 куб. м.; квітень - 195,000 куб.м., травень - 0,000 куб. м., червень - 0,000 куб. м., а всього за 2-й квартал 195, 000 куб. м.; липень, серпень, вересень - 0,000 куб. м. Всього за 3-й квартал 0, 000 куб. м.; жовтень - 195,00 куб. м., листопад - 480,00 куб. м., грудень - 685,00 куб. м., а всього за 4-й квартал 1360, 00 куб. м..

Між тим пунктами 3.3 3.4 Договору, сторони обумовили, що: приймання - передача газу переданого Позивачем 2 Відповідачу у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання - передачі газу; обсяг споживання газу Відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Відповідача; не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Відповідач зобов'язався надати Позивачу 2 підписані та скріплені печатками Відповідача і газотранспортного підприємства три примірника акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість; Позивач 2 не пізніше 8 числа зобов'язується повернути Відповідачу і газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання Акта, який є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пунктів 5.1 5.2 Договору: ціна на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюється НКРЕ України; ціна за 1 000 куб. м. природного газу становить 3 459 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2 %; ПДВ за ставкою 17 %; тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 295 грн 60 коп.; всього з ПДВ 4 473 грн 82 коп..

Пунктом 6.1 Договору визначено, що: оплата за природний газ проводиться Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 7.2 Договору: у разі невиконання Відповідачем умов пункту 6.1 Договору Позивач 2 має право не здійснювати поставку газу Відповідачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості; у разі невиконання Відповідачем пункту 6.1 Договору він зобов'язався сплатити Позивачу 2 крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як визначено пунктом 9.3 Договору, строк у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

За змістом пункту 11.1 Договору, Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частинні проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір підписано представниками та скріплено відбитками печаток сторін.

За ОСОБА_3 угодою № 1 від 31 січня 2014 року до Договору (том 1, а.с. 31) сторони вирішили викласти з 1 січня 2014 року пункт 5.2 статті 5 «Ціна газу» Договору в наступній редакції:

« 5.2. Ціна за 1000 куб. м газу становить 2 448 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20 %.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 287 грн., крім того ПДВ - 20% - 57 грн 40 коп., всього з ПДВ 344 грн 40 коп. (триста сорок чотири гривні 40 коп.).

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 2 783 грн 96 коп., крім того ПДВ - 20% - 556 грн 79 коп., всього з ПДВ - 3 340 грн 75 коп».

ОСОБА_3 угодою № 2 від 29 квітня 2014 року до Договору (том 1, а.с. 32) сторони вирішили викласти з 1 квітня 2014 року пункт 5.2 статті 5 «Ціна газу» Договору в наступній редакції: « 5.2. Ціна за 1000 куб. м газу становить 4 020 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 287 грн., крім того ПДВ 20 % - 57 грн 40 коп., всього з ПДВ 344 грн 40 коп..

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 4 387 грн 40 коп., крім того ПДВ - 20% - 877 грн 48 коп., всього з ПДВ - 5 264 грн 88 коп».

За ОСОБА_3 угодою № 3 від 21 травня 2014 року до Договору (том 1, а.с. 33) сторони вирішили викласти з 1 травня 2014 року пункт 5.2 статті 5 «Ціна газу» Договору в наступній редакції: « 5.2. Ціна за 1000 куб. м газу становить 4 724 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 355 грн., крім того ПДВ 20 % - 71 грн., всього з ПДВ 426 грн

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 5 173 грн 48 коп., крім того ПДВ - 20% - 1 034 грн 70 коп., всього з ПДВ - 6 208 грн 18 коп».

ОСОБА_3 угодою № 4 від 13 червня 2014 року до Договору сторони вирішили викласти з 1 червня 2014 року пункт 5.2 статті 5 "Ціна газу" Договору в наступній редакції:

« 5.2. Ціна за 1000 куб. м газу становить 4 724 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366 грн 70 коп., крім того ПДВ - 20% - 73 грн 34 коп, всього з ПДВ 440 грн 04 коп

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 5 185 грн 18 коп., крім того ПДВ - 20% - 1 037 грн 04 коп., всього з ПДВ - 6 222 грн 22 коп».

ОСОБА_3 угодою № 5 від 18 вересня 2014 року до Договору (том 1, а.с. 35) передбачено наступне: Викласти з 1 вересня 2014 року пункт 5.2 статті 5 «Ціна газу» Договору в наступній редакції:

« 5.2. Ціна за 1000 куб. м газу становить 4 874 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366 грн 70 коп., крім того ПДВ - 20% - 73 грн 34 коп., всього з ПДВ 440 грн 04 коп..

