Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "09" листопада 2015 р. Справа № 906/1568/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 22.07.2015;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 05.11.2015;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" (м. Київ)

до Новоград-Волинської районної державної адміністрації (м. Новоград-Волинський Житомирська область)

про стягнення 95900,00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 95900,00грн. грошових коштів як завданих збитків. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, порушивши умови договору від 14.11.2013, розрахувався з позивачем лише 15 квітня 2015 року. За цей час були внесені зміни до Податкового кодексу України. Тому позивач, діючи відповідно до вимог чинного Податкового кодексу України, в декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року збільшив свої податкові зобов'язання з податку на додану вартість на 95900,00грн. В результаті у позивача замість від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за результатами квітня 2015 року виникло позитивне значення такої різниці. Збільшення податкового зобов'язання за квітень 2015 року призвело до того, що позивач був позбавлений можливості скористатись від'ємним значенням різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту у наступних звітних (податкових) періодах, що стало причиною збільшення його витрат внаслідок сплати до бюджету податку на додану вартість в розмірі, що на 95 900 гривень більше, ніж розмір податку на додану вартість, який позивач повинен був сплатити у разі своєчасного виконання відповідачем свого грошового зобов'язання за договором. Так, позивач за результатами господарської діяльності у квітні - серпні 2015 року сплатив до бюджету податок на додану вартість в розмірі 124 765 гривень, в той час як, за умови своєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, мав сплатити до бюджету податок на додану вартість у розмірі 28 865 (124 765 - 95 900) гривень. Вважає, що внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором він поніс збитки в сумі 95 900 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмовому поясненні до неї від 05.11.2015.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 05.11.2015. Пояснив, що Новоград-Волинська районна державна адміністрація є державною установою, фінансується з державного бюджету та включена до Реєстру неприбуткових організацій і установ. У 2013 році за рахунок коштів, виділених з державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 3511210 "Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів щодо соціально-економічного розвитку окремих територій", районна державна адміністрація уклала з ТОВ "Ілатанмед" договір 1т від 14.11.2013 та отримала Кабінет діагностичний рухомий „КРАС" ТУ У 26.6-3:2-12. Проте, у 2013 році частина субвенції з району була знята, що не дало можливості оплатити придбане медичне обладнання. У 2014 році ця субвенція була знята у повному обсязі. Станом на 01.01.2014 кредиторська заборгованість в сумі 1370000,00грн. була визнана державною казначейською службою за Новоград-Волинською райдержадміністрацією. 25.03.2015 рішенням районної ради було внесено зміни до районного бюджету на 2015 рік про виділення коштів з районних, сільських, селищних рад та за рахунок залишків бюджетних коштів, що надало можливість 14.04.015 розрахуватися за пересувний флюорограф у розмірі 1370000,00грн. Після погашення заборгованості позивач наполягав на зміні умов договору, а саме, пропонував підписати додаткову угоду, відповідно до якої райдержадміністрація повинна сплатити податок на додану вартість за ставкою 7% відсотків у зв'язку з набранням чинності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 та внесених змін до п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, який було доповнено підпунктом "в", згідно з яким операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів за переліком, затверджених КМ України, оподатковуються за ставкою 7% ПДВ.

Згідно наведеної норми об'єктом оподаткування є операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів та медичних виробів, а відтак зазначена норма, з огляду на принцип дії закону у часі, не може бути підставою для внесення змін до Договору щодо товарів, які вже ввезено та поставлено замовнику, тобто райдержадміністрації.

Крім того, п.3.2 договору 1 т від 14.11.2013 визначено, що товар не оподатковується ПДВ згідно п.197.1.27 п. 197.1. ст. 197 розділу V Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755 із змінами та доповненнями (редакція, яка діяла на момент проведення конкурсних торгів та укладення договору та відноситься до виробів медичного призначення за переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 867 від 08.08.2011 року), що звільняло від оподаткування податком на додану вартість операцію з постачання такого товару.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" (постачальник/позивач) та Новоград-Волинською районною державною адміністрацією Житомирської області (замовник/відповідач) укладений договір № 1т (а.с.17-21), за умовами якого постачальник зобов'язується у 2013 році поставити замовнику автомобіль спеціальної призначеності (код предмета закупівлі - 29.10.5). Кабінет діагностичний рухомий "КРАС" ТУ У 26.6 - 38183326 - 003:2012 (далі - товар), зазначений в специфікації (додаток 1), а замовник зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його (п.1.1 договору).

