КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Справа№ 911/3508/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Орлова А.Ю.

відповідача - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей»

на рішення Господарського суду Київської області від 07.09.2015 р.

у справі № 911/3508/15 (суддя - Бабкіна В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл»

до Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей»

про стягнення 12 124,19 грн

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» (далі - позивач) звернулось з позовом до Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» (далі - відповідач) про стягнення з відповідача 10 131,79 грн пені, 1 485,80 грн інфляційних втрат та 506,60 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.09.2015 р. у справі № 911/3508/15 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 10 131,79 грн пені, 506,60 грн 3% річних; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду від 07.09.2015 р. у справі № 911/3508/15 Приватне підприємство «Консалтингова фірма «Прометей» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що позивачем було надано копію видаткової накладної, що оформлена з порушенням вимог чинного законодавства, а також не надано первинних бухгалтерських документів, зокрема, довіреностей, на підставі яких виписувалась видаткова накладна, а тому така видаткова накладна не може підтверджувати поставку товару позивачем та отримання цього товару відповідачем.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 911/3508/15 та призначено її до розгляду на 12.11.2015 р.

В засідання суду, призначене на 12.11.2015 р., представник відповідача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначеного представника суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

26.05.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» (далі - постачальник) та Приватним підприємством «Консалтингова фірма «Прометей» (далі - покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів № SO-1/26-05 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти (товар).

Згідно з п. 4.2 договору покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату вартості товару.

Як передбачено п. 5.1 договору, покупець здійснює 100% оплату за товар протягом 14 календарних днів з дати поставки товару та підписання сторонами видаткових накладних шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 7.4 договору у разі несплати або несвоєчасної оплати вартості відвантаженого товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від вартості несплаченого або несвоєчасно оплаченого товару за весь час прострочення до повного погашення заборгованості

На виконання умов укладеного договору ТОВ «Софія Ойл» було здійснено поставку ПП «Консалтингова фірма «Прометей» нафтопродуктів на суму 371 450,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 22 від 28.05.2015 р.

Відповідачем, в свою чергу була здійснена повна оплата поставленого товару, що підтверджується платіжними дорученнями, зокрема:

- платіжне доручення № 2135 від 16.06.2015 р. на суму 30 000,00 грн;

- платіжне доручення № 59 від 17.06.2015 р. на суму 30 000,00 грн;

- платіжне доручення № 2160 від 19.06.2015 р. на суму 30 000,00 грн;

- платіжне доручення № 2170 від 19.06.2015 р. на суму 30 000,00 грн;

- платіжне доручення № 2180 від 22.06.2015 р. на суму 30 000,00 грн;

- платіжне доручення № 2203 від 23.06.2015 р. на суму 30 000,00 грн;

- платіжне доручення № 2230 25.06.2015 р. на суму 30 000,00 грн;

- платіжне доручення № 2258 від 30.06.2015 р. на суму 30 000,00 грн;

- платіжне доручення № 2285 від 30.06.2015 р. на суму 30 000,00 грн;

- платіжне доручення № 2301 від 01.07.2015 р. на суму 30 000,00 грн;

- платіжне доручення № 2323 від 02.07.2015 р. на суму 30 000,00 грн;

- платіжне доручення № 66 від 09.07.2015 р. на суму 41 450,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, за поставлений товар розрахувався не у строки, передбачені договором, у зв'язку з чим ТОВ «Софія Ойл» нарахувало відповідачу 10 131,79 грн пені, 506,60 грн 3% річних та 1485,80 грн інфляційних втрат.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.4 договору передбачено, що у разі несплати або несвоєчасної оплати вартості відвантаженого товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від вартості несплаченого або несвоєчасно оплаченого товару за весь час прострочення до повного погашення заборгованості.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 131,79 грн пені за період з 10.06.2015 р. до 09.07.2015 р., є обґрунтованими, арифметично правильними, розмір їх перевірений судом та відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору.

Також за неналежне виконання умов укладеного договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 1 485,80 грн інфляційних втрат та 506,60 грн 3% річних.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 506,60 грн 3% річних підлягають задоволенню, розмір їх перевірений судом та відповідає вимогам чинного законодавства.

Також позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1 485,80 грн за період з 10.06.2015 р. до 17.06.2015 р.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом, і його найменший період визначення становить місяць, тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

Отже, інфляційна складова боргу може бути розрахована виключно за період, що складається з повних календарних місяців прострочення платежів, а не за кожний день окремо, оскільки Держкомстат не визначає індекс інфляції на кожен день місяця чи на частину місяця.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 15.09.2010 р. у справі № 11/14-10, від 01.12.2010 р. у справі № 3/111-10, від 19.01.2011 р. у справі № 4/54-10-1818, від 15.03.2011 р. у справі № 32/301.

Відповідно до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення сплати заборгованості. Сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Оскільки позивачем було нараховано суму інфляційних втрат за період з 10.06.2015 р. до 17.06.2015 р., тому інфляційні втрати не розраховуються в цьому місяці.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, позовна вимога в частині стягнення інфляційних втрат не підлягає задоволенню.

Доводи скаржника про те, що надана позивачем копія видаткової накладної оформлена з порушенням вимог чинного законодавства, а також позивачем не надано довіреностей, на підставі яких виписувалась видаткова накладна, у зв'язку з чим така видаткова накладна не може підтверджувати поставку товару позивачем та отримання цього товару відповідачем, колегія вважає необґрунтованими враховуючи наступне.

Так, зобов'язання відповідача по оплаті товару виникає починаючи із моменту підписання відповідних видаткових накладних. Претензій з приводу кількості та якості товару відповідачем не надавалось та було сплачено суму основного боргу у повному обсязі.

Як передбачено п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», при підписанні покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 07.09.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 07.09.2015 р. у справі № 911/3508/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/3508/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран