КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2015 р. Справа№ 910/15240/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Власова Ю.Л.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Д'якова Ю.Ю.

за участю представників:

від позивача за первісним позовом: Буняк Ю.І. за дов. № б/н від 19.06.2015.

від відповідача за первісним позовом: Паньшина О.П. за дов. № 19/058-29 від 19.05.2015.

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015

у справі № 910/15240/14 (Головуючий суддя Селівон А.М., судді

Любченко М.О. Шкурдова Л.М.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ"

про стягнення 50 000,00 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич"

про стягнення 20 644,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/15240/14 в задоволені первісного позову та зустрічного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та прийняти нове рішення про задоволення первісного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні первісних позовних вимог, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ", не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/15240/14 подало апеляційну скаргу, відповідно до якої просило оскаржуване рішення змінити та задовольнити зустрічний позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Шаптали Є.Ю., Скрипки І.М., Самсіна Р.І.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 після визначення головуючого судді (судді-доповідача) у судовій справі №910/15240/14 передана раніше визначеному автоматизованою системою складу суду.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2015 у зв'язку з перебуванням судді Самсіна Р.І. у відпустці, сформовано для розгляду даних апеляційних скарг колегію суддів у складі: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Скрипка І.М., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2015 прийнято апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ" до розгляду, порушено апеляційне провадження та об'єднано в одне апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 20.10.2015.

В судовому засіданні 20.10.2015 Київським апеляційним господарським судом оголошено перерву до 04.11.2015.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 у зв'язку з перебуванням судді Скрипки І.М. на навчанні з підвищення кваліфікації, сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Шаптали Є.Ю, суддів Власова Ю.Л., Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 прийнято апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ" у визначеному складі суду.

В судовому засіданні 04.11.2015 представник позивача за первісним позовом підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/15240/14 в частині відмови у задоволенні первісного позову та прийняти нове рішення про задоволення первісного позову. Також, заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі відповідача за первісним позовом з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просив рішення в цій частині залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом без задоволення.

В судовому засіданні 04.11.2015 представник відповідача за первісним позовом підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/15240/14 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти нове рішення про задоволення зустрічного позову. Також, заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі позивача за первісним позовом та просив рішення в цій частині залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача за первісним позовом без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" (позивач за первісним позовом, замовник - за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ" (відповідач за первісним позовом, виконавець за договором) 01.11.2013 було укладено Договір № 01112013-1 (надалі - Договір).

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що позивач за первісним позовом - замовник доручає, а відповідач за первісним позовом - виконавець приймає на себе зобов'язання: виконати роботи із виготовлення рекламної продукції за завданням замовника: поставити таку продукцію замовнику, та/або надати замовнику комплекс рекламних, інформаційних та/або організаційних послуг, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити такі роботи/продукцію/послуги.

Розділами 3-15 Договору сторони визначили строки виконання робіт, їх вартість, якість та кількість продукції, права та обов'язки сторін, порядок здавання передачі виконаних робіт, відповідальність сторін тощо.

У відповідності до п. 13.1 Договору, останній набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2014, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як визначено ч.ч. 1, 2, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як передбачено ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено, що Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками товариств.

Також, місцевий господарський суд вірно зазначив, що між сторонами фактично був укладений договір підряду, який підпадає під правове регулювання норм § 1, 3 глави 61 Цивільного кодексу України, з елементами договору поставки, який регулюється нормами § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що можливість укладення сторонами змішаного договору та узгодження ними умов в такому договорі не суперечить приписам ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України, відповідно до яких сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до приписів ч.1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 2.2 Договору встановлений точний перелік Продукції/Робіт/Послуг та умови щодо їх поставки/виконання/надання узгоджується сторонами в додатках, які є невід'ємною частиною цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2013 між сторонами у справі відповідно до умов Договору укладено додаток № 2 до Договору (надалі - додаток № 2), умовами якого сторони погодили перелік робіт з розробки: Бренд-бук Розаліні™.

Як визначено ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України договором підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

У відповідності до п. 2.3, 2.4 Договору обсяг, якість та інші характеристики продукції/робіт/послуг погоджуються сторонами у додатках, які є невід'ємною частиною цього договору. Строки поставки/виконання/надання Продукції/Робіт/Послуг - узгоджуються сторонами у додатках, які є невід'ємною частиною цього договору

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Приписами ст. 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Підставою для виконання робіт, у тому числі поставки продукції за наслідками виконання відповідних робіт, та/або надання послуг є додатки до цього договору, що підписані і скріплені печатками обох сторін та які є невід'ємною частиною цього договору. Строк поставки продукції, виконання робіт та/або надання послуг, а також технічна специфікація по виготовленню продукції зазначаються в додатках, які є невід'ємною частиною цього договору (п. 4.1, 4.2 Договору).

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено, що сторонами ні в Договорі, ні в додатку № 2 до Договору строк виконання відповідачем за первісним позовом зобов'язань з виконання робіт з розробки Бренд-буку Розаліні™ не встановлений, а відтак, суди виходять із загального строку, встановленого п. 13.1 Договору, відповідно до якого договір діє до 31.12.2014.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п. 5.1 Договору вартість продукції, робіт та/або послуг вказується в додатках, які є невід'ємною частиною цього договору.

У відповідності до п. 5.2 Договору, оплата вартості продукції, робіт та/або послуг виконавця здійснюється замовником на умовах, зазначених у цьому договорі, шляхом безготівкового банківського переказу на поточний рахунок виконавця, відповідно до наданих виконавцем рахунків-фактур.

Порядок розрахунків за роботи, узгоджені сторонами згідно з додатком № 2 до договору є наступним: платіж у вигляді передоплати, на суму 25000,00 грн., в т.ч ПДВ - здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця способом безготівкового переказу коштів на протязі 3 банківських днів з дати підписання між сторонами цього додатку № 2; решта, на суму 45644,00 грн., в т.ч. ПДВ - здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця способом безготівкового переказу коштів на протязі 3 банківських днів з дати підписання між сторонами відповідного акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за результатами прийняття виконаних виконавцем для замовника робіт (п. 1.4 додатку № 2 до Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору позивач за первісним позовом перерахував відповідачу за первісним позовом грошові кошти в сумі 50 000,00 грн., а саме 2 (двома) платежами: 25000,00 грн. платіжним дорученням № 10202 від 10.12.2013 та 25000,00 грн. платіжним дорученням № 1081 від 10.02.2014 із зазначенням призначення платежу "часткова оплата за розробку бренд-бука на підставі рахунку № 70 від 27.11.13", що й не заперечується сторонами.

Апеляційний суд зазначає, що рахунок-фактура № 70 від 17.11.2013 р. був виписаний відповідачем за первісним позовом не на розмір предоплати, а на загальну суму 70 644,00 грн., зазначену у п. 1.3 додатку № 2 до договору (найменування робіт: перелік робіт з розробки Бренд-буку Розаліні™ згідно додатку № 2 до договору від 01.11.2013).

Враховуючи вимоги п.1.4 додатку № 2 до договору, грошові кошти в розмірі 25000,00 грн., перераховані позивачем за первісним позовом платіжним дорученням від 10.12.2013 за № 10202, за своєю правовою природою розцінюються в якості попередньої оплати за передбачені Договором роботи, що регулюється, зокрема, приписами ст. 693 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Разом з тим в силу ч.1 ст.538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією зі сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

За загальним правилом, визначеним ч. 2 вказаної норми, при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Частиною 4 ст. 538 Цивільного кодексу України встановлено, якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що вказане правило має загальний характер та розповсюджується на будь - які зустрічні зобов'язання, до яких відносяться і зобов'язання, які випливають із договору поставки (купівлі - продажу) та підряду.

Отже, позивачем за первісним позовом здійснено виконання своїх зобов'язань з часткової оплати обумовлених Договором робіт, які підлягали виконанню ТОВ "Плей БТЛ", незважаючи на ненастання строку їх виконання іншою стороною, до моменту підписання акту приймання - передачі виконаних виконавцем для замовника робіт за результатами їх прийняття у відповідності до умов п. 1.4 додатку № 2 до Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі - продажу.

Згідно з ч.1 ст. 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

У випадку виконання робіт та/або надання послуг, що не відповідають умовам договору чи додаткам, які є невід'ємною частиною цього договору, зобов'язання замовника з оплати робіт та/або послуг виконавця призупиняється до моменту поставки продукції належної якості, та/або виконання робіт/послуг виконавцем належним чином, якщо інше не передбачено цим договором або додатками, які є невід'ємною частиною цього договору (п. 5.5 Договору).

Як передбачено п. 6.1 Договору загальними критеріями якості для продукції є: відповідність продукції макету; відповідність продукції технічній специфікації, визначеній в додатках, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 7.1 Договору прийомка замовником та поставка виконавцем: продукції - здійснюється підписанням сторонами відповідних видаткових накладних; робіт/послуг - здійснюється підписанням сторонами відповідних актів приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг.

