ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2015 року Справа № 915/1510/15

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: ОСОБА_2 дов. б/н від 03.12.2014,

представника відповідача: ОСОБА_3 - дов. №04/1095 від 30.01.2015,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря-Сервіс»

(54001, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 89),

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (54008, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 159),

про: стягнення 12172,19 грн. 3% річних та 4950,02 грн. збитків від інфляції, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 12172,19 грн. 3% річних та 4950,02 грн. збитків від інфляції за вересень 2012 року за прострочення грошового зобовязання зі сплати боргу у сумі 4950024,53 грн. по ОСОБА_1 угоді від 28.07.2004 (в редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007), яка затверджена судом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у процесі виконання судового рішення, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.08.2004 було затверджено укладену між сторонами, мирову угоду від 28.07.2004, якою сторони розстрочили погашення заборгованості відповідача згідно узгодженого графіка. В подальшому сторони укладали ряд додаткових угод до мирової угоди від 28.07.2004, які також були затверджені судом. Так, за умовами додаткової угоди №4 від 05.07.2007 остаточний термін погашення заборгованості визначено грудень 2012 року. У вказаний термін заборгованість відповідачем погашена не була; виконавчі дії з примусового виконання рішення суду не здійснювались. У звязку з невідповідністю ухвали суду про затвердженні мирової угоди вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», позивач звернувся до господарського суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення з відповідача 100000,0 грн. заборгованості за мировою угодою від 28.07.2004. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2015 у справі №915/2140/14 позовні вимоги ТОВ «Зоря-Сервіс» були задоволені в повному обсязі. При цьому, судом зазначено, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки він почав спливати з 27.10.2014. Вказана позиція суду першої інстанції була підтримана постановою Вищого господарського суду від 16.07.2015. Враховуючи, що строк позовної давності за основним зобовязанням не сплив, позивач вважає, його дотриманим і за додатковими зобовязаннями по сплаті 3% річних та збитків від інфляції.

Відповідач у відзиві (а.с.89-91) проти позовних вимог заперечує, вказуючи на те, що мирова угода не може розглядатись як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження регламентований відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України.

02.10.2015 від відповідача надійшла заява №04/3607 про застосування строку позовної давності (а.с.109-111).

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову.

У судових засіданнях 06.10.2015, 19.10.2015, 03.11.2015 судом, у відповідності до ст..77 ГПК України, оголошувались перерви.

06.11.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 23.10.2003 у справі №8/167 в позові ТОВ «Зоря-Сервіс» про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» заборгованості у сумі 8587435,83 грн. було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2003, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.04.2004 апеляційну скаргу ТОВ «Зоря-сервіс» на рішення господарського суду Миколаївської області від 23.10.2003 у справі №8/167 задоволено частково, рішення скасовано, позов задоволено та стягнуто з ВАТ «Миколаївгаз» на користь ТОВ «Зоря-сервіс» борг у сумі 7512118,08 грн. та збитки від інфляції у сумі 1075317,75 грн.

26.12.2003 господарським судом Миколаївської області видано відповідний наказ, який був предявлений до виконання та, на виконання якого відділом Державної виконавчої служби Ленінського району управління юстиції м.Миколаєва було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2004.

На стадії виконання судового рішення позивач та відповідач уклали мирову угоду від 28.07.2007, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.08.2004 у справі №8/167, у звязку з чим державним виконавцем винесена постанова від 29.11.2004 про закінчення виконавчого провадження.

В подальшому сторонами укладались додаткові угоди до мирової угоди від 28.07.2007, а саме: 01.08.2006 сторонами була підписана додаткова угода №1, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.08.2006; 03.01.2007 - додаткова угода №2, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.02.2007; 30.03.2007 - додаткова угода №3, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 18.04.2007; 05.07.2007 - додаткова угода №4, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007. Зазначені додаткові угоди є невідємними частинами мирової угоди від 28.07.2004.

Згідно умов мирової угоди від 28.07.2004 в редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007, остаточним терміном погашення заборгованості ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» перед ТОВ «Зоря-Сервіс» є грудень 2011 року.

Як зазначає позивач, у вересні 2007 року відповідач припинив виконувати графік погашення боргу, встановлений додатковою угодою №4 від 05.07.2007 до мирової угоди від 28.07.2004, у звязку з чим позивач звернувся до Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження.

11.03.2008 постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання ухвали господарського суду від 19.07.2007 у справі №8/167 про затвердження додаткової угоди №4 від 05.07.2007 до мирової угоди від 28.07.2004.

Постановою від 25.03.2008 державний виконавець Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції зупинив виконавче провадження, оскільки ВАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» було внесено до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть учать у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

В подальшому вказане виконавче провадження було передано з Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції до Підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області, яке 16.12.2008 постановою державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області було прийняте до виконання з привласненням номеру ВП №10706927.

01.03.2013 державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області виніс три постанови у виконавчому провадженні ВП №10706927: про поновлення виконавчого провадження; про зміну назви сторони виконавчого провадження та про зупинення виконавчого провадження у звязку із порушенням відносно боржника справи про банкрутство.

31.03.2014 державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області поновив виконавче провадження ВП №10706927, про що виніс постанову.

ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» звернулось до господарського суду Миколаївської області зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просило визнати неправомірною постанову від 31.03.2014 про поновлення виконавчого провадження №10706927.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 01.07.2014 у справі №8/167 скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» було задоволено. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 ухвалу господарського суду Миколаївської області від 01.07.2014 залишено без змін. При цьому, у постанові зазначено, що ухвала господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 у справі №8/167 про затвердження додаткової угоди №4 від 05.07.2007 до мирової угоди від 28.07.2004 не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ній не зазначено строку предявлення її до виконання, а тому не могла бути підставою для відкриття виконавчого провадження.

В подальшому начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області прийнято постанову від 22.10.2014, згідно якої скасовані всі постанови державних виконавців, винесені у даному виконавчому провадженні.

24.10.2014 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, на підставі п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» було відмовлено позивачу у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 у справі №8/167 та повернуто позивачу оригінал ухвали від 10.08.2004 у справі №8/167 і оригінал ухвали від 19.07.2007, згідно супровідного листа №02.1-24/6210 від 24.10.2014.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача 18.12.2014 до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про спонукання відповідача до виконання мирової угоди шляхом стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» частини боргу за мировою угодую в сумі 100000,0 грн. за період з липня 2007 року по серпень 2007 року та частки боргу за вересень 2007 року, посилаючись на те, що внаслідок складного майнового стану позивач не в змозі сплати за подання позовної заяви про стягнення 6025342,28 грн. та судового збору в сумі 73080,0 грн.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2015 у справі №915/2140/14 позовні вимоги ТОВ «Зоря-Сервіс» задоволено та стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь позивача 100000,0 грн. заборгованості за мировою угодою від 28.07.2004. При цьому, суд зазначив, що позивачем не було пропущено строку позовної давності для стягнення суми боргу, оскільки про порушення свого права позивач довідався отримавши постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 у справі № 8/167.

Зазначена позиція Господарського суду Миколаївської області підтримана Вищим господарським судом України у постанові від 16.07.2015 при перегляді справи №915/2140/14 у касаційному порядку.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги у даній справі, позивач вказує на те, що станом на 01.01.2012 зобовязання відповідача з погашення заборгованості, сплату якої була розстрочена мировою угодою від 28.07.2004 (у редакції додаткової угоди №4), виконано не було. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки про порушення свого права позивач довідався лише 27.10.2014 (дати отримання постанови державного виконавця), то строк позовної давності за основним зобовязанням не сплив і, відповідно, він не сплив за додатковими зобовязаннями по сплаті 3% річних та збитків від інфляції за вересень 2012 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.257, ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України, до вимог про стягнення річних та збитків від інфляції встановлений загальний 3-річний строк позовної давності, який обчислюється від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2003 у справі №8/167 з відповідача на користь позивача було стягнуто 7512118,08 грн. основного боргу та 1075317,75 грн. збитків від інфляції. На виконання вказаної постанови позивачу було видано відповідний наказ, який предявлено позивачем до виконання.