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 5 338 грн 18 коп., крім того ПДВ - 20% - 1 067 грн 64 коп., всього з ПДВ - 6 405 грн 82 коп».

ОСОБА_3 угодою № 6 від 19 листопада 2014 року до Договору (том 1, а.с. 36) сторони вирішили викласти з 1 листопада 2014 року пункт 5.2 статті 5 "Ціна газу" Договору в наступній редакції:

« 5.2. Ціна за 1000 куб. м газу становить 5 100 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366 грн 70 коп., крім того ПДВ - 20% - 73 грн 34 коп., всього з ПДВ 440 грн 04 коп..

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 5 568 грн 70 коп., крім того ПДВ - 20% - 1 113 грн 74 коп., всього з ПДВ - 6 682 грн 44 коп».

За ОСОБА_3 угодою № 7 від 26 грудня 2014 року до Договору (том 1,а.с. 37) сторони вирішили викласти з 1 грудня 2014 року пункт 5.2 статті 5 "Ціна газу" Договору в наступній редакції:

« 5.2. Ціна за 1000 куб. м газу становить 5 900 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366 грн 70 коп., крім того ПДВ - 20% - 73 грн 34 коп., всього з ПДВ 440 грн 04 коп.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6 384 грн 70 коп., крім того ПДВ - 20% - 1 276 грн 94 коп., всього з ПДВ - 7 661 грн 64 коп».

ОСОБА_3 угоди підписані представниками та скріплено відбитками печаток Позивача 2 та Відповідача.

Як вбачається з доказів, наявних в матеріалах справи, на виконання умов Договору Позивач 2 у період з січня 2014 року по грудень 2014 року, поставив, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 9 259 494 грн. 05 коп., що підтверджується наступними копіями актів прийому-передачі (том 1, а.с. 38-43): акт приймання-передачі природного газу у обсязі 477,756 тис. куб. м. за січень 2014 року на суму 1 596 064 грн. 30 коп; акт приймання-передачі природного газу в обсязі 385,853 тис. куб. м. за лютий 2014 року на суму 1 289 039 грн. 18 коп.; акт приймання-передачі природного газу в обсязі 266,001 тис. куб. м. за березень 2013 року на суму 888 643 грн. 38 коп.; акт приймання-передачі природного газу у обсязі 85,553 тис. куб. м. за жовтень 2014 року на суму 548 036 грн. 79 коп.; акт приймання-передачі природного газу в обсязі 303,870 тис. куб. м. за листопад 2014 року на суму 2 030 593 грн. 05 коп.; акт приймання-передачі природного газу в обсязі 379,438 тис. куб. м. за грудень 2014 року на суму 2 907 117 грн. 35 коп..

Вищезазначені акти прийому-передачі природного газу підписані повноважними представниками та скріплені відбитками печаток Позивача 2 та Відповідача.

Відтак, колегія суду констатує, що в розрізі пункту 6.1 Договору Відповідач повинен був провести розрахунки за поставлений природний газ у такі терміни: за газ, поставлений у січні 2014 року - до 14 лютого 2014 року; за газ, поставлений у лютому 2014 року - до 14 березня 2014 року; за газ, поставлений у березні 2014 року - до 14 квітня 2014 року; за газ, поставлений у квітні 2014 року - до 14 травня 2014 року.

В звязку із невиконання Відповідачем покладеного на нього обовязку щодо оплати поставленого природного газу, у строки встановлені пунктом 6.1 Договору, Позивач 2 звернувся з позовом до суду про стягнення з Відповідача 6 716 494 грн. 75 коп. боргу, 1 172 483 грн 38 коп. пені, інфляційних втрат в сумі 3 573 035 грн. 07 коп. та 146 979 грн. 44 коп. річних.

Колегією суддів встановлено, що в даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними договір купівлі-продажу природного газу предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу, положення якого застосовуються до договорів поставки.

Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України, одна сторона (продавець) зобов'язується передати у власність другій стороні (покупцеві) товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму після прийняття товару, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару.

В силу дії статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як визначено статтями 525, 526 Цивільного кодексу України: одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається , якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В силу дії статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суду дослідивши всі обставини справи, в контексті умов укладеного Договору та наявності поданих Відповідачем актів приймання-передічі зазначає, що сторони підписавши даний Договір тим самим засвідчили свою згоду з усіма його умовами та обємами газу, котрі зазначені в розділі 2 Договору так як і погодили порядок здійснення розрахунків (а саме на підставі підписаних Позивачем та Відповідачем актів приймання-передачі газу) .