Згідно з п. 1.1 додатку № 2 до Договору сторони визначили, що зазначені роботи виконуються виконавцем та передаються замовнику на електронних носіях у форматі PDF презентація.

Відповідно до п. 1.2 додатку № 2 до Договору якість робіт - повинна відповідати умовам, узгодженим сторонами у цьому додатку № 2 до договору.

Пунктом 1.3 додатку № 2 встановлена вартість робіт, якісні характеристики якого узгоджені даним додатком № 2 до договору, становить 70644,00 грн..

Згідно з п. 7.5 Договору засвідченням факту належного виконання робіт/надання послуг та відсутності взаємних зауважень за цим договором та додатками, які є невід'ємною частиною цього договору є підписані уповноваженими представниками сторін акти.

Відповідно до п. 7.6 договору в разі якщо виконані роботи або послуги не відповідають умовам договору, замовник має право протягом 10 робочих днів з дати отримання видаткової накладної/акту направити виконавцю мотивовану відмову від підписання видаткової накладної/акту з наданням підписаного зі свого боку акту про виявлені недоліки, які мають місце і які потрібно виправити.

У випадку виявлення недоліків при здаванні - прийманні робіт, їх невідповідності договору або додаткам до договору, представники сторін складають та підписують акт про виявлені недоліки, згідно якого відповідач або компенсує позивачу вартість недопоставленої продукції, або виготовляє недопоставлену продукцію у строки додатково обумовлені сторонами, або зобов'язується виправити виявлені недоліки продукції, або надати послуги належним чином у строк, який додатково погоджується сторонами (п. 8.2 Договору).

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач за первісним позовом листом № 27/02/14-1 від 27.02.2014 повідомив позивача за первісним позовом про передачу робіт на електронних носіях у форматі PDF, усунення зауважень до Бренд-буку Розаліні™, у зв'язку з чим, просив здійснити кінцевий розрахунок та сплатити грошові кошти в сумі 20 644,00 грн., а також оформити акт приймання-передачі виконаних робіт від 25.02.2014 № 6, податкову накладну № 23 від 25.02.2014 та повернути один екземпляр виконавцю.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Проте, в межах строків, передбачених п. 7.6 Договору, позивач за первісним позовом листом від 20.03.2014 № 20/03-02 відмовився від підписання акту про надання послуг, з посиланням на неналежне виконання відповідачем за зустрічним позовом взятих на себе зобов'язань за договором щодо виконання робіт та неусунення зауважень, наданих замовником, а також ненаданням замовнику робіт на електронних носіях у форматі PDF презентація, а також посилаючись на п. 8.8 Договору, яким визначений порядок одностороннього розірвання Договору, повідомив про розірвання договору в односторонньому порядку, визначивши датою розірвання договору 25.04.2014.

Матеріалами справи підтверджується факт надіслання вказаного листа, а саме, копіями описів вкладення у цінні листи від 20.03.2014 № 844 та № 852, а також фіскальними чеками УДППЗ "Укрпошта" від 20.03.2014 № 4983 та № 4984.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, відповідно до листів Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 14.05.2014 № 303/15-467 та від 19.05.2014 № 31/52-ю-91-701 рекомендований лист із повідомленням № 852 був повернутий поштовим відділенням у зв'язку з неявкою адресата та закінченням терміну зберігання поштового відправлення на підприємстві поштового зв'язку, рекомендований лист № 844 повернутий у зв'язку з тим, що адресат не був розшуканий.

Позивач за первісним позовом, на підставі вказаних документів вважає спірний договір розірваним, а правовідносини між сторонами припиненими, внаслідок чого, на думку ТОВ "КФ "Ярич", з вказаного моменту підстава набуття грошових коштів в сумі 50 000,00 грн. відповідачем за первісним позовом відпала, а вказані кошти, зважаючи на невиконання зобов'язань з передачі результатів виконаних робіт виконавцем замовнику, підлягають поверненню останньому в судовому порядку.

Відповідачем за первісним позовом, листом від 13.05.2014 № 13/05-14, а також від 11.07.2014 листом № 11/07-14 повторно надсилались позивачу за первісним позовом для підписання, зокрема, акт № 6 від 25.02.2014 на суму 70 644,00 грн. та відповідні податкові накладні.

Беручи до уваги зазначене вище та те, що позивачем за первісним позовом вказані документи залишились не підписаними, а оплата за виконані за договором роботи замовником - ТОВ "КФ "Ярич" проведена не була, відповідач за первісним позовом звернувся до суду з позовною заявою про стягнення 20 644,00 грн. за виконані за Договором роботи з розробки Бренд-буку Розаліні™.

Місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції встановлено, що доказів визнання недійсним Договору № 01112013-1 від 01.11.2013 або його окремих положень матеріали справи не містять. Також, будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та існування спірних правовідносин з боку сторін відсутні.

З позовної заяви позивача за зустрічним позом вбачається, що останній посилається на той факт, що ним було надіслано Бренд-бук Розаліні™ у форматі PDF презентація на електронну адресу директора з маркетингу та розвитку ТОВ "КФ "Ярич".

Проте, будь-які докази (акти прийому-передачі бренд-буку, підписані між директором з маркетингу та розвитку ТОВ "КФ "Ярич" та позивачем за зустрічним позовом, листи, направлені контрагенту, з електронними носіями з описами вкладення тощо) направлення відповідачу за зустрічним позовом бренд-буку у форматі PDF презентація в матеріалах справи відсутні, а тому, суд першої інстанції вірно про відсутність можливості встановити не тільки фактичну передачу результатів роботи, а саме бренд-буку у форматі PDF презентація відповідачу за зустрічним позовом, а й встановити вид, обсяг, кількість та якість виконаних робіт.

При цьому, апеляційний суд зазначає про наявність між сторонами правовідносин, підставою виникнення яких є Договір № 01112013-1 від 01.11.2013 щодо виконання робіт з розробки Бренд-буру РозалініТМ, факт існування яких підтверджуються наявною в матеріалах справи перепискою між сторонами, зокрема, листуванням директора з маркетингу та розвитку ТОВ "Кондитерська фабрика "Ярич" ОСОБА_6

З письмових пояснень відповідача за первісним позовом вбачається, що координація виконання робіт за договором, зокрема, за змістом додатку № 2 до Договору, здійснювалась між сторонами шляхом електронного листування.

Згідно з п.3.2.1 Договору замовник має право надавати виконавцю відповідні вказівки та пропозиції відносно порядку та якості Продукції/Робіт/Послуг.

Також, в матеріалах справи наявна роздруківка електронного повідомлення директора з маркетингу та розвитку позивача за первісним позовом ОСОБА_6 від 14.02.2014, направленого з службової електронної пошти ТОВ "Кондитерська фірма "Ярич", адресованого уповноваженій особі відповідача за первісним позовом ОСОБА_7, бренд менеджеру ТОВ "Кондитерська фірма "Ярич", зміст якого містить перелік рекомендацій щодо внесення змін до Бренд-буку Розаліні™.

Разом з тим, матеріали справи містять адресований відповідачу за первісним позовом лист б/н директора з маркетингу та розвитку позивача за первісним позовом ОСОБА_6 від 17.02.2014, в якому останній дякує за оперативне реагування на його зауваження, внесення змін до Бренд-буку Розаліні™ та погоджує Бренд-бук Розаліні™. При цьому, зазначає про свій останній день на займаній посаді.

Місцевий господарський суд вірно не прийняв до уваги посилання позивача за первісним позовом на те, що здійснювати координацію виконання робіт за договором, зокрема, за додатком № 2 до Договору, мав право виключно директор товариства на підставі Статуту, як такі, що спростовуються наявними матеріалами справи та наданими сторонами доказами, а саме згідно наданих позивачем за первісним позовом матеріалів ОСОБА_6 призначений на посаду директора з маркетингу ТОВ "Кондитерська фірма "Ярич" відповідно до наказу від 01.08.2013. Разом з тим, зі змісту посадової інструкції директора з маркетингу ТОВ "Кондитерська фірма "Ярич" вбачається, що до завдань та обов'язків останнього належить, зокрема, організація розробки стратегії проведення рекламних заходів. В подальшому згідно наказу № 5 від 17.02.2014 вказаний ОСОБА_6 звільнений з посади директора з маркетингу ТОВ "Кондитерська фірма "Ярич".

Статут товариства визначає порядок створення, діяльності та припинення юридичної особи і не містить в собі прав та обов'язків всіх посадових та службових осіб товариства, в т.ч. директора з маркетингу.