Найменування, номенклатура, асортимент та кількість товару зазначено в специфікації, що додається до цього договору і є його невід'ємною частиною (п.1.2 договору).

Згідно п.3.1 договору загальна сума цього договору складає 1 370 000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 3.2 договору сторони визначили, що товар не оподатковується ПДВ згідно п.п.197.1.27 п. 197.1. ст. 197 розділу V Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями.

Оплата за товар, який надано постачальником, проводиться за фактом поставки протягом 10 календарних днів у разі наявності та в межах відповідних бюджетних призначень (п.4.1 договору).

Позивач на виконання умов договору від 14.11.2013 поставив відповідачу товар, визначений специфікацією, що підтверджується видатковою накладною №СФ-00032 від 13 грудня 2013 року, довіреністю № 34 від 12 грудня 2013 року, а також актом здавання-приймання медичного обладнання від 13 грудня 2013 року (а.с.24-26).

Новоград-Волинська районна державна адміністрація оплатила поставлений товар 14 квітня 2015 року, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 14.04.2015 (а.с.27).

За даними позивача, отримавши 15 квітня 2015 року оплату за товар у розмірі 1370000,00грн., він нарахував собі податкові зобов'язання з ПДВ за ставкою 7 відсотків від отриманих коштів, які вніс до податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року, таким чином збільшивши свої податкові зобов'язання з ПДВ на 95900,00 грн.

Витрати позивача на сплату податку на додану вартість підтверджуються податковими деклараціями з податку на додану вартість за квітень - серпень 2015 року, а також платіжними дорученнями №296 від 15.05.2015, №298 від 18.05.2015, №347 від 19.06.2015, №391 від 29.07.2015 та №443 від 15.09.2015 (а.с44-69).

Позивач стверджує, що грошові кошти в розмірі 95900,00грн. є завданими збитками. Оскільки його права порушені відповідачем, то він звернувся до суду з вимогою про стягнення з останнього вказаної суми.

Оцінюючи подані докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, з врахуванням приписів чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з таких підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч.1 ст.629 ЦК України).

Приписами ч.ч.1-3 ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Як вказувалось вище, позивач просить стягнути з відповідача збитки, спричинені сплатою ПДВ внаслідок внесених змін в податкове законодавство.

Однак наведене позивачем обґрунтування позовних вимог в сукупності із нормами матеріального права, які зазначено в позовній заяві, на переконання суду не можуть слугувати підставою для задоволення позову виходячи з наступних міркувань.

Невиконання особою податкових зобов'язань чи порушення приписів податкового законодавства не визнається Цивільним Кодексом України підставою для покладення на неї цивільно-правової відповідальності, до якої відносяться збитки.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Приписами пункту 4 статті 611 вказаного Кодексу унормовано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У розумінні цієї статті Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є мірою цивільно-правової відповідальності, загальними умовами якої є протиправний характер поведінки особи, на яку передбачається покласти відповідальність, або настання інших, спеціально передбачених законом чи договором обставин.

Застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник; об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

З аналізу змісту наведених правових норм вбачається, що протиправною в розумінні зазначених норм визнається поведінка, яка порушує норми цивільного права, які містять певні заборони або імперативні правила.

Разом з тим, позивачем не доведено спричинення йому збитків відповідачем у контексті приписів Цивільного кодексу України.

Зміна у подальшому норм законодавства, яке діяло на час укладення між сторонами договору, не є підставою для визнання однієї сторони договору винною у понесених іншою стороною витратах. За порушення зобов"язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену умовами цього договору та нормами законодавства.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вище викладене, відсутні підстави для задоволення позову.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 12 листопада 2015 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (за заявою)

3 - відповідачу (за заявою)