Пунктом 6.1 Договору визначено, що: оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання пункту 2.1 Договору Позивач 2 поставив, а Відповідач прийняв природний газ в обсязі на загальну 9 259 494 грн. 05 коп., що підтверджуються первиними доказами - належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу, а саме: актом приймання-передачі від 31 січня 2014 року на суму 1 596 064 грн. 30 коп.; актом приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2014 року у лютому 2014 року прийнято природний газ на суму 1 289 039 грн. 18 коп.; атом приймання-передачі природного газу від 31 березня 2014 року у березні 2014 року прийнято природного газу на суму 888 643 грн. 38 коп.; актом приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2014 року в жовтні 2014 року прийнято природного газу на суму 548 036 грн. 79 коп.; актом приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2014 року в листопаді 2014 року прийнято природного газу на суму 2 030 593 грн. 05 коп.; актом приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2014 року в грудні 2014 року прийнято природного газу на суму 2 907 117 грн. 35 коп..

Відповідач в підтвердження часткового виконання своїх зобовязань за Договором було долучено до матеріалів справи платіжні доручення та банківські виписки рахунку Позивача 2, котрі підтверджують сплату ним 2 543 000 грн. (том 1, а.с. 113-156; 163-203).

Окрім того, самим же Відповідачем не заперечується існування боргу по Договору в сумі 6 716 494 грн. 75 коп. (том 1, а.с. 209).

Отже, враховуючи вищенаведене, на підставі пункту 6.1 Договору, статтей 525, 526, 610, 612 Цивільного кодексу України, заборгованість Відповідача станом на момент винесення оспорюваного рішення становила 6 716 494 грн. 75 коп. та підтверджена наявними у справі належними та допустимими доказами. Відповідно, вимоги Позивача 2 щодо її стягнення є обґрунтованими, підставними і підлягають до задоволення.

Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд задовольняє позов Позивача в частині стягнення боргу в сумі 6 716 494 грн. 75 коп. та залишає судове рішення в цій частині без змін.

Крім суми основного боргу, у звязку із порушенням Відповідачем строків виконання грошового зобовязання, Позивач 2 нарахував Відповідачу пеню в розмірі 1 172 483 грн. 38 коп. (за зобовязаннями січня 2014 року 103 134 грн 78 коп.; за зобовязаннями лютого 2014 року 129 610 грн 24 коп.; за зобовязаннями березня 2014 року 97 799 грн 46 коп., за зобовязаннями жовтня 2014 року 102 370 грн 27 коп., за зобовязаннями листопада 2014 року 332 572 грн 20 коп., за зобовязаннями грудня 2014 року 406 996 грн 43 коп).

Відповідно до пункту 7.2 Договору, у разі невиконання Відповідачем умов пункту 6.1 Договору Позивач 2 має право не здійснювати поставку газу Відповідачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості; у разі невиконання Відповідачем пункту 6.1 Договору він зобов'язався сплатити Позивачу 2 крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У відповідності до статтей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений даним законом, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд зауважує, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

В силу дії частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлено: якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором; при цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу України: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Колегія суду зауважує, що частиною 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

З викладеного слідує, що частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Пункт 5 статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що: за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання

Відповідно до частин 3, 4, 5 статті 267 Цивільного кодексу України: позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи Відповідачем було висвітлено в доповнення до відзиву клопотання про застосування позовної давності до вимог Позивача 2 про стягнення пені (том 1, а.с. 208-210), вважаючи, що Позивачем 2 безпідставно нараховано пеню станом на 30 квітня 2015 року за наступними зобовязаннями: за зобовязанням січня 2014 року у сумі 103 134 грн 78 коп; за зобовязаннями лютого 2014 року в сумі 129 610 грн. 24 коп.; за зобовязаннми березня 2014 року в сумі 97 799 грн. 46 коп., а всього на загальну сум 330 544 грн 48 коп

Розглянувши дане клопотання Відповідача колегія суду не вбачає підстав для його задоволення зважаючи на таке.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Між тим, відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін; договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 9.3 Договору сторони визначили, що строк у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Відповідно до пункту 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10, за правилами частини першої статті 259 Цивільного кодексу України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну так і спеціальну позовну давність.

Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах та інших документах, якими обмінювалися сторонами і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Відповідно, зважаючи на умови пункту 9.3 Договору (котрим було збільшено встановлену законом позовну давність) розглядаючи дане клопотання саме в правовій площинні застосування позовної давності, колегія суду не вбачає законних та обєктивних підстав для задоволення даного клопотання та застосування позовної давності.

Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд на основі статті 232 Господарського кодексу України, статті 259 Цивільного кодексу України в площинні умов пунктів 7.2, 9.3, задовольняє позов Позивача в частині стягнення з Відповідача пені в розмірі 1 172 483 грн 38 коп..

