РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015Справа №910/22726/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк»
до за участю про 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1»; 2. Приватного підприємства «Берест»; 3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фобострейд» Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача Публічного акціонерного товариства «Авант - Банк» стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 89 504 637 грн. 44 коп.

Представники:

від Позивача: Гончаренко Є.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача - 1: Самборська Г.М;

від Відповідача - 2: не з'явились;

від Відповідача - 3: не з'явились;

від Третьої особи: Косенко А.П. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1» (надалі також - «Відповідач - 1»); Приватного підприємства «Берест» (надалі також - «Відповідач - 2»); Товариства з обмеженою відповідальністю «Фобострейд» (надалі також - «Відповідач - 3») про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 89 504 637 грн. 44 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 25.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1» (Позичальник) було укладено Договір про відкриття траншевої кредитної лінії №817, відповідно до умов якого Банк відкрив Позичальнику траншеву відкличну кредитну лінію в межах суми 90 000 000 грн. 00 коп. терміном до 24 березня 2017 року. В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 25.03.2014 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фобострейд» було укладено Договір поруки №817-1, а 19.05.2014 року між Банком та Приватним підприємством «Берест» було укладено Договір поруки №817-2, за умовами яких поручителі взяли на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати перед Банком як солідарні боржники в тому ж обсязі, що й Позичальник. Як зазначає Позивач, він належним чином виконав умови Кредитного договору, проте Відповідач в порушення умов вказаного Договору допустив прострочення виконання договірних зобов'язань. Станом на 26.08.2015 року у Відповідача наявна заборгованість за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії №817 від 25.03.2014 року та Додатковими угодами до нього у загальному розмірі 89 504 637 грн. 44 коп. Таким чином, Позивач просить Суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1», Приватного підприємства «Берест»; Товариства з обмеженою відповідальністю «Фобострейд» заборгованість у розмірі 89 504 637 грн. 44 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/22726/15, судове засідання призначено на 16.09.2015 р.

17.09.2015 року в судове засідання з'явився представник відповідача-1. Представники позивача та інших відповідачів в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 02.09.2015 року не виконали.

В судовому засіданні представник відповідача-1 подав відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд на місці ухвалив - відкласти розгляд клопотання Позивача про витребування додаткових доказів до встановлення фактичних обставин по справі.

Крім того, Суд, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає за доцільне залучити до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача - Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк", виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Відповідно до п. 1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблбуд -1" було укладено Договір про відкриття траншевої кредитної лінії №817.

26.05.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк" було укладено договір застави майнових прав, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" передало Публічному акціонерному товариству "Авант-Банк" в заставу майнові права за спірним кредитним договором, а отже, право кредитора по вказаному договору перейшло до Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк".

Враховуючи вищевикладене, Суд вважає, що рішення по справі №910/22726/15 може вплинути на права та обов'язки Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк", що є підставою для залучення його до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- направити копію позовної заяви Публічному акціонерному товариству "Авант-Банк" та надати Суду докази на підтвердження направлення;

- надати докази на підтвердження переходу прав кредитора за спірним Кредитним договором до Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк";

- надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблбуд -1".

2) Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк":

- письмові пояснення по суті позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк";

- надати докази на підтвердження переходу до Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" прав кредитора за спірним Кредитним договором від Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 року відкладено розгляд справи на 30.09.2015 року, у зв'язку з неявкою представників позивача та відповідачів в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, витребуванням додаткових доказів по справі.

30.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

30.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача-3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

30.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі та ухвали від 16.09.2015 року. Крім того, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

30.09.2015 року в судове засідання з'явився представник відповідача-1 та представник третьої особи. Представники позивача та інших відповідачів в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представник третьої особи вимоги ухвали суду від 16.09.2015 року не виконав.

В судовому засіданні представник третьої особи заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки витребуваним документів по справі.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання представника позивача та представника третьої особи про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзивів Відповідачів.

