КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р. Справа№ 910/13185/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Радзієвська О. Є. - представник за довіреністю від 30.03.2015

від відповідача: Білічак Х. В. - представник за довіреністю № 40 від 15.05.2015

від третьої особи 1: ОСОБА_4 - представник за довіреністю НАМ 982200 від 30.04.2015

від третьої особи 2: Радзієвська О. Є. - представник за довіреністю від 30.03.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена-Країна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вассма Кемікал»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015

у справі № 910/13185/15 (суддя Марченко О. В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена-Країна»

до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славінського Валерія Івановича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

ОСОБА_7

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вассма Кемікал»

про визнання припиненим зобов'язань іпотеки, права застави та обтяження рухомого майна, скасування заборони відчуження нерухомого майна та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про:

- визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором №317/1/13-KLMV від 23.12.2013, укладеним між позивачем та відповідачем;

- визнання припиненими зобов'язань за договором іпотеки від 23.12.2013, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко K.M. та зареєстрованим за № 679, укладеним між відповідачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (далі третя особа 2);

- визнання припиненими зобов'язань за договором застави товарів в обороті №317/1/13-KLMV/S-1 від 23.12.2013, укладеним між позивачем та відповідачем;

- визнання припиненою іпотеки та скасування заборони відчуження нерухомого майна, яке було надано у забезпечення зобов'язань позивача перед відповідачем за кредитним договором №317/1/13-KLMV від 23.12.2013 згідно з договором іпотеки від 23.12.2013, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко K.M. та зареєстрованим за № 679, а саме:

1. нежитлові будівлі: будівля прохідної літ. «В»; автовагова літ. «Г»; автовагова літ. «г»; сарай (свинарник) літ. «Д»; естакада з площадкою літ. «Е», літ. «X»; погріб ліг. «Ж»; будівля диспетчерського пункту механічного загону літ. «З»; тамбур літ. «з»; будівля диспетчерського автопарку літ. «К»; тамбур літ. «к»; будівля нафтоскладу літ. «Л»; будівля зарядної літ. «М-2»; будівля котельної літ. «Н»; склад для сипучих добрив літ. «О»; склад для сипучих добрив літ. «о»; склад для сипучих добрив літ. «о1»; склад аміачної селітри літ. «П»; склад аміачної селітри літ. «п»; склад аміачної селітри літ. «п1»; прирельсовий склад літ. «Р»; площадка літ. «р»; вбиральня літ. «І»; система дощової води літ. «Т»; огорожа літ. «N1»; ворота літ. «N2»; хвіртка літ. «N3»; ворота літ. «N4»; водонапірна башта літ. «Ф», загальною площею 5 250 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про іпотеку 4010967, номер запису про обтяження (заборона на нерухоме майно) 4011148;

2. нежитлова будівля літ. «А-2» (адміністративна будівля) загальною площею 1 430,20 кв.м., з тамбуром літ. «а», що розташована за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про іпотеку 4011335, номер запису про обтяження (заборона на нерухоме майно) 4011476;

3. нежитлова будівля літ. «Б-2» (виробнича будівля-майстерня) загальною площею 2 238,8 кв.м., з переходом літ. «б», ганок літ. «б1», ганок літ. «б2», що розташована за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про іпотеку 4006679, номер запису про обтяження (заборона на нерухоме майно) 4008973;

4. нежитлове приміщення № 24 в нежитловій будівлі майстерні літ. «Б-2», загальною площею 351,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про іпотеку 4009676, номер запису про обтяження (заборона на нерухоме майно) 4010373;

- визнання припиненим права застави та обтяження товарів в обороті, які були надані у забезпечення зобов'язань позивача перед відповідачем за кредитним договором №317/1/13-KLMV від 23.12.2013 згідно з договором застави товарів в обороті №317/1/13-KLMV/S-1 від 23.12.2013, а саме: товари в обороті насіння та засоби захисту рослин, згідно з переліком, наведеним у додатку №1, балансовою вартістю 7 125 663,99 грн., місцезнаходження якого: АДРЕСА_2, запис про обтяження внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за такими реквізитами: реєстраційний номер запису 14089050, найменування боржника Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелена Країна»; ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 37508774;

- зобов'язання відповідача вчинити дії, які згідно з чинним законодавством України є необхідними для реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припинення іпотеки та зняття заборони відчуження об'єктів нерухомого майна;

- зобов'язання відповідача вчинити дії, які згідно з чинним законодавством України є необхідними для реєстрації відомостей про припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що зобов'язання за кредитним договором №317/1/13-KLMV від 23.12.2013, укладеним між позивачем та відповідачем, припинились внаслідок отримання відповідачем грошових коштів від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (далі третя особа 1) на виконання укладеного нею з відповідачем 05.02.2015 договору поруки № 317/1/13-KLMV/P-2.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2015, повний текст якого складений 03.08.2015, у справі № 910/13185/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у відповідача встановлено нікчемність укладеного відповідачем та третьою особою 1 договору поруки № 317/1/13-KLMV/P-2 від 05.02.2015, вказане рішення не скасовано, є чинним і обов'язковим для виконання в порядку Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а доказів протилежного суду не подано.

Крім того, суд першої інстанції послався на те, що він погоджується з доводами уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у відповідача, які були покладені в основу рішення про визнання нікчемним вказаного правочину, оскільки дійсно, шляхом його укладення позивачу були надані переваги в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перед іншими вкладниками відповідача.

З огляду на викладені вище обставини, та враховуючи те, що відповідач 22.04.2015 повністю повернув третій особі 1 раніше списані в рахунок погашення заборгованості позивача за спірним кредитним договором грошові кошти, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що зобов'язання за спірним кредитним договором не припинені шляхом повного виконання, а відтак, підстав для припинення кредитних зобов'язань, іпотеки, застави немає, оскільки третя особа 1 не виконала зобов'язання з погашення кредиту за позивача, а основне зобов'язання не припинено.

Також у рішенні суд першої інстанції звернув увагу на те, що, дії позивача та третьої особи 1 щодо укладення договору купівлі-продажу від 16.03.2015, поставки позивачем третій особі 1 на виконання вказаного договору 2 690 мішків кукурудзи (приблизно 67 тон) та подальші дії сторін щодо зарахування зустрічних однорідних вимог за вказаним договором купівлі-продажу та тими вимогами, які третя особа 1 як поручитель, який виконав основне зобов'язання, набув, свідчать про укладення правочину (договору купівлі-продажу), який фактично не виконувався, оскільки: відсутні докази здійснення оплати на суму 13 407,31 грн.; з видаткових накладних не вбачається фактична передача товару; є незрозумілим, для яких цілей фізична особа придбала 2 690 мішків кукурудзи (приблизно 67 тон); куди позивач поставив вказану кількість товару; чи було внесено вказану операцію з продажу на значну суму у податкову звітність позивача та чи сплачено позивачем відповідні податки до державного бюджету України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелена-Країна» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/13185/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим внаслідок невідповідності висновків, викладених у ньому, обставинам справи.

В обґрунтування зазначеної позиції позивач послався на те, що відповідачем не наведено, а судом першої інстанції не встановлено жодних законних підстав для визнання нікчемним укладеного відповідачем та третьою особою 1 договору поруки № 317/1/13-KLMV/P-2 від 05.02.2015, що відповідачем не було надано, а судом першої інстанції не досліджено доказів, які б свідчили про те, що вказаний правочин є таким, що вчинений з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами відповідача.