Відповідно приймаючи таке рішення, Рівненський апеляційний господарський суд скасовує судове рішення першої інстанції в цій частині.

Водночас, колегія суддів зауважує, що Відповідачем, відповідно до статті 83 Господарського процесуального України, подано клопотання про зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій на 70 % (том 1, а.с. 69-71).

Розглянувши дане клопотання, заслухавши думку представника Позивача 2 та Прокурора, котрі заперечують проти задоволення даного клопотання посилаючись на складне фінансове становище Позивача 2, колегія суддів зауважує наступне.

Стаття 233 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

При цьому, судом повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з пунктом 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, відповідно до пункту 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26 грудня 2011 року, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що виходячи із принципу розумності і співрозмірності, встановивши причини неналежного виконання Відповідачем грошового зобовязання, зважаючи на докази, котрі підтверджують важке фінансове становище, що зумовлює несприятливі умови для провадження господарської діяльності Позивача 2 (що підтверджене наступними доказами - звіт про фінансові результати за 9 місяців 2014 року, баланс на 30 вересня 2014 року; а.с. 105-108), суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з Відповідача на 70%.

Крім суми основного боргу та пені Прокурор в особі Позивача 2 просив стягнути з Відповідача 146 979 грн. 44 коп. річних та 3 573 035 грн. 07 коп. інфляційних втрат.

Колегія суду констатує, що відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України, Позивачем 2 станом на 30 квітня 2015 року нараховано Відповідачу річних в розмірі 146 979 грн 44 коп. (за зобовязаннями січня 2014 року 28 69 грн 47 коп.; за зобовязаннями лютого 2014 року 34 740 грн 87 коп.; за зобовязаннями березня 2014 року 27 827 грн 93 коп., за зобовязаннями жовтня 2014 року 7 522 грн 37 коп., за зобовязаннями листопада 2014 року 22 865 грн, за зобовязаннями грудня 2014 року 25 327 грн 76 коп.) та 3 573 035 грн 07 коп. - інфляційних втрат (за зобовязаннями січня 2014 року 269 226 грн 10 коп.; за зобовязаннями лютого 2014 року 557 55 грн 84 коп.; за зобовязаннями березня 2014 року 588 420 грн 21 коп., за зобовязаннями жовтня 2014 року 240 737 грн 54 коп., за зобовязаннями листопада 2014 року 837 490 грн 30 коп., за зобовязаннями грудня 2014 року 1 079 405 грн 07 коп.).

Позивачем 2 подано розрахунок річних та інфляційних (том 1, 13-16), дослідивши котрий вбачається, що нарахування річних та інфляційних здійснено по кожному періоду наявності заборгованості з урахуванням розміру боргу та здійснених Відповідачем оплат за вказаний період.

Колегія суду проаналізувавши поданий Позивачем розрахунок (том 1, а.с. 13-16), вважає його обґрунтованим та підставним, а відтак приходить до висновку, щодо задоволення позову в частині стягнення з Позивача 146 979 грн 44 коп. річних та 3 573 035 грн. 07 коп. інфляційних втрат.

Відповідно, приймаючи таке рішення, Рівненський апеляційний господарський суд скасовує судове рішення першої інстанції в цих частинах.

Враховуючи усе вищевказане в даній судовій постанові Рівненський апеляційний господарський суд констатує неповне зясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права. Дане, в свою чергу, в силу дії пунктів 1, 4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування даного судового рішення.

З урахуванням усього вищевказаного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задоволити апеляційну скаргу Позивача 2, скасовує судове рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення пені, шляхом викладення резолютивної частини рішення в редакції зазначеній вище в даній судовій постанові.

Судові витрати, у відповідності до частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд покладає на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 27 серпня 2015 року в справі № 924/942/15 скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення 330 544 грн 48 коп. пені, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" (м.Шепетівка, вул. Судилківська, 9, офіс 203; код 37587657) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; код 20077720) - 6 716 494 грн 75 коп., основного боргу, 1 172 483 грн 38 коп. пені, 146 979 грн 44 коп. річних, 3 573 035 грн 07 коп. інфляційних нарахувань.

3.Видати наказ.

4. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" (м.Шепетівка, вул. Судилківська, 9, офіс 203; код 37587657) в доход державного бюджету України 73 080 грн за розгляд позовної заяви.

5. Видати наказ."

3. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" (м.Шепетівка, вул. Судилківська, 9, офіс 203; код 37587657) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; код 20077720) 5 453 грн 99 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Доручити господарському суду Хмельницької області видати відповідні накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

7. Справу № 924/942/15 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.