2) Третю особу надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо того, чи укладався між Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк" та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" договір застави майнових прав та в разі укладення такого договору надати його оригінал для огляду в судовому засіданні та належним чином засвідчену копію для долучення до матеріалів справи, а також надати докази на підтвердження виконання зобов'язань за договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 року відкладено розгляд справи на 13.10.2015 року, у зв'язку з неявкою представників позивача та відповідачів в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, клопотаннями про відкладення розгляду справи, витребуванням додаткових доказів по справі.

13.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача-1 надійшли додаткові пояснення по справі.

13.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшли письмові пояснення по справі.

13.10.2015 року в судове засідання з'явились представники позивача, відповідача-1 та третьої особи.

Інші представники в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представник позивача вимоги ухвали суду не виконав.

В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи надав усні пояснення по суті спору, зазначив, що уклав договір відступлення права вимоги з Товариством з обмеженою відповідальністю "Верест Плюс".

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- надати докази на підтвердження прийняття уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення щодо нікчемності правочину про передачу застави майнових прав;

- надати письмові пояснення з посиланням на належні докази та з урахуванням листа від 28.05.2015 року (вх. №01-209/1958) щодо існування заборгованості Позивача перед ПАТ "Авант-Банк" після укладання договору застави майнових прав.

2) Відповідача-1 надати належним чином засвідчену копію Договору про відкриття кредитної лінії №817 від 02.04.2014 року та додаткових угод до нього.

3) Відповідача-2 надати належним чином засвідчену копію Договору поруки.

4) Відповідача-3 надати належним чином засвідчену копію Договору поруки.

5) Третю особу:

- надати належним чином засвідчену копію договору відступлення права вимоги укладеного між Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Верест Плюс";

- надати оригінали всіх документів, копії яких долучені до матеріалів справи, для огляду в судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року відкладено розгляд справи на 28.10.2015 року, у зв'язку з неявкою представників відповідача-2 та відповідача-3 в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

13.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про зняття штрафу.

27.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення та документи на виконання вимог ухвали суду.

28.10.2015 року в судове засідання з'явились представники позивача, відповідача-1 та третьої особи.

Інші представники в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представники відповідачів вимоги ухвали суду від 13.10.2015 року не виконали.

В судовому засіданні представник позивача та представник третьої особи подали документи для долучення до матеріалів справи. Крім того, представник третьої особи заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з новими доказами по справі.

Суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника третьої особи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати сторін надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням письмових пояснень Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк".

Представник відповідача-1 подав клопотання про продовження строків розгляду спору.

Суд, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника відповідача-1 про продовження строків розгляду спору, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 12.11.2015 року, у зв'язку з неявкою представників відповідача-2 та відповідача-3 в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, клопотанням про продовження строків розгляду спору та відкладення розгляду справи, витребуванням додаткових доказів по справі.

09.11.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкликання раніше поданого клопотання про зняття штрафу від 13.10.2015 року.

10.11.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача - 1 надійшли додаткові письмові пояснення по суті спору.

10.11.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 року положенням ст.6, ч.1 ст.8, ч.4 ст. 13, ст.ст. 21,22, ч.ч. 1, 4, 5 ст. 41 Конституції України.

12.11.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів у справі.

В судовому засіданні 12 листопада 2015 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив Суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представники Відповідача - 1 та Третьої особи надали усні пояснення по суті спору, якими заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. В судове засідання представники Відповідача - 2, Відповідача - 3 не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 04.11.2015 р., 05.11.2015 р. ухвали суду уповноваженим особам підприємств.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач - 2 та Відповідач - 3 про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Суд, розглянувши клопотання Третьої особи про зупинення провадження у справі №910/22726/15 до вирішення Конституційним Судом України подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 року положенням ст.6, ч.1 ст.8, ч.4 ст. 13, ст.ст. 21,22, ч.ч. 1, 4, 5 ст. 41 Конституції України, зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з'ясовує, як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти що мають преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі, тобто господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

За таких підстав, Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Авант - Банк» про зупинення провадження у справі №910/22726/15 до вирішення Конституційним Судом України подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 року положенням ст.6, ч.1 ст.8, ч.4 ст. 13, ст.ст. 21,22, ч.ч. 1, 4, 5 ст. 41 Конституції України, оскільки останнім не доведено Суду неможливості розгляду по суті справи №910/22726/15 до розгляду Конституційним Судом України подання Верховного Суду України.