У процедурі виконавчого провадження сторони уклали мирову угоду від 28.07.2004, яка була затверджена судом.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача з приводу того, що мирова угода не може розглядатись як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки в силу ст.ст.11, 202 Цивільного кодексу України затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства має бути виконаний за правилами ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст.599, 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами укладеної між сторонами мирової угоди від 28.07.2004 (у редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007), оплата заборгованості відповідачем мала здійснюватись розстроченими платежами в період з серпня 2004 року по грудень 2011 року. Остаточним терміном погашення заборгованості ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» перед ТОВ «Зоря-Сервіс» є грудень 2011 року, тобто фактично 31.12.2011.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобовязань, що з нього виникають (наприклад, у звязку з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків.

Згідно розрахунку позивача, не запереченому відповідачем, заборгованість зі сплати суми основного боргу станом на 01.01.2012 складала 4950024,53 грн.

Таким чином, про порушення своїх прав зі сплати відповідачем суми основного боргу у розмірі 4950024,53 грн. позивач мав дізнатись 01.01.2012. Позивачем вказані обставини не спростовані.

Таким чином, саме з 01.01.2012 починається перебіг 3-річного строку позовної давності для нарахування та стягнення інфляційних втрат та річних в порядку ст.625 ЦК України, який, відповідно, скінчився 01.01.2015.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення збитків від інфляції та 3% річних (нарахованих за вересень 2012 року) 20.08.2015, тобто з пропуском позовної давності.

При перевірці розрахунків 3% річних та збитків від інфляції (а.с.73, 74), судом встановлено, що методологічно та арифметично розрахунки є вірними.

Однак, згідно ч.4. ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові.

Враховуючи, що відповідачем у заяві №04/3607 від 02.10.2015 (а.с.109-111) заявлено про застосування строку позовної давності, то суд має підстави для застосування строків позовної давності при вирішенні даного спору.

Посилання позивача на те, що строк позовної давності для стягнення збитків від інфляції та річних за вересень 2012 року не пропущений, оскільки судом у справі №915/2140/14 визнано не пропущеним строк за основним зобовязанням, судом відхиляються, враховуючи наступне.

Мирова угода, укладена на стадії виконання рішення, крім цивільно-правової природи, має ще й процесуальну природу, тобто представляє собою одночасно юридичний факт матеріального і процесуального права, викликаючи самі різні правові наслідки.

З одного боку, як договір, вона породжує для сторін певні права та обовязки (у даному випадку обовязок боржника сплатити певну грошову суму у визначений мировою угодою термін). З другого боку, затвердження її ухвалою суду передбачає певний порядок примусового виконання, а у разі невідповідності ухвали суду приписам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», звернення до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення грошових коштів.

У рішенні Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2015 та у постанові Вищого господарського суду України від 16.07.2015 у справі №915/2140/14 підтверджено той факт, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, оскільки його право було порушено відмовою державного виконавця у відкритті виконавчого провадження за ухвалою суду про затвердження мирової угоди, викладеній у постанові від 24.10.2014.

Тобто, йдеться про порушення прав позивача шляхом вчинення певних виконавчих дій з боку державного виконавця, а не відповідача.

Суд вважає, що з боку відповідача право позивача слід вважати порушеним з 01.01.2012 у звязку з невиконанням умов мирової угоди від 28.07.2004 (у редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007), яка у цьому контексті виступає як цивільно-правова угода, що породжує для сторін певні наслідки, зокрема, початок перебігу позовної давності.

Викладені позивачем у поясненнях від 19.10.2015 причини звернення до суду лише у серпні 2015 року, на думку суду не є поважними для поновлення строку позовної давності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 12172,19 грн. 3% річних та 4950,02 грн. збитків від інфляції за вересень 2012 року, за прострочення грошового зобовязання зі сплати боргу у сумі 4950024,53 грн. по ОСОБА_1 угоді від 28.07.2004 (в редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007), задоволенню не підлягають з підстав пропуску позовної давності.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.33, 43, 44, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 11 листопада 2015 року.

Суддя М.В.Мавродієва