Також позивач зазначив, що в оспорюваному рішення суд першої інстанції неправомірно посилається на необхідність оскарження рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у відповідача, яким встановлено нікчемність договору поруки № 317/1/13-KLMV/P-2 від 05.02.2015, оскільки відповідно до приписів чинного законодавства правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а не рішенням посадової особи, а тому посилання суду першої інстанції на необхідність окремого оскарження вказаного рішення не ґрунтується на законі.

Крім того, позивач зазначив про те, що висновок суду першої інстанції про те, що укладений між ним та третьою особою 1 договір купівлі-продажу № ЗК16/03-1 від 16.03.2015 фактично не виконувався, не відповідає обставинам справи та наданим доказам.

Ухвалою від 26.08.2015 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена-Країна» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вассма Кемікал» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/13185/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі третя особа 2 послалась на ті саме обставини, що й позивач в своїй апеляційній скарзі.

Ухвалою від 26.08.2015 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вассма Кемікал» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Згідно з розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015, у зв'язку з перебуванням судді Ропій Л.М. у відпустці, склад колегії суддів змінено.

Ухвалою від 09.11.2015 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Рябуха В. І., Сітайло Л. Г. апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена-Країна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вассма Кемікал» прийняті до свого провадження.

Під час розгляду справи представник позивача надав пояснення, в яких свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу третьої особи 2 підтримав повністю, представник третьої особи 2 свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу позивача підтримав у повному обсязі, представник третьої особи 1 апеляційні скарги позивача та третьої особи 2 підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення апеляційних скарг позивача та третьої особи 2 заперечив, просив залишити їх без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

23.12.2013 відповідач як кредитодавець та позивач як позичальник уклали кредитний договір №317/1/13-KLMV (далі Кредитний договір) (а.с. 10-21 т. 1), відповідно до умов якого відповідач прийняв на себе зобов'язання в порядку та на умовах, встановлених Кредитним договором та чинним законодавством, надати позивачу кредит, а позивач - в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови Кредитного договору.

В пункті 2.1 Кредитного договору сторони визначили умови надання кредитних коштів, однією з яких є укладення договорів забезпечення з позивачем та/або будь-якими третіми особами, а саме: договору поруки з ОСОБА_10, договору застави товарів в обороті (насіння та засоби захисту рослин) з позивачем; договору іпотеки нежитлових приміщень з третьою особою 2, і узгодили, що в забезпечення виконання позичальником в повному обсязі боргових зобов'язань перед відповідачем можуть укладатись інші договори забезпечення, які не зазначені вище.

В пункті 1.2 Кредитного договору в редакції договору про внесення змін до Кредитного договору від 15.12.2014 (а.с. 23-24 т. 1) сторони погодили, що: відповідач надає позивачу кредитні кошти у наступних валютах: у гривні та/або у доларах США у формі відкриття відкличної невідновлювальної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеної Кредитним договором; базовою валютою є долари США; кредит може надаватися траншами у будь-якій валюті, зазначеній в Кредитному договорі, відповідно до письмової заявки позивача.

Згідно з п. 1.3 Договору, в редакції, погодженій сторонами при укладенні Кредитного договору, максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 500 000 доларів США 00 центів, проте, в договорі про внесення змін до Кредитного договору від 15.12.2014 сторони погодили, що максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 370 000 доларів США 00 центів.

З наявних в матеріалах справи доказів, а саме з наданих відповідачем розрахунків заборгованості (а.с. 186 ,238 т. 1), слідує, що на виконання Кредитного договору 23.12.2013 відповідач надав позивачу кредит в сумі 500 000 доларів США, частину з якого в сумі 130 000 доларів США позивач відповідачу погасив в строк до 04.06.2014.

Вказані факти сторонами та третіми особами не заперечуються, будь-яких сумнів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання у суду не виникає, а відтак, в силу приписів ч. 1 ст. 35 ГПК України, факти надання відповідачем позивачу на виконання Кредитного договору 23.12.2013 кредиту в сумі 500 000 доларів США та часткового, в сумі 130 000 доларів США, погашення його позивачем в строк до 04.06.2014 колегією суддів визнаються доведеними.

Згідно з п. 1.4 Кредитного договору в редакції договору про внесення змін до Кредитного договору від 20.11.2014 (а.с. 22 т. 1) кінцева дата повернення кредиту - не пізніше 16.01.2017 включно.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору, за користування кредитом позивачем сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки. Процента ставка встановлюється у наступних розмірах: 28% річних за користування кредитними коштами у гривні та 16% річних за користування кредитними коштами у доларах США.

На виконання умов Кредитного договору, для забезпечення зобов'язання були укладені наступні правочини:

- договір іпотеки від 23.12.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко K.M. та зареєстрований за № 679 (а.с. 27-33 т. 1), укладений між відповідачем та третьою особою 2 (далі Договір іпотеки);

- договір застави товарів в обороті №317/1/13-KLMV/S-1 від 23.12.2013 (а.с. 38-46 т. 1), укладений між позивачем та відповідачем (далі Договір застави).

Зі змісту п. 1.1 Договору іпотеки в редакції договору про внесення змін до Договору іпотеки від 16.12.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3874 (а.с. 36-37 т. 1), слідує, що Договір іпотеки забезпечує виконання зобов'язань, що випливають з укладеного між позивачем та відповідачем Кредитного договору та додаткових угод до нього, які укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

В пункті 2.1 Договору іпотеки сторони погодили, що предметом іпотеки за цим Договором є наступне нерухоме майно:

1. комплекс будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступних будівель і споруд: будівля прохідної літ. «В»; автовагова літ. «Г»; автовагова літ. «г»; сарай (свинарник) літ. «Д»; естакада з площадкою літ. «Е», літ. «X»; погріб ліг. «Ж»; будівля диспетчерського пункту механічного загону літ. «З»; тамбур літ. «з»; будівля диспетчерського автопарку літ. «К»; тамбур літ. «к»; будівля нафтоскладу літ. «Л»; будівля зарядної літ. «М-2»; будівля котельної літ. «Н»; склад для сипучих добрив літ. «О»; склад для сипучих добрив літ. «о»; склад для сипучих добрив літ. «о1»; склад аміачної селітри літ. «П»; склад аміачної селітри літ. «п»; склад аміачної селітри літ. «п1»; прирельсовий склад літ. «Р»; площадка літ. «р»; вбиральня літ. «І»; система дощової води літ. «Т»; огорожа літ. «N1»; ворота літ. «N2»; хвіртка літ. «N3»; ворота літ. «N4»; водонапірна башта літ. «Ф», загальною площею 5 250 кв.м.

Заставна вартість вказаного предмета іпотеки визначена сторонами на рівні фактичної ринкової вартості та становить 3 187 411,62 грн. (п.п.1.2.1.3 Договору іпотеки в редакції договору про внесення змін від 16.12.2014).

2. адміністративна будівля загальною площею 1 430,20 кв.м., з тамбуром літ. «а», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Заставна вартість вказаного предмета іпотеки визначена сторонами на рівні фактичної ринкової вартості та становить 1 314 609,41 грн. (п.п.1.2.2.3 Договору іпотеки в редакції договору про внесення змін від 16.12.2014).

3. виробнича будівля-майстерня загальною площею 2 238,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступних будівель та споруд: будівлі майстерні літ. «Б-2», перехід літ «б», ганок літ. «б1», ганок літ. «б2».

Заставна вартість вказаного предмета іпотеки визначена сторонами на рівні фактичної ринкової вартості та становить 1 372 728,53 грн. (п.п.1.2.3.3 Договору іпотеки в редакції договору про внесення змін від 16.12.2014).