Приймаючи до уваги, що Відповідач - 2, Відповідач - 3 були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Відповідача - 2 і Відповідача - 3 не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 12 листопада 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

25.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1» (Позичальник) було укладено Договір про відкриття траншевої кредитної лінії №817, відповідно до умов якого Банк відкрив Позичальнику траншеву відкличну кредитну лінію в межах суми 90 000 000 грн. 00 коп. терміном до 24 березня 2017 року, що не заперечувалось сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про відкриття траншевої кредитної лінії №817 від 25.03.2014 року Позивачем було видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1» кредитні грошові кошти, що підтверджується меморіальними ордерами та не заперечувалось Позичальником.

24.04.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Авант - Банк» (Кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (Позичальник) було укладено Міжбанківський кредитний договір №ММ72121LG, відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику кредит у сумі 3 000 000 доларів США на строк з 24.04.2015 р. по 06.07.2015 р. включно.

Згідно з п.1.7 Договору за цим Договором в якості забезпечення виступають: майнові права за укладеними Позичальником кредитними договорами з юридичними особами на загальну суму 530 601 540 грн. 80 коп. згідно з реєстром, який є Додатком до договору застави майнових прав від 24.04.2015 р. №ММ72121LG/S-1.

29.04.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Авант - Банк» (Кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (Позичальник) було укладено Міжбанківський кредитний договір №ММ72201LG, відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику кредит у сумі 31 000 000 грн. на строк з 29.04.2015 р. по 11.06.2015 р. включно.

Згідно з п.1.6 Договору за цим Договором в якості забезпечення виступають: майнові права за укладеними Позичальником кредитними договорами з юридичними особами на загальну суму 54 500 000 грн. 00 коп. згідно з реєстром, який є Додатком №2 до договору застави майнових прав від 24.04.2015 р. №ММ72121LG/S-1.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за Міжбанківським кредитним договором №ММ72121LG від 24.04.2015 р. 24 квітня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (Заставодавець) та Публічним акціонерним товариством «Авант - Банк» (Заставодержатель) було укладено Договір застави майнових прав № ММ72121LG/S-1, предметом якого є майнові права за кредитними договорами, що укладені між Заставодавцем і юридичними особами, перелік яких наведений у Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною станом на 24.04.2015p. заборгованість Боржників перед Заставодавцем за Кредитними договорами становить 530 601 540 грн. 80 коп. Зобов'язання, що випливають з укладених Кредитних договорів, забезпечуються договорами застави, іпотеки, поруки тощо, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою О.А. за реєстровим №219.

Відповідно до п.1.2 Договору майнові права Сторони за домовленістю оцінюють у сумі 530 601 540 грн. 80 коп.

Надана застава забезпечує належне виконання Заставодавцем вимог Заставодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з міжбанківського кредитного договору від 24.04.2015 року № MM72121LG, укладеного між Заставодавцем та Заставодержателем, а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до нього, а також з усіх окремих кредитних договорів (та змін до них), в тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо: повернення Заставодавцем Заставодержателю кредиту у сумі 3 000 000,00 доларів США на строк з 24 квітня 2015р. до 06 липня 2015р. (включно); сплати Заставодавцем процентів за користування кредитом у розмірі 22 % річних, в порядку та строки, визначені Кредитним договором; виконання Заставодавцем інших зобов'язань, передбачених Кредитним договором, у повному обсязі, на умовах і в строки, визначені в Кредитному договорі (у тому числі при зміні строків виконання зобов'язань), у тому числі зобов'язань щодо сплати неустойок (пені та штрафів) та відшкодування збитків. Також цим Договором забезпечується належне виконання вимог Заставодержателя щодо відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на Предмет застави, зазначений у п. 1.1. цього Договору, та інших вимог Заставодержателя, право на задоволення яких за рахунок вартості Предмета застави Заставодержатель має відповідно до чинного законодавства України. У випадку продовження строків виконання зобов'язань за Кредитним договором (шляхом укладення додаткових договорів (угод) до нього), дія застави, передбаченої цим Договором, зберігається до повного виконання вказаних зобов'язань. (п.1.3 Договору)