Разом з тим, апеляційний господарський суд зазначає, що виходячи з фактичних обставин справи, посилання позивача за первісним позовом в листі від 20.03.2014 на неусунення недоліків щодо розробки Бренд-буку, зазначених в електронному листі директора з маркетингу ТОВ "КФ "Ярич" ОСОБА_6 від 14.02.2014, додатково підтверджують той факт, що вказана особа діяла саме в якості уповноваженого представника позивача за первісним позовом та в межах своїх повноважень, а отже свідчать про фактичне схвалення юридичною особою вказаних дій та реалізацію сторонами своїх господарських зобов'язань з питань виконання робіт за спірним Договором і наявність правовідносин, які виникли на підставі останнього.

У відповідності до ст. 654 Цивільного Кодексу України передбачено вчинення зміни або розірвання договору в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором; сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з п. 8.8 Договору у випадку невиконання або неналежного виконання обов'язків за цим договором однією із сторін, друга сторона має право розірвати цей договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це контрагента не пізніше, ніж за 30 календарних днів до дня розірвання.

Беручи до уваги вищевикладене, сторонами передбачено порядок розірвання договору в односторонньому порядку за наявності 2 умов: у випадку невиконання або неналежного виконання обов'язків за цим договором однією із сторін; письмово повідомивши про це контрагента не пізніше, ніж за 30 календарних днів до дня розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом в якості підстави для розірвання договору посилається, зокрема, на відсутність передачі Бренд-буку Розаліні™ у форматі PDF Товариству з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич".

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний договір не можна вважати розірваним в односторонньому порядку, а правовідносини між сторонами припиненими, беручи до уваги той факт, що в матеріалах справи наявні докази реалізації сторонами своїх прав та зобов'язань, передбачених умовами спірного Договору, зокрема, листування директора з маркетингу ТОВ "КФ "Ярич" ОСОБА_6, та відсутність в матеріалах справи наданих позивачем за первісним позовом належних та допустимих доказів на підтвердження наявності передбачених п.8.8 Договору умов одностороннього його розірвання, а саме невиконання або неналежного виконання ТОВ "Плей БТЛ" умов спірного Договору.

Також, як вже зазначалось, позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача за первісним позовом 50 000,00 грн. в якості коштів, набутих без достатньої правової підстави відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, посилаючись на розірвання договору в односторонньому порядку.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 вказаного кодексу, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Апеляційний господарський суд, аналізуючи наведені законодавчі положення, звертає увагу сторін, що об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Отже, передумовою для задоволення вимог про повернення безпідставно збереженого майна є, зокрема, встановлення факту його збереження за рахунок іншої особи. При цьому, вказані обставини мають бути доведені відповідними доказами.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У відповідності до ч.1, п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 177 Цивільного кодексу України встановлено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, враховуючи системний аналіз вказаних положень та ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, судом першої інстанції вірно зроблено висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Отже, загальна умова ч. 1ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно.

Якщо зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 Цивільного кодексу України до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Отже, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки між сторонами у справі укладено договір № 01112013-1 від 01.11.2013, а кошти в сумі 50 000,00 грн., які позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача за первісним позовом, отримано останнім у якості оплати за роботи, передбачені додатком № 2 до спірного договору, тобто за наявності достатньої правової підстави, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому вони не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набуті.

Дані висновки судів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постановах від 22.01.2013 у господарській справі № 5006/18/13/2012, від 02.09.2014 у господарській справі № 910/1620/13, від 14.10.2014 у господарській справі № 922/1136/13.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем за первісним позовом не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для витребування грошових коштів в сумі 50 000,00 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набутих.

Беручи до уваги той факт, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обумовленого в договорі сторонами виду, обсягу, кількості та якості виконаних робіт, а також доказів невиконання обумовлених Договором робіт належним чином або взагалі їх повного невиконання, місцевий господарський суд вірно зазначив, що позбавлений можливості дослідити дотримання сторонами умов спірного Договору під час реалізації господарських відносин, і, як наслідок, встановити наявність або відсутність правових підстав для сплати грошової суми за умови їх фактичного виконання.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме не надано доказів виконання умов п. 1.1 додатку № 2 до Договору, у зв'язку з чим відсутня можливість достовірно встановити необхідні для ухвалення обґрунтованого рішення обсяги виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором, тому, позовні вимоги ТОВ "Плей БТЛ" про стягнення 20 644,00 грн. є непідтвердженими належними та допустимими доказами, також не надано до матеріалів справи доказів передачі відповідачу за зустрічним позовом бренд-буку у форматі PDF презентація, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ", викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/15240/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг у зв'язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/15240/14 - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Плей БТЛ" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/15240/14 - залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/15240/14 - залишити без змін.

4. Матеріали справи № 910/15240/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді Ю.Л. Власов

С.А. Гончаров