4. нежитлове приміщення № 24 в нежитловій будівлі майстерні літ. «Б-2», загальною площею 351,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

Заставна вартість вказаного предмета іпотеки визначена сторонами на рівні фактичної ринкової вартості та становить 145 407 грн. (п.п.1.2.4.3 Договору іпотеки в редакції договору про внесення змін від 16.12.2014).

В п. 2.1 Договору застави в редакції договору про внесення змін до Договору застави від 17.12.2014, сторони погодили, що застава за цим договором забезпечує вимоги відповідача щодо оплати позивачем кожного і всіх його боргових зобов'язань у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі за всіма змінами і доповненнями до нього, включаючи також ті, що можуть бути укладені сторонами в майбутньому. Зокрема, застава за цим договором забезпечує виконання таких вимог відповідача:

- повернення основної суми кредиту, наданого позивачу за Кредитним договором;

- сплата процентів за користування кредитом;

- застосування підвищеного розміру процентної ставки;

- сплата неустойки (пені, штрафу) за прострочення, штрафу (ів) за нецільове використання кредиту, штрафу (ів) за невиконання умов Кредитного договору.

Заставою за Договором застави забезпечено виконання позивачем боргових зобов'язань також у разі їх дострокового виконання, як це передбачено в Кредитному договір, та у випадку зміни будь-яких умов Кредитного договору (зокрема, але не виключно, зміна розміру кредиту, процентної ставки).

Згідно з п. 3.1 Договору застави, предметом застави за цим договором є рухоме майно, товари в обороті, а саме: насіння та засоби захисту рослин, згідно з переліком, наведеним у додатку № 1, який є невід'ємною частиною Договору застави, у якому зазначається місцезнаходження товару (включаючи назву утримувача), кількість, опис (видові та родові ознаки), заставна (ринкова) вартість предмета застави, а також товари, які будуть придбані позивачем. При придбанні позивачем або за його дорученням на його користь іншою особою будь-яких товарів та/або отримання нових товарів з родовими ознаками предмета застави, ці товари стають предметом застави в частині, достатній для збереження заставної вартості предмета застави.

Відповідно до п. 3.3 Договору застави заставна вартість предмета застави відповідає ринковій вартості та складає 7 125 663,99 грн.

У додатку № 1 до Договору застави (а.с. 47-48 т. 1) сторони визначили перелік товарів в обороті, що належать на праві власності позивачу та є предметом застави за вказаним договором.

З матеріалів справи слідує, що 05.02.2015 відповідач як кредитор та третя особа 1 як поручитель уклали договір поруки № 317/1/13-KLMV/P-2 (далі Договір поруки) (а.с. 50-57 т. 1), в якому дійшли згоди про те, що за цим договором третя особа 1 поручається перед відповідачем та зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання позивачем свої боргових зобов'язань за Кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань.

У Договорі поруки сторони погодили (розділ «Визначення термінів»), що «боргові зобов'язання» це всі та/або кожне з зобов'язань позивача перед відповідачем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями Кредитного договору, як це визначено Кредитним договором, описано в Договорі поруки та забезпечується Договором поруки. Під борговими зобов'язаннями слід розуміти як повну їх суму, так і будь-яку їх частину.

Згідно з п. 2.1 Договору поруки, порукою за Договором поруки забезпечуються вимоги відповідача щодо сплати позивачем кожного і всіх його боргових зобов'язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у Кредитному договорі. Зокрема порукою забезпечуються вимоги відповідача щодо:

- повернення основної суми кредиту, наданого відповідачем за Кредитним договором;

- сплата процентів за користування кредитом;

- застосування підвищеного розміру процентної ставки;

- сплата неустойки (пені, штрафу) за прострочення, штрафу (ів) за нецільове використання кредиту, штрафу (ів) за невиконання умов Кредитного договору.

Порукою за Договором поруки забезпечено виконання позивачем боргових зобов'язань також у разі їх дострокового виконання, як це передбачено в Кредитному договір, а також у випадку зміни будь-яких умов Кредитного договору (зокрема, але не виключно, зміна розміру кредиту, процентної ставки).

З матеріалів справи слідує, що 12.02.2015 відбулось засідання кредитного комітету відповідача, на якому вказаним комітетом прийнято рішення про задоволення клопотання позивача щодо виконання зобов'язань по Кредитному договору за рахунок коштів поручителя - третьої особи 1. Вказане рішення оформлено протоколом засідання кредитного комітету АТ «Златобанк» від 12.02.2015 (а.с. 7-8 т. 2).

Меморіальними ордерами № 509840 та № 511101 від 13.02.2015 (а.с. 58-59 т. 1) з рахунку третьої особи 1 були списані грошові кошти в сумі 371 640,13 доларів США з призначенням платежу: «погашення кредитної заборгованості за кредитною угодою №317/1/13-KLMV від 23.12.2013 згідно розпорядж. б/н від 12.02.2015».

З матеріалів справи слідує, що постановою Правління Національного Банку України від 12.02.2015 № 105 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вказаної Постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 13.02.2015 прийнято рішення № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк», згідно з яким з 14.02.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ «Златобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 14.02.2015 по 13.05.2015 включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у відповідача (далі Уповноважена особа Фонду).

Згідно з ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частина 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

З матеріалів справи слідує, що при проведенні перевірки правовідносин, що склались між відповідачем, позивачем та третьою особою 1 в зв'язку з погашенням кредитної заборгованості позивача за рахунок списання коштів фізичної особи комісія з виявлення нікчемних правочинів (далі Комісія Фонду), дійшла висновків про те, що Договір поруки містить ознаки нікчемності, передбачені п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які виклала у протоколі засідання Комісії Фонду № 16 від 22.04.2015, копію витягу з якого долучено до матеріалів справи (далі Протокол № 16 Комісії Фонду), та віднесла вказаний правочин до переліку нікчемних правочинів (договорів).

Наказом № 210 від 22.04.2015, копію якого додано відповідачем до пояснень від 26.10.2015, Уповноважена особа Фонду віднесла Договір поруки до нікчемних та, вирішила, у зв'язку з цим, застосувати наслідки нікчемності правочину до Кредитного договору, для чого наказала юридичному департаменту та головному бухгалтеру вчинити дії, спрямовані на застосування наслідків нікчемності правочину.

Як вбачається з доданої відповідачем до матеріалів справи інформації щодо руху по лицьовому рахунку НОМЕР_1 по валюті 840 за період з 01.01.2015 по 24.04.2015 (а.с.187-189 т.1), 22.04.2015 відповідач повернув третій особі 1 двома платежами 371 640,13 доларів США (281 640,13 + 90 000) з призначенням платежу: Повернення коштів з транзит.рах., згідно Розпор.№ 39 від 22.04.2015. що надійшли м/о № 509840 від 13.02.2015 та м/о № 511101 від 13.02.2015, відповідно, і сторнував на рахунок позивача трьома платежами 371 640,13 доларів США (88 359,87 + 281 640,13 + 1 640,13) як повернення суми кредиту за Кредитним договором.

З посиланням на підстави, викладені у Протоколі № 16 Комісії Фонду, Уповноважена особа Фонду повідомила позивача та третю особу 1 (повідомлення № 1391 від 22.04.2015) (а.с.216-218 т.1) про нікчемність Договору поруки.

Листом № 1427 від 23.04.2015 Уповноважена особа повідомила позивача про те, що залишок заборгованості відповідача за Кредитним договором станом на 22.04.2015 становить: фактична заборгованості за основним боргом - 370 000 доларів США, прострочена заборгованість за основним боргом відсутня, поточна заборгованість за процентами - 3 453,33 доларів США, прострочена заборгованість по процентам - 9 369,02 долара США, пеня станом на 22.04.2015 - 343,08 грн. На доказ направлення вказаного листа до матеріалів справи долучено копії опису вкладення, фіскального чеку № 1637 від 24.04.2015 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 019.