У п.1.4 Договору визначено, що кінцевий термін виконання основного зобов'язання 06.07.2015 року.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що у разі набуття Заставодержателем підстав для звернення стягнення на Предмет застави відповідно до цього Договору та чинного законодавства Заставодержатель має право здійснити реалізацію Предмета застави шляхом уступки права вимоги за Кредитними договорами, у порядку, визначеному пунктом 4.6 цього Договору.

Відповідно до п.4.4 Договору Заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави у випадках, передбачених цим Договором та чинним законодавством України, в тому числі якщо у строки, встановлені Кредитним договором Заставодавець не виконає (повністю або частково) свої зобов'язання Кредитним договором, в т.ч. не поверне (повністю або частково) кредит та/або не сплатить проценти за користування кредитом, та/або не сплатить неустойку (пеню та штрафи) та/або іншу заборгованість, платежі та/або не виконає інші зобов'язання, які передбачені та/або випливають з Кредитного договору та цього Договору, у тому числі у випадку одноразового прострочення будь-якого зобов'язання, що визначено Кредитним договором, а також в інших випадках, передбачених Кредитним договором. Про намір звернути стягнення на Предмет застави у порядку, передбаченому цим Договором, Заставодержатель повідомляє Заставодавця шляхом надіслання повідомлення про порушення зобов'язань (не виконання вимог Заставодержателя), забезпечення виконання яких передбачено цим Договором. Вказане у попередньому абзаці цього пункту Договору повідомлення направляється Заставодержателем після реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на Предмет застави, за адресою

Заставодавця.

Згідно з п.4.5 Договору звернення стягнення на Предмет застави відбувається у порядку передбаченому ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

У п.4.6 Договору визначено, що у випадку, якщо в термін, визначений в п.1.4. даного Договору Заставодавець не виконає умови Основного зобов'язання перед Заставодержателем, або у разі прийняття рішення про запровадження тимчасової адміністрації/призначення ліквідатора/реорганізація (злиття/ приєднання/ виділення) Заставодавця, Заставодержатель в момент настання таких подій набуває всіх прав та обов'язків кредитора до Боржників за кредитними договорами/договорами застави/договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу за даним Договором. Набуття Заставодержателем всіх прав та обов'язків Кредитора (Заставодавця) до боржників за кредитними договорами/договорами застави/ договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу за даним Договором не потребує укладання Договору Заставодержателя з Заставодавцем.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язання за Кредитним договором чи настання одного з випадків, з якими чинне законодавство пов'язує припинення права застави. (п.6.3 Договору)

Реєстром укладених банком - позичальником кредитних договорів з юридичними особами станом на 24.04.2015 р., що є Додатком №1 до Договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 року, Сторони узгодили перелік таких договорів.

Додатковим договором від 29.04.2015 року до Договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 року Сторони визначили, що надана застава забезпечує належне виконання Заставодавцем вимог Заставодержателя, що випливають (та/або випливатимуть), зокрема, з міжбанківського кредитного договору від 29.04.2015 року № MM72201LG, укладеного між Заставодавцем та Заставодержателем, а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до нього, а також з усіх окремих кредитних договорів (та змін до них), в тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо: повернення Заставодавцем Заставодержателю кредиту у сумі 31 000 000 грн. на строк з 29 квітня 2015р. до 11 червня 2015р. (включно); сплати Заставодавцем процентів за користування кредитом у розмірі 45% річних, в порядку та строки, визначені Кредитним договором; виконання Заставодавцем інших зобов'язань, передбачених Кредитним договором, у повному обсязі, на умовах і в строки, визначені в Кредитному договорі (у тому числі при зміні строків виконання зобов'язань).

Додатками №1, №2 до Додаткового договору від 29.04.2015 року до Договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 року Сторони узгодили реєстр укладених банком - позичальником кредитних договорів з юридичними особами станом на 29.04.2015 р., зокрема, за Кредитним договором №817, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1».

Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2015 року Публічним акціонерним товариством «Авант - Банк» надіслано лист №649 на адресу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» про наявність заборгованості за Міжбанківським кредитним договором №ММ72201LG та повідомлення про набуття усіх прав і обов'язків кредитора по відношенню до боржників за кредитними договорами, який був отриманий останнім 28.05.2015 р. за вх. №01-09/1958.

Крім того, 03.06.2015 року Публічним акціонерним товариством «Авант - Банк» були надіслані повідомлення за вих. №№663, 664, 665 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1», Приватного підприємства «Берест»; Товариства з обмеженою відповідальністю «Фобострейд» про набуття прав кредитора за кредитним договором №817 на підставі Договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 року, що підтверджується описами вкладення у цінні листи від 03.06.2015 р., фіскальними чеками від 03.06.2015 р.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №817 25.03.2014 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фобострейд» було укладено Договір поруки №817-1, а 19.05.2014 року між Банком та Приватним підприємством «Берест» було укладено Договір поруки №817-2, за умовами яких поручителі взяли на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати перед Банком як солідарні боржники в тому ж обсязі, що й Позичальник. Як зазначає Позивач, він належним чином виконав умови Кредитного договору, проте Відповідач в порушення умов вказаного Договору допустив прострочення виконання договірних зобов'язань. Станом на 26.08.2015 року у Відповідача наявна заборгованість за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії №817 від 25.03.2014 року та Додатковими угодами до нього у загальному розмірі 89 504 637 грн. 44 коп. Таким чином, Позивач просить Суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1», Приватного підприємства «Берест»; Товариства з обмеженою відповідальністю «Фобострейд» заборгованість у розмірі 89 504 637 грн. 44 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про відкриття траншевої кредитної лінії №817 від 25.03.2014 року та додаткових угод до нього між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про відкриття траншевої кредитної лінії №817 від 25.03.2014 року Позивачем було видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1» кредитні грошові кошти, що підтверджується меморіальними ордерами та не заперечувалось Позичальником в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що він належним чином виконав умови Кредитного договору, проте Відповідач в порушення умов вказаного Договору допустив прострочення виконання договірних зобов'язань. Станом на 26.08.2015 року у Відповідача - 1 наявна заборгованість за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії №817 від 25.03.2014 року та Додатковими угодами до нього у загальному розмірі 89 504 637 грн. 44 коп.

Проте, Судом встановлено, що в якості забезпечення виконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» за Міжбанківським кредитним договором №ММ72121LG від 24.04.2015 р. 24 квітня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (Заставодавець) та Публічним акціонерним товариством «Авант - Банк» (Заставодержатель) було укладено Договір застави майнових прав № ММ72121LG/S-1, предметом якого є майнові права за кредитними договорами, що укладені між Заставодавцем і юридичними особами, перелік яких наведений у Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною, станом на 24.04.2015p. заборгованість Боржників перед Заставодавцем за Кредитними договорами становить 530 601 540 грн. 80 коп. Зобов'язання, що випливають з укладених Кредитних договорів, забезпечуються договорами застави, іпотеки, поруки тощо, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою О.А. за реєстровим №219.