Листом-вимогою № 1643 від 27.04.2015, з посиланням на умови Кредитного договору, якими встановлено, що у разі виникнення заборгованості відповідач набуває право вимагати повне дострокове погашення кредиту, відповідач повідомив позивача про те, що він вимагає протягом 10 календарних днів з моменту відправлення цього листа погасити існуючу заборгованість, що разом станом на дату цієї вимоги складає 382 822,35 доларів США та 694,35 грн. та складається з: фактичної заборгованості за основним боргом - 370 000 доларів США, прострочена заборгованість за основним боргом відсутня, поточна заборгованість за процентами - 3 453,33 доларів США, прострочена заборгованість по процентам - 9 369,02 долара США, пеня станом на 23.04.2015 - 694,35 грн. На доказ направлення вказаного листа до матеріалів справи долучено копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 010 з якого слідує, що вказаний лист відповідачем було направлено 28.04.2015, а позивачем отримано 30.04.2015.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження відповідача про помилковість списання грошових коштів з рахунку третьої особи 1 для погашення зобов'язань позивача за Кредитним договором, про відсутність підстав для такого списання та вчинення відповідачем дій щодо усунення виявленої помилки шляхом повернення грошових коштів на рахунок третьої особи 1, є необґрунтованими та не підтверджені документально, і що дії відповідача з повернення третій особі 1 грошових коштів на загальну суму 371 640,13 доларів США є діями, спрямованими на застосування наслідків віднесення Договору поруки до нікчемних, вчинити які до Кредитного договору Уповноважена особа Фонду зобов'язала юридичний департамент та головного бухгалтера у вищезгаданому Наказі № 210 від 22.04.2015.

Проте колегія суддів не може погодитись з судом першої інстанції, який з вищевикладених обставин дійшов висновку, що третя особа 1 не виконала зобов'язання з погашення кредиту за позивача, і що зобов'язання позивача з Кредитним договором не припинені шляхом повного виконання, в зв'язку з чим підстав для припинення кредитних зобов'язань, іпотеки, застави немає, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.2015 листами-попередженням № 648/1 (а.с.215 т.1) та № 649, копію якого додано відповідачем до пояснень від 26.10.2015, на ім'я директора позивача ОСОБА_10 за підписами Уповноваженої особи Фонду позивача повідомлено про істотне порушення умов Кредитного договору у вигляді прострочення оплати платежів та необхідності сплатити протягом 5 календарних днів з дати отримання вказаних листів: процентів за користування кредитом за Договором кредиту в сумі 333,20 доларів США та неустойки у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповернутого кредиту та /або несплачених процентів, відповідно до п. 4.1 Кредитного договору.

У вказаних листах Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в відповідача зазначила про те, що сума процентів та пені щоденно збільшується та залежить від дати погашення існуючої заборгованості та просив, з метою здійснення оплати за вимогами відповідача, зазначеними в цих листах, звернутися до відповідача.

17.04.2015 позивач перерахував відповідачу 333,20 доларів США процентів за користування кредитом за Договором кредиту за лютий 2015, що підтверджується копією платіжного доручення в іноземній валюті № 3 (а.с. 63 т. 1), а 20.04.2015 платіжним дорученням № 45 (а.с. 64 т. 1) - 654,12 грн. пені за користування кредитними коштами, тобто сплатив всі суми, щодо яких Уповноважена особа Фонду направляла листи-попередження № 648/1 та № 649 від 17.03.2015.

Доказів звернення Уповноваженої особи Фонду до позивача з будь-якими іншими вимогами про сплату тіла кредиту, процентів та/або штрафних санкцій матеріали справи не містять.

З матеріалів справи слідує, що 21.04.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 04-1-21/15 від 21.04.2015 (а.с. 65 т. 1), в якій, з огляду на припинення зобов'язань за Кредитним договором, просив в строк до 27.04.2014, серед іншого, внести у встановлено порядку до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості про припинення обтяжень, якими забезпечувались зобов'язання позивача за Кредитним договором. Про факт отримання позивачем вказаного листа свідчить відмітка його канцелярії на листі.

Отже, станом на 17.03.2015 у Уповноваженої особи Фонду були відсутні сумніви щодо законності Договору поруки та розміру залишку заборгованості за ним позивача.

Такі сумніви виникли у квітні 2015 року після перерахування позивачем відсотків та пені на задоволення вимог, викладених у вищевказаних листах від 17.03.2015 № 648/1 та № 649, та звернення позивача до відповідача з вимогою про внесення у встановленому порядку до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про припинення обтяжень, якими забезпечувались зобов'язання позивача за Кредитним договором.

Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що Уповноваженою особою Фонду штучно створено ситуацію, коли борг позивача за Кредитним договором був відновлений, шляхом віднесення Договору поруки до нікчемних, і виходячи з як доведеного факту нікчемності Договору поруки, не перевіривши обставин, які відповідач поклав в основу висновку про таку нікчемність, відмовив у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, врахувавши при цьому, що рішення Уповноваженої особи Фонду, яким Договір поруки віднесено до нікчемних, не скасоване, є чинним і обов'язковим до виконання в порядку ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб».

Щодо вказаних обставин слід зазначити таке.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України:

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу;

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним;

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності правочину встановлені статтею 216 ЦК України:

1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

2. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

4. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У випадку віднесення правочину до категорії нікчемних, згідно з ч. 4 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Враховуючи, що, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої заперечення проти задоволення позовних вимог позивача обґрунтовує висновками Комісії Фонду, які викладені у Протоколі № 16 Комісії Фонду, тобто виходить з того, що Договір поруки є нікчемним з відповідними правовими наслідками, а позивач, третя особа 1 та третя особа 2 наполягають на відсутності законних підстав для віднесення вказаного договору до нікчемних, для вирішення спору сторін по суті слід встановити, чи правомірно Уповноваженою особою Фонду на підставі висновків Комісії Фонду віднесено Договір поруки до нікчемних.

Зі змісту Протоколу № 16 Комісії Фонду слідує, що, відносячи Договір поруки до нікчемних, Комісія Фонду виходила з того, що умови вказаного правочину передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, що є ознакою нікчемності згідно з п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таких висновків Комісія Фонду дійшла виходячи з того, що:

- укладення між відповідачем та третьою особою 1 Договору поруки свідчить про штучне створення передумов договірного списання коштів з рахунків третьої особи 1 у відповідача напередодні введення в банк тимчасової адміністрації та штучного поєднання в одній особі третьої особи 1 кредитора (шляхом укладення договору відступлення права вимоги від 12.02.2015) та боржника (шляхом укладення Договору поруки) за Кредитним договором;

- з виписок з банківського рахунку третьої особи 1 слідує, що на поточному рахунку № НОМЕР_2 (з вказаного рахунку відбулось перерахування коштів за Договором поруки - примітка суду) 12.02.2014 акумульовані, в тому числі депозитні кошти фізичних осіб вкладників відповідача, зокрема ОСОБА_12 (401 584,66 доларів США), ОСОБА_13 (80 302,39 доларів США), ОСОБА_14 (315 751,05, 372 000 доларів США).

Відтак, укладення правочину, який передбачає погашення заборгованості позивача третьою особою 1 не є звичайними банківськими операціями, а спрямовані на виведення грошових коштів окремими кредиторами проблемного банку та на набуття прав кредитора на цю суму перед юридичною особою, виконання зобов'язань якої забезпечено іпотекою та заставою;

- операції з грошовими коштами, акумульованими третьою особою 1 на поточному рахунку, відкритому у відповідача, та коштами в якості кредиторської заборгованості позивача, створили умови, за яких можливість виконання грошових зобов'язань відповідача перед іншими кредиторами зменшилась, оскільки:

1. зменшено на 371 640,13 доларів США суму коштів, розміщену на поточному рахунку третьої особи 1 (тоді як відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ця сума зменшилась б на 200 000 грн.);

2. зменшено на 371 640,13 доларів США право вимоги відповідача до позивача за Кредитним договором, забезпеченого заставою, іпотекою;

- в зв'язку з укладенням Договору поруки третя особа 1 отримала перевагу перед іншими кредиторами відповідача, оскільки на суму 371 640,13 доларів США зберігла статус кредитора, набувши права кредиторських вимог до позивача;

З викладених вище обставин Комісія Фонду робить висновок про те, що у спосіб, прямо не передбачений чинним законодавством та внутрішніми документами відповідача, третя особа 1 отримала перевагу перед іншими вкладниками та кредиторами відповідача, вимоги яких не забезпечені, та набула права вимоги коштів від позивача на суму зменшення коштів на поточному рахунку, відкритому у відповідача.

Колегія суддів не погоджується з вказаною позицією з огляду на таке.

Перш за все, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту укладення договору відступлення права вимоги від 12.02.2015, про який йдеться у Протоколі № 16 Комісії Фонду. В самому Протоколі № 16 Комісії Фонду відсутні посилання на те, між якими особами такий договір був укладений. Відповідач копії вказаного договору не надав, незважаючи на вимогу суду апеляційної інстанції надати копії всіх документів відносно проведеної перевірки щодо віднесення до категорії нікчемних Договору поруки.

Крім того, враховуючи, що до категорії неплатоспроможних відповідача було віднесено 12.02.2015 постановою Правління НБУ №105, на дату укладення Договору поруки - 05.02.2015 відповідач у господарських відносинах виступав як будь-який інший банк.

При цьому будь-які підстави вважати, що третя особа 1, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 станом на дату операцій по своїх рахунках, відкритих у відповідача, внаслідок проведення яких третя особа 1 виконала свої грошові зобов'язання за Договором поруки перед відповідачем, могли бути обізнані про те, що в період, після перерахування грошових коштів третій особі 1, а в подальшому відповідачу, останнього буде віднесено до категорії неплатоспроможних та введено тимчасову адміністрацію, відсутні.

До того ж, незважаючи на те, що рахунки вказаних осіб відкриті у відповідача, доказів того, що вони мали труднощі у проведенні операцій по них до дати перерахування третьою особою 1 відповідачу грошових коштів за Договором поруки, матеріали справи не містять.

Слід зазначити і про те, що відповідачем не наведено посилань на положення чинного законодавства, які б забороняли проводити розрахунки з банком грошовими коштами, які перебувають на рахунку боржника в такому банку, в тому числі і у випадку, якщо такі грошові кошти надішли на рахунок боржника від інших осіб з рахунків, відкритих такими особами в цьому ж банку.

При цьому апелянт не пояснив, які є підстави вважати, що ОСОБА_7, даючи розпорядження на здійснення спірних операції по своєму рахунку, коли відповідача не було віднесено до неплатоспроможних та не розпочиналась процедура виведення його з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації, був зобов'язаний враховувати, що ПАТ «Укргазпромбанк» планує належні ОСОБА_7 кошти, які містяться на його поточному рахунку (за виключенням 200 000 грн., обумовлених ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб»), використати для виконання грошових зобов'язань перед іншими кредиторами.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказів того, що укладенням Договору поруки між ПАТ «Укргазпромбанк» та ОСОБА_7 за тиждень до віднесення ПАТ «Укргазпромбанк» до неплатоспроможних було штучно створено передумови для списання коштів з рахунку ОСОБА_7, а також пояснень, ким саме були створені вказані передумови, матеріали справи не містять.

Відтак, вказані обставини, з огляду (в тому числі) на які Комісії Фонду вирішила, що умови Договору поруки передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, до уваги колегією суддів не приймаються як недоведені.

Отже, матеріали справи свідчать, що висновку про те, що з укладенням Договору поруки третьою особою 1 отримано переваги, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, Комісії Фонду дійшла із припущень, не підтверджених відповідними належними доказами, і факт неоскарження рішення Уповноваженої особи Фону про віднесення цього договору до нікчемних, в основу якого покладено зазначений висновок, вказаних обставин не спростовує.

При цьому, колегія суддів зауважує на тому, що відповідно до приписів чинного законодавства недійсність, в тому числі нікчемність, договору має визначатися станом на дату його укладення, тобто у спірному випадку Договір поруки має відповідати визначеним п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» критеріям саме в момент його укладення, тобто 05.02.2015, проте вказані у Протоколі № 16 Комісії Фонду підстави віднесення Договору поруки до нікчемних практично зводяться до заперечень щодо порядку виконання спірного договору, зокрема, щодо фактичного виконання його третьою особою 1 за рахунок коштів, які містились на рахунку, відкритому у відповідача, проте обставини, пов'язані з виконанням правочину, не можуть бути підставою для віднесення такого договору до недійсних.

З огляду на обставини, які викладені вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для віднесення Договору поруки до нікчемних.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частина 1 ст. 553 ЦК України встановлює, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України:

- у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1);

- поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2);

Як слідує з умов Договору поруки (п. 2.1), третя особа 1 взяла на себе зобов'язання відповідати перед відповідачем у тому ж обсязі, що й позивач, в тому числі і у випадку дострокового виконання всіх боргових зобов'язань за Кредитним договором.

З огляду на відсутність правових підстав для віднесення Договору поруки до нікчемних, слід встановити, чи були позивачем або третьої особою 1 як поручителем позивача у повному обсязі виконані зобов'язання за Кредитним договором.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як слідує з наданого відповідачем розрахунку заборгованості станом на 13.02.2015 (а.с. 238 т. 1), на вказану дату позивач за кредитним договором мав:

- повернути відповідачу кредитні кошти в сумі 370 000 доларів США;

- сплатити проценти в сумі 1 973,33 доларів США (загальна сума нарахованих процентів за період з дати укладення Кредитного договору (23.12.2013) по 12.12.2015 становить 77 474,01 доларів США, а сплачена - 75 500,68 доларів США);

- сплатити пеню в сумі 265,66 грн., нараховану відповідачем за період з дати укладення Кредитного договору по 13.02.2015.

На виконання Договору поруки, 13.02.2015 з рахунку третьої особи 1 списані грошові кошти в сумі 371 640,13 доларів США, які фактично становлять повну суму отриманого та не повернутого станом на 13.02.2015 кредиту 370 000 доларів США та, відповідно, відсотки в сумі 1 640,13 доларів США.

Отже, після списання з рахунку третьої особи 1 грошових кошти в сумі 371 640,13 доларів США:

- зобов'язання з повернення кредитних коштів в сумі 370 000 доларів США та сплати відсотків в сумі 1 640,13 доларів США є виконаним;

- невиконаним є зобов'язання зі сплати відсотків в сумі 333,20 доларів США та пені в сумі 265,66 грн.

Факт наявності заборгованості по сплаті відсотків саме в такій сумі підтверджується відомостями, які містяться у вищезгаданих листах-попередженнях Уповноваженої особи Фонду № 648/1 та № 649 від 17.03.2015 на ім'я директора позивача ОСОБА_10.

Водночас, як свідчать матеріали справи, 17.04.2015 позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 333,20 доларів США (платіжне доручення в іноземній валюті № 3), тобто в повному обсязі погасив проценти, нараховані за користування кредитним коштами за період до 13.02.2015.

В розрахунку заборгованості станом на 27.04.2015 (а.с. 186 т. 1) відповідач нараховує позивачу й відсотки за користування кредитом в період з 13.02.2015, тобто в період після того, коли третя особа 1 як поручитель позивача в повному обсязі виконала обов'язок останнього по поверненню кредитних коштів. Саме стягнення таких відсотків Уповноважена особа вимагала від позивача в листі-вимозі № 1643 від 27.04.2015.

Проте, враховуючи, що нарахування відсотків за користування наданими в кредит коштами в період після їх повернення кредитодавцю не ґрунтується на приписах чинного законодавства, посилання відповідача на наявність у позивача обв'язку сплатити вказані суму колегією суддів до уваги не приймаються як безпідставні.

Щодо нарахованої відповідачем позивачу пені слід зазначити таке.

Як було встановлено вище, у розрахунку заборгованості станом на 13.02.2015 (а.с. 238 т. 1) відповідач нарахував позивачу пеню в сумі 265,66 грн., зазначивши про те, що вказана пеня нараховується за період з дати укладення Кредитного договору по 13.02.2015.

З вказаного розрахунку слідує, що пеня нараховується за:

- прострочення виконання зобов'язання зі сплати відсотків в сумі 4 933,33 долара США, яке тривало в період з 08.10.2014 по 09.10.2014 (2 дні);

- прострочення виконання зобов'язання зі сплати відсотків в сумі 5 097,78 долара США, яке тривало в період з 10.11.2014 по 10.11.2014 (1 день).

В рахунок оплати пені 20.04.2015 позивач платіжним дорученням № 45 перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 654,12 грн. (тобто в сумі більшій, ніж того вимагав відповідач). Вказане свідчить про те, що свій обов'язок з оплати пені, нарахованої за:

- прострочення виконання зобов'язання зі сплати відсотків в сумі 4 933,33 долара США, яке тривало в період з 08.10.2014 по 09.10.2014 (2 дні);

- прострочення виконання зобов'язання зі сплати відсотків в сумі 5 097,78 долара США, яке тривало в період з 10.11.2014 по 10.11.2014 (1 день),

позивач виконав належним чином.

Втім, в розрахунку заборгованості станом на 27.04.2015 (а.с. 186 т. 1) відповідач, незважаючи на сплату позивачем, повторно нараховує йому пеню за:

- прострочення виконання зобов'язання зі сплати відсотків в сумі 4 933,33 долара США, яке тривало в період з 08.10.2014 по 09.10.2014 (2 дні);

- прострочення виконання зобов'язання зі сплати відсотків в сумі 5 097,78 долара США, яке тривало в період з 10.11.2014 по 10.11.2014 (1 день),

що не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Також у розрахунку станом на 27.04.2015 відповідач нараховує позивачу пеню за прострочення виконання зобов'язання зі сплати відсотків в сумі 9 693,02 долара США, яке тривало в період з 22.04.2015 по 27.04.2015 (6 днів), проте враховуючи те, що, як було встановлено судом, 13.02.2015 зобов'язання з повернення позивачем відповідачу кредитних коштів в сумі 370 000 доларів США є виконаним, нарахування відсотків з цієї дати не ґрунтується на приписах чинного законодавства. Відповідач не має правових підстав нараховувати пеню за несвоєчасну сплату відсотків, права на стягнення яких він не мав.

З вказаного розрахунку також слідує, що відповідач нараховує позивачу штраф за неналежне виконання зобов'язань в сумі 5 000 грн. Про штраф в сумі 5 000 грн. зазначено відповідачем й в поданих під час апеляційного перегляду письмових поясненнях.

Колегія суддів зауважує відповідачеві на тому, що ним не надано жодного обґрунтування щодо підстав нарахування вказаного штрафу (не зазначено порушення, за яке такий штраф нараховується, на надано доказів вчинення позивачем такого порушення, не вказано підстав нарахування такого штрафу), що позбавляє колегію суддів можливості перевірити обґрунтованість нарахування відповідачем вказаного штрафу, та, відповідно, тягне за собою відсутність підстав вважати доведеним факт наявності у позивача обов'язку такий штраф сплатити.

Щодо посилань відповідача на помилковість перерахування 13.02.2015 третьою особою 1 відповідачу грошових коштів в сумі 371 640,13 доларів США, з огляду на те, що відповідно до п. 3.1.2 Договору поруки відповідач має право на договірне списання коштів з рахунку поручителя для виконання боргових зобов'язань в повному обсязі та зобов'язань поручителя за Договором поруки в повному обсязі чи в їх частині на розсуд відповідача в момент виникнення випадків невиконання умов, проте, враховуючи, що станом на дату проведення договірного списання з рахунку третьої особи 1 грошових коштів в сумі 371 640,13 доларів США у позивача була наявна прострочена заборгованість за Кредитним договором лише щодо суми 5 265,66 грн., відповідач станом на 13.02.2015 не відмовлявся від подальшого кредитування позивача та не вимагав повернення кредитних коштів, слід зазначити таке.

Так, згідно з п. 1.4 Кредитного договору, , в редакції, викладений в договорі про внесення змін до Кредитного договору від 20.11.2014 (а.с. 22 т. 1) кінцева дата повернення кредиту - не пізніше 16.01.2017 включно.

Водночас чинне законодавство не забороняє сторонам у зобов'язанні змінити за взаємною згодою строк його виконання, що сторонами і було зроблено.

Про факт згоди відповідача зі зміною строків виконання позивачем свого обв'язку по поверненню отриманого за Кредитним договором кредиту та отримання такого виконання саме за рахунок коштів третьої особи 1 свідчить як рішення кредитного комітету відповідача, оформлене протоколом засідання кредитного комітету АТ «Златобанк» від 12.02.2015, яким задоволено клопотання позивача щодо виконання зобов'язань по Кредитному договору за рахунок коштів поручителя - третьої особи 1, так і те, що сам відповідач ініціював списання коштів з рахунку третьої особи 1, а повернув вказані кошти лише після віднесення Договору поруки до нікчемних як наслідок такого віднесення Уповноваженою особою Фонду.

Стаття 599 ЦК України встановлює, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на вказані вище обставини, колегія суддів зазначає про доведеність позивачем факту виконання позивачем та його поручителем - третьою особою 1 всіх зобов'язань перед відповідачем за Кредитним договором.

Стаття 556 ЦК України визначає обсяг прав поручителя, який виконав зобов'язання, і зокрема те, що до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Враховуючи, що третя особа 1 як поручитель виконала зобов'язання позивача за Кредитним договором в частині сплати грошових коштів в сумі 371 640,13 доларів США (сума кредиту 370 000 доларів США та сума відсотків 1 640,13 доларів США), виходячи зі змісту положень ст. 556 ЦК України, до вказаної особи перешли права відповідача як кредитора щодо отримання від позивача зазначеної суми.

Як слідує з матеріалів справи, з огляду на вказані обставини, третя особа 1 звернулась до позивача з листом від 16.02.2015 (а.с. 142 т. 1), в якому повідомила про виконання нею зобов'язань позивача за Кредитним договором в сумі 9 401 592,69 грн., що у доларовому еквіваленті на дату проведення платежу становило 371 640,13 доларів США та просила сплатити їй зазначену суму в строк до 01.04.2015.

З матеріалів справи слідує, що 16.03.2015 позивач як продавець та третя особа 1 уклали договір купівлі-продажу № ЗК16/03-1 (а.с. 225-227 т.1), за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання передати, а третя особа 1 прийняти та сплатити вартість насіннєвого матеріалу в порядку та відповідно до умов даного договору.

На виконання вказаного договору позивач поставив третій особі 1 товар на загальну суму 9 415 000 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних № 99 від 06.04.2015, № 100 від 07.04.2015, № 101 від 08.04.2015, № 102 від 09.04.2015 та № 103 від 10.04.2015 (а.с. 228-232 т. 1).

Згідно з п. 4.1 договору купівлі-продажу № ЗК16/03-1 товари за цим договором поставляється на умовах його оплати протягом 2 робочих днів з моменту фактичної поставки (відвантаження) товару.

14.04.2015 позивач та третя особа підписали акт про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 60-61 т. 1), в п. 1 якого дійшли згоди, на підставі ст. 601 ЦК України шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, припинити наступні зобов'язання сторін

- зобов'язання позивача як боржника за Кредитним договором щодо задоволення регресної вимоги третьої особи 1 як кредитора за Кредитним договором, які той набув в результаті виконання кредитних зобов'язань позивача за Кредитним договором, в сумі 9 401 592,69 грн., що у доларовому еквіваленті на дату проведення платежу становило 371 640,13 доларів США. Сторони підтверджують той факт, що третя особа 1 набула прав кредитора за Кредитним договором в порядку ст. 512, 556 ЦК України внаслідок виконання нею зобов'язань поручителя згідно Договору поруки. Сторони підтверджують, що строк виконання позивачем зобов'язань щодо задоволення регресної вимоги третьої особи 1 за Кредитним договором настав;

- зобов'язання третьої особи 1 як боржника за договором купівлі-продажу № ЗК16/03-1 від 16.03.2015 щодо сплаті позивачу вартості проданого та поставленого товару в сумі 9 401 592,69 грн. Сторони підтверджують, що строк виконання третьою особою 1 зобов'язання щодо сплати вартості проданого та поставленого товару за договором купівлі-продажу № ЗК16/03-1 від 16.03.2015 настав. Сторони засвідчують той факт, що зобов'язання третьої особи 1 за договором купівлі-продажу № ЗК16/03-1 від 16.03.2015 щодо сплати вартості проданого та поставленого товару припиняються частково на суму, що дорівнює 9 401 592,69 грн. Третя особа 1 підтверджує свої зобов'язання щодо сплати частини вартості проданого та поставленого товару в розмірі 13 407,31 грн. в строк, який окремо погоджений сторонами.

В п. 2 вказаного акту сторони встановили, що з моменту набрання чинності цим актом зобов'язання сторін за договорами, визначеним в п. 1 цього акту щодо сплати одна одній грошових коштів в сумі 9 401 592,69 грн. припиняються шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав та вважаються такими, що виконані належним чином.

Вказаний акт про зарахування зустрічних однорідних вимог набирає чинності з моменту підписання його сторонами та скріплення печаткою позивача.

Стаття 601 ЦК України встановлює, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Отже, матеріли справи свідчать про припинення зобов'язань позивача як боржника за Кредитним договором перед третьою особою 1 як поручителем в частині сплати грошових коштів в сумі 9 401 592,69 грн. (371 640,13 доларів США) шляхом зарахування сторонами зустрічних однорідних вимог.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що дії сторін щодо укладення договору купівлі-продажу № ЗК16/03-1 від 16.03.2015, поставки товару за ним та зарахування зустрічних однорідних вимог свідчать про укладення правочину (договору купівлі-продажу), який фактично не виконувався, оскільки відсутні докази здійснення оплати на суму 13 407,31 грн.; з видаткових накладних не вбачається фактична передача товару; є незрозумілим, для яких цілей фізична особа придбала 2 690 мішків кукурудзи (приблизно 67 тон); куди позивач поставив вказану кількість товару; чи було внесено вказану операцію з продажу на значну суму у податкову звітність позивача та чи сплачено позивачем відповідні податки до державного бюджету України, з огляду на таке.

Перш за все, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, що договір купівлі-продажу № ЗК16/03-1 від 16.03.2015, обставини його укладення та виконання його умов сторонами не є предметом розгляду у цій справі.

Крім того, статтею 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, а саме те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів того, що договір купівлі-продажу № ЗК16/03-1 від 16.03.2015 в установленому законом порядку визнаний фіктивним (ст.234 ЦК України) чи удаваним (ст.233 ЦК України), або що у судовому порядку доведено, що його укладено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (ст.232 ЦК України), або будь-яких інших належних документальних доказів, якими вказані обставини могли б бути підтверджені, матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на такому.

Надані на підтвердження факту поставки за вказаним договором товару видаткові накладні оформлені належним чином, заперечень сторін щодо факту поставки товару за договором купівлі-продажу № ЗК16/03-1 від 16.03.2015 матеріали справи не містять, в той час як відповідно до приписів чинного законодавства видаткова накладна є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а підписання видаткової накладної, яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

З огляду на факт підписання позивачем та третьою особою 1 видаткових накладних № 99 від 06.04.2015, № 100 від 07.04.2015, № 101 від 08.04.2015, № 102 від 09.04.2015 та № 103 від 10.04.2015, у господарського суду відсутні підстави стверджувати про нездійснення сторонами господарської операції з поставки позивачем третій особі 1 товару на загальну суму 9 415 000 грн.

При цьому колегія суддів зазначає про те, що приписи чинного законодавства не встановлюють заборону або обмеження у купівлі особами, в тому числі і фізичними, кукурудзи, а відтак, з'ясування цілей, для яких третя особа 1 придбала 2 690 мішків кукурудзи (приблизно 67 тон), та того факту, куди позивач поставив вказану кількість товару, не впливає на вирішення спору сторін по суті.

Так само не вливає на вирішення спору сторін у цій справі по суті, оскільки не спростовує факту поставки позивачем третій особі 1 товару за договором купівлі-продажу № ЗК16/03-1 від 16.03.2015, й питання щодо відображення вказаних господарських операцій у податковому обліку позивача та третьої особи 1 та сплати вказаними особами податків до Державного бюджету України, оскільки нездійснення таких дій може свідчити лише про порушення вказаними сторонами податкового законодавства та, відповідно, притягнення їх до відповідальності, спір щодо чого також не є предметом розгляду у цій справі.

Факт перерахування або неперерахування третій особі 1 позивачу грошових коштів в сумі 13 407,31 грн., які фактично становлять різницю між вартістю поставленого за договором купівлі-продажу № ЗК16/03-1 від 16.03.2015 товару та сумою виконаного третьою особою 1 як поручителем позивача за Кредитним договором зобов'язання (9 415 000-9 401 592,69), жодним чином не вливає на зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 9 401 592,69 грн.

Виконання позивачем зобов'язань перед третьою особою 1 на загальну суму за 9 401 592,69 грн. підтверджується також і відповідною заявою третьої особи 1 (а.с. 143 т. 1).

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт виконання позивачем зобов'язань перед третьою особою 1 на загальну суму за 9 401 592,69 грн., право на отримання яких остання, набула, виконавши зобов'язання на таку суму як поручитель позивача за Договором поруки.

Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором №317/1/13-KLMV від 23.12.2013, укладеним між позивачем та відповідачем, підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вказаних позовних вимог підлягає скасуванню.

Щодо решти позовних вимог, слід зазначити таке.

З матеріалів справи слідує, що сторонами Договору іпотеки є відповідач та третя особа 2.

За приписами ст. 1 ГПК України, особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, в той час як, звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання припиненими зобов'язань за Договором іпотеки, визнання припиненою іпотеки, скасування заборони відчуження нерухомого майна, яке було надано у забезпечення зобов'язань позивача перед відповідачем за Кредитним договором згідно з Договором іпотеки, та зобов'язання відповідача вчинити дії, які згідно з чинним законодавством України є необхідними для реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припинення іпотеки та зняття заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, фактично позивач звернувся до суду з позовом в цій частині в інтересах іншої особи, не надавши належних доказів на наявність в нього правових підстав для такого звернення.

За таких обставин, у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Стаття 572 ЦК України встановлює, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

В п. 5.2 Договору застави сторони погодили, що право застави припиняється виконанням забезпечених заставою зобов'язань за Кредитним договором, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Стаття 28 Закону України «Про заставу» встановлює, що застава припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Вказане кореспондується є положеннями ст. 593 ЦК України яка визначає, що право застави припиняється, серед іншого, у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Враховуючи, що, як встановлено судом, зобов'язання за Кредитним договором припинились, в силу приписів ст. 28 Закону України «Про заставу» та положень ст. 593 ЦК України, припинились також і зобов'язання за Договором застави.

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про визнання припиненими зобов'язань за договором застави товарів в обороті №317/1/13-KLMV/S-1 від 23.12.2013, укладеним між позивачем та відповідачем, підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вказаних позовних вимог підлягає скасуванню.

З наявного в матеріалах справи Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 46947782 від 08.05.2015 (а.с. 95-97 т. 1) слідує, що в зв'язку з укладенням сторонами Договору застави, 23.12.2013 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис про заборону відчуження предмета застави, а саме: товари в обороті насіння та засоби захисту рослин, згідно з переліком, наведеним у додатку №1, балансовою вартістю 7 125 663,99 грн., місцезнаходження якого: АДРЕСА_2, реєстраційний номер запису 14089050, найменування боржника Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелена Країна»; ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 37508774.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, які захищаються, зокрема, шляхом припинення господарських правовідносин а також визнання наявності або відсутності прав.

Враховуючи, що з припиненням зобов'язань за Договором застави фактично припинилось і право застави, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про визнання припиненим права застави та обтяження товарів в обороті, які були надані у забезпечення зобов'язань позивача перед відповідачем за кредитним договором №317/1/13-KLMV від 23.12.2013 згідно з договором застави товарів в обороті №317/1/13-KLMV/S-1 від 23.12.2013, а саме: товари в обороті насіння та засоби захисту рослин, згідно з переліком, наведеним у додатку №1, балансовою вартістю 7 125 663,99 грн., місцезнаходження якого: АДРЕСА_2, запис про обтяження внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за такими реквізитами: реєстраційний номер запису 14089050, найменування боржника Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелена Країна»; ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 37508774, також підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вказаних позовних вимог підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії, які згідно з чинним законодавством України є необхідними для реєстрації відомостей про припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, слід зазначити таке.

Як досліджено судом, 21.04.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 04-1-21/15 від 21.04.2015, яку останній отримав, в якій, з огляду на припинення зобов'язань за Кредитним договором, просив в строк до 27.04.2014, серед іншого, внести у встановленому порядку до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості про припинення обтяжень, якими забезпечувались зобов'язання позивача за Кредитним договором.

Приписами ч. 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру.

Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830, передбачено, що відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більше як на п'ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру (п. 24). Реєстратор вносить до Реєстру відомості про припинення обтяження в день надходження заяви чи рішення уповноваженого органу (п. 25).

З огляду на вказані правові норми, враховуючи, що перебування на даний час спірного майна в заставі відповідача порушує право позивача як власника такого майна на розпорядження ним, позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача вчинити дії, які згідно з чинним законодавством України є необхідними для реєстрації відомостей про припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з такими реквізитами: реєстраційний номер запису 14089050, найменування боржника Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелена Країна»; ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 37508774, підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вказаних позовних вимог підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального права та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, тому рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/13185/15 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким позов задовольняється частково, задоволенню підлягають позовні вимоги про:

1. визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором №317/1/13-KLMV від 23.12.2013, укладеним між позивачем та відповідачем;

2. визнання припиненими зобов'язань за договором застави товарів в обороті №317/1/13-KLMV/S-1 від 23.12.2013, укладеним між позивачем та відповідачем;

3. визнання припиненим права застави та обтяження товарів в обороті, які були надані у забезпечення зобов'язань позивача перед відповідачем за кредитним договором №317/1/13-KLMV від 23.12.2013 згідно з договором застави товарів в обороті №317/1/13-KLMV/S-1 від 23.12.2013, а саме: товари в обороті насіння та засоби захисту рослин, згідно з переліком, наведеним у додатку №1, балансовою вартістю 7 125 663,99 грн., місцезнаходження якого: АДРЕСА_2, запис про обтяження внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за такими реквізитами: реєстраційний номер запису 14089050, найменування боржника Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелена Країна»; ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 37508774;

4. зобов'язання відповідача вчинити дії, які згідно з чинним законодавством України є необхідними для реєстрації відомостей про припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з такими реквізитами: реєстраційний номер запису 14089050, найменування боржника Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелена Країна»; ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 37508774,

- в решті позовних вимог відмовляється.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена-Країна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вассма Кемікал» задовольняються частково.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України всі судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена-Країна» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/13185/15 задовольнити частково.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вассма Кемікал» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/13185/15 задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/13185/15 скасувати і прийняти нове рішення.

4. Позов задовольнити частково.

5. Визнати припиненими зобов'язання за кредитним договором №317/1/13-KLMV від 23.12.2013, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зелена-Країна» (03166, м. Київ, просп. Лісовий, 39, ідентифікаційний код 37508774) та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, ідентифікаційний код 35894495).

6. Визнати припиненими зобов'язання за договором застави товарів в обороті №317/1/13-KLMV/S-1 від 23.12.2013, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зелена-Країна» (03166, м. Київ, просп. Лісовий, 39, ідентифікаційний код 37508774) та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, ідентифікаційний код 35894495).

7. Визнати припиненим право застави та обтяження товарів в обороті, які були надані у забезпечення зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена-Країна» (03166, м. Київ, просп. Лісовий, 39, ідентифікаційний код 37508774) перед Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, ідентифікаційний код 35894495) за кредитним договором №317/1/13-KLMV від 23.12.2013, згідно договору застави товарів в обороті №317/1/13-KLMV/S-1 від 23.12.2013, а саме: товари в обороті насіння та засоби захисту рослин, згідно з переліком наведеним у додатку №1, балансовою вартістю 7 125 663,99 грн., місцезнаходження якого: АДРЕСА_2, запис про обтяження внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за такими реквізитами: реєстраційний номер запису: 14089050, найменування боржника: Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелена Країна»; ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України: 37508774;

8. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Златобанк» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, ідентифікаційний код 35894495) вчинити дії, які згідно чинного законодавства України є необхідними для реєстрації відомостей про припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з такими реквізитами: реєстраційний номер запису: 14089050, найменування боржника: Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелена Країна»; ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України: 37508774,

9. В решті позову відмовити.

10. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, ідентифікаційний код 35894495) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена-Країна» (03166, м. Київ, просп. Лісовий, 39, ідентифікаційний код 37508774) витрати по сплаті судового збору в сумі 6 090 (шість тисяч дев'яносто) грн.

11. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

12. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, ідентифікаційний код 35894495) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена-Країна» (03166, м. Київ, просп. Лісовий, 39, ідентифікаційний код 37508774) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3 045 (три тисячі сорок п'ять) грн.

13. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, ідентифікаційний код 35894495) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вассма Кемікал» (04201, м. Київ, вул. Мінське шосе, 4, ідентифікаційний код 36355395 ) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3 045 (три тисячі сорок п'ять) грн.

14 Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

15. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13185/15.

Повний текст постанови складено: 09.11.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.Г. Сітайло