Додатковим договором від 29.04.2015 року до Договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 року Сторони визначили, що надана застава забезпечує належне виконання Заставодавцем вимог Заставодержателя, що випливають (та/або випливатимуть), зокрема, з міжбанківського кредитного договору від 29.04.2015 року № MM72201LG, укладеного між Заставодавцем та Заставодержателем, а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до нього, а також з усіх окремих кредитних договорів (та змін до них), в тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо: повернення Заставодавцем Заставодержателю кредиту у сумі 31 000 000 грн. на строк з 29 квітня 2015р. до 11 червня 2015р. (включно); сплати Заставодавцем процентів за користування кредитом у розмірі 45% річних, в порядку та строки, визначені Кредитним договором; виконання Заставодавцем інших зобов'язань, передбачених Кредитним договором, у повному обсязі, на умовах і в строки, визначені в Кредитному договорі (у тому числі при зміні строків виконання зобов'язань).

Додатками №1, №2 до Додаткового договору від 29.04.2015 року до Договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 року Сторони узгодили реєстр укладених банком - позичальником кредитних договорів з юридичними особами станом на 29.04.2015 р., зокрема, за Кредитним договором №817, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1».

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Зокрема, застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом (ст. 1 Закону України "Про заставу").

Таким чином, застава як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між заставодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та заставодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з застави, полягає в реалізації заставодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в заставу майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок заставного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від заставодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Як передбачено ст. 572 Цивільного кодексу України, Законом України "Про заставу", в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст.574 Цивільного кодексу України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з ст.576 Цивільного кодексу України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Предметом застави може бути майно, яке заставодавець набуде після виникнення застави.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про заставу» заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У п.4.6 Договору застави майнових прав визначено, що у випадку, якщо в термін, визначений в п.1.4. даного Договору Заставодавець не виконає умови Основного зобов'язання перед Заставодержателем, або у разі прийняття рішення про запровадження тимчасової адміністрації/призначення ліквідатора/реорганізація (злиття/ приєднання/ виділення) Заставодавця, Заставодержатель в момент настання таких подій набуває всіх прав та обов'язків кредитора до Боржників за кредитними договорами/договорами застави/договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу за даним Договором. Набуття Заставодержателем всіх прав та обов'язків Кредитора (Заставодавця) до боржників за кредитними договорами/договорами застави/ договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу за даним Договором не потребує укладання Договору Заставодержателя з Заставодавцем.

Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Таким чином, Суд зазначає, що Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» шляхом укладання з Публічним акціонерним товариством «Авант - Банк» Договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою О.А. за реєстровим №219, передав свої права за кредитними договорами, що укладені між Заставодавцем і юридичними особами, зокрема, за Кредитним договором №817, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1», а тому втратив право на звернення до суду саме з вимогами про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2015 року Публічним акціонерним товариством «Авант - Банк» надіслано лист №649 на адресу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» про наявність заборгованості за Міжбанківським кредитним договором №ММ72201LG та повідомлення про набуття усіх прав і обов'язків кредитора по відношенню до боржників за кредитними договорами, який був отриманий останнім 28.05.2015 р. за вх. №01-09/1958.

Крім того, 03.06.2015 року Публічним акціонерним товариством «Авант - Банк» були надіслані повідомлення за вих. №№663, 664, 665 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1», Приватного підприємства «Берест»; Товариства з обмеженою відповідальністю «Фобострейд» про набуття прав кредитора за кредитним договором №817 на підставі Договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 року, що підтверджується описами вкладення у цінні листи від 03.06.2015 р., фіскальними чеками від 03.06.2015 р.

Судом розглянуті та відхилені доводи Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» щодо нікчемності Договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 року з посиланням на п.п.1,2,3, 5, 7 ч.3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з огляду на наступне.

Постановою Правління Національного банку України № 348 від 28.05.2015 року Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

28.05.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення № 107 про запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 29 травня 2014 року по 28 серпня 2015 року та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «УПБ».

Постановою Правління Національного банку України № 562 від 28.08.2015 року ПАТ «УПБ» відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Частинами 1, 2, 4, 5 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.3 статті статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.08.2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Український професійний банк» було направлено на адресу Відповідачів, Третьої особи повідомлення про нікчемність Договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 року.

Пунктом 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. визначено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи положення ст.ст. 207, 215 Цивільного кодексу України, господарський суд зазначає, що нікчемний правочин є таким, якщо його недійсність встановлена законом, і останній є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Посилання Позивача, що ним безоплатно відчужено право вимоги за кредитними договорами у зв'язку з прийняттям на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента на вчинення відповідних майнових дій, Судом відхиляється, оскільки застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх, та не є договором про безоплатне відчуження майнових прав. Крім того, предмет застави залишається у володінні і користування виключно заставодавця, а заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання. Отже, посилання Позивача на п.1 ч.3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є необґрунтованим.

Посилання Позивача на п.2 ч.3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким визначено, що банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, Судом розглянуті та відхилені, оскільки останнім не надано суду жодних належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження його доводів і доказів того, що передані в заставу майнові права були єдиними активами останнього. Крім того, Суд звертає увагу, що за Міжбанківським кредитним договором №ММ72121LG від 24.04.2015 р. Позивач отримав кредитні кошти у розмірі 3 000 000 доларів США і 31 000 000 грн. 00 коп., що мало на меті сприяння підвищення рівня платоспроможності банку.

Крім того, доводи Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» про нікчемність договору застави майнових прав з посиланням на п.3 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", за яким банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору, Судом розглянуті й не прийняті до уваги, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про заставу» заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У договорі застави прав, які не мають грошової оцінки, вартість предмета застави визначається угодою сторін. При цьому Суд враховує, що у разі звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зазначається початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Таким чином, з урахуванням ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України Сторони були вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Також, Позивачем в порушення вимог ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України не доведено, що передача в заставу майнових прав призвело до неплатоспроможності банку, оскільки залучення останнім такого кредиту та неповернення його у строк вказує на те, що кредитні кошти було залучено для підтримання ліквідності банку.

Судом розглянуті та відхилені посилання Позивача на п.5 ч.3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо нікчемності договору у зв'язку з прийняттям банком на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність", оскільки останнім не наведено жодних обґрунтувань на підтвердження його доводів.

Що стосується посилань Позивача на п.7 ч. 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за яким договір є нікчемним, оскільки банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, Суд зазначає, що вказаний договір не містить будь - яких застережень чи заборони передачі майнових прав в заставу іншим кредиторам Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк», а сама застава є лише способом забезпечення зобов'язань, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Таким чином, оскільки при укладанні договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 року було дотримано всіх вимог, встановлених чинним законодавством України, жодна з підстав нікчемності правочину, передбачена ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за цим договором не настала, Суд не приймає до уваги доводи Позивача щодо нікчемності Договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 року з посиланням на п.п.1,2,3, 5, 7 ч.3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За таких підстав, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1», Приватного підприємства «Берест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фобострейд» про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 89 504 637 грн. 44 коп. задоволенню не підлягають, оскільки Позивач шляхом укладання з Публічним акціонерним товариством «Авант - Банк» Договору застави майнових прав № ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 року передав свої права за Кредитним договором №817, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1», що визначений в якості підстави позову, а тому втратив право на звернення до суду саме з вимогами про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" в редакції, чинній станом на час звернення до суду з вказаним позовом, Позивач був звільнений від сплати судового збору, а тому у разі відмови у задоволенні позову судовий збір, від сплати якого Позивач у встановленому законом порядку був звільнений, з нього не стягується та у зв'язку з відмовою у позові на відповідачів не покладається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд -1», Приватного підприємства «Берест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фобострейд» про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 89 504 637 грн. 44 коп. - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 16 листопада 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин