ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Справа № 913/182/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя суддіГрейц К.В., Бакуліна С.В., Поляк О.І.(доповідач)
перевіривши матеріали касаційної скарги Сєвєродонецької міської ради
на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.08.2015
у справі№ 913/182/15 Господарського суду Луганської області
за позовомТОВ "Латєст"
доСєвєродонецької міської ради
провизнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки,
за участю представників сторін: позивача: відповідача: не з'явився; не з'явився;

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Луганської області від 30.06.2015 (суддя Зюбанова Н.М.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.08.2015 (судді: Склярук О.І., Дучал Н.М., Мартюхіна Н.О.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Латєст" задоволено повністю, визнано недійсною з моменту укладання додаткову угоду №00151 від 24.06.2011 до договору оренди землі №98 від 30.05.2006, що укладена між Сєвєродонецькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Латєст", а також припинено дію цієї угоди на майбутнє.

Судові акти попередніх інстанцій мотивовані тим, що рішення міськради про затвердження нормативної грошової оцінки землі, на підставі якого була укладена додаткова угода, в судовому порядку скасоване, а відтак спірна угода не відповідає чинному законодавству, що є підставою для визнання такої угоди недійсною. Щодо строків позовної давності, то суди попередніх інстанції вказали на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, оскільки дізнався про порушення свого права з моменту набрання законної сили судовим рішенням, яким вищеназване рішення міськради визнане протиправним та скасоване.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог касаційної скарги, скаржник вказує зокрема на те, що договір оренди земельної ділянки може бути припинений лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути вже здійснене користування земельною ділянкою, а також на те, що перебіг строку позовної давності почався з моменту укладення спірної угоди, тому суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку про початок перебігу строку позовної давності з моменту набрання законної сили судовим рішенням, яким визнано протиправним та скасовано рішення міськради про затвердження нормативної грошової оцінки землі.

На думку скаржника, оскільки рішення міськради на момент укладення додаткової угоди було чинним, суд неправомірно визнав спірну угоду недійсною, не взявши до уваги можливість приведення спірної угоди у відповідність до чинного законодавства.

04.11.2015 через канцелярію Вищого господарського суду України від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Латєст" просило залишити рішення Господарського суду Луганської області від 30.06.2015 та постанову Донецького апеляційного господарського суду без змін, а касаційну скаргу Сєвєродонецької міської ради без задоволення.

Перевіривши доводи касаційної скарги та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено господарськими судами, 30.05.2006 між Сєвєро-донецькою міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Латєст" (орендар) укладений договір оренди землі №98, відповідно до п.1 якого орендодавець на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради №2929 від 23.03.2006 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,2303 га, яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 15-Б.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1 207 170,36 грн (п. 5 договору).

У відповідності до п.8 договору строк його дії по 20 листопада 2027 року включно. Пунктом 9 договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі 13 278,87 грн на рік. Розмір орендної плати переглядається у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення ціни, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п.12 договору).

Рішенням 20 (чергової) сесії шостого скликання Сєвєродонецької міської ради "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєверодонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, села Воєводівка" від 29.03.2011 за №431 затверджено нормативну грошову оцінку земель населених пунктів міста Сєверодонецька, селища Синецький, селища Павлоград, села Воєводівка, селища Лісова Дача у складі текстового та графічних матеріалів, виконану станом на 01.01.2008 року Українським державним науково-дослідним інститутом проектування міст "Дніпромісто". Встановлено, що базова вартість 1 кв. м. землі становить 179,74 грн./кв. м.

24.06.2011 на виконання вказаного рішення міської ради між Сєвєродонецькою міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Латєст" (орендар) підписана додаткова угода (державна реєстрація від 07.07.2011 №00151) до договору №98 від 30.05.2006, якою сторони погодили п. 5 розділу "Об'єкт оренди" змінити на: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий №:04:004:0030 становить 2057061,60 грн.

Пункти 9,11 розділу "Орендна плата" змінити на: "Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі в розмірі:

з 01.07.2011 по 31.12.2011 - 71 997,16 грн на рік, що складає 3,5% від нормативної грошової оцінки;

з 01.01.2012 по 31.12.2012 - 92 567,77 грн. на рік, що складає 4,5 % від нормативної грошової оцінки;

з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 102 853,08 грн на рік, що складає 5% від грошової оцінки;

з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 113 138,39 грн на рік , що складає 5,5 % від нормативної грошової оцінки землі;

з 01.01.2015 - 123 423,70 грн на рік, що складає 6% від нормативної грошової оцінки.

Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі:

з 01.07.2011 по 31.12.2011 - 5 999,76грн;

з 01.01.2012 по 31.12.2012 - 7 713, 98грн,

з 01.01.2013р. по 31.12.2013 - 8571,09грн;

з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 9 428,20грн;

з 01.01.2015 - 10 285,31 грн протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Відповідно до п.3 цієї додаткової угоди вона є невід'ємною частиною договору і діє з 01.07.2011.

Судами також встановлено, що постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 у справі №1227/3807/2012 задоволені позовні вимоги ТОВ ВКФ "ЛІА" ЛТД та визнано протиправним і скасовано рішення двадцятої (чергової) сесії шостого скликання Сєвєродонецької міської ради від 29.03.2011 за №431 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, села Воєводівка".

Зазначену постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області залишено в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014 №К/9991/65360/12.

Таким чином, 01.04.2014 набрав чинності судовий акт, згідно з яким рішення №431 від 29.03.2011, на підставі якого укладено спірну додаткову угоду від 29.06.2011 до договору оренди землі, скасовано як протиправне.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Також за підпунктом 14.1.147. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно з пунктами 288.1., 288.4. статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно з пунктом 288.4., підпунктами 288.5.1., 288.5.2. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України в редакції на дату звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів-чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 №2756-VI, який набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, до частини другої статті 21 Закону України "Про оренду землі" внесені зміни, в силу яких розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Таким чином, з наведених вище положень Податкового кодексу України, Закону України "Про оренду землі" вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений у договорі оренди. Податковий кодекс України передбачає лише порядок визначення орендної плати за землю та граничні розміри орендної плати. Також, договором оренди землі мають визначатись форма, умови внесення орендної плати, при цьому строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності повинні встановлюватись відповідно до Податкового кодексу України.

Виходячи з аналізу зазначених законодавчих приписів, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється в договорі.

Частиною 5 ст. 5 Закону України "Про оцінку земель" (в редакції, чинній на час укладення спірної угоди) встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Процедура встановлення нормативної грошової оцінки включає ряд стадій, передбачених чинним законодавством України. Зокрема, це прийняття уповноваженим органом влади рішення про проведення нормативної грошової оцінки земель, розробка відповідної технічної документації, погодження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель спеціалізованою установою, погодження технічної документації органами влади, прийняття відповідною радою рішення про затвердження технічної документації (розділ ІІІ Закону України "Про оцінку земель").

Отже, саме затверджена рішенням відповідної ради нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, та підставою внесення відповідних змін в укладеному договорі.

Як вбачається із встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи, спірною додатковою угодою позивачу було збільшено розмір орендної плати на підставі рішення міськради №431 від 29.03.2011.

При цьому, 01.04.2014 набрав чинності судовий акт, відповідно до якого зазначене рішення міськради, скасовано як протиправне.

Оскільки рішення №431 від 29.03.2011 скасовано як протиправне, відтак з моменту прийняття воно, як нелегітимне, не може породжувати жодних правових наслідків, у тому числі - у вигляді внесення змін до договорів оренди в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та, відповідно, розміру орендної плати. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України), а в разі визнання його недійсним судом, є недійсним з моменту його вчинення.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо визнання недійсною з моменту укладання додаткової угоди №00151 від 24.06.2011 до договору оренди землі №98 від 30.05.2006.

Судова колегія касаційної інстанції відхиляє доводи касаційної скарги про те, що відповідно до частини 3 статті 207 Господарського кодексу України спірна додаткова угода має визнаватись недійсною на майбутнє, з огляду на те, що частиною 1 статті 4 Господарського кодексу України прямо визначено, що не є предметом регулювання цього Кодексу земельні відносини, а положення статті 2 Закону України "Про оренду землі" визначають, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

При цьому, слід зазначити, що положення частини 3 статті 207 Господарського кодексу України, кореспондуються з нормами статті 236 Цивільного кодексу України, та визначають, що нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Тобто, зі змісту вказаних норм вбачається, що припинення договірних прав та обов'язків на майбутнє, можливе лише стосовно тих правочинів, що укладаються під умовою, яка має настати у майбутньому. За умовами спірної додаткової угоди, права та обов'язки сторін виникають з моменту її укладення. Крім того, вказані норми передбачають припинення на майбутнє зобов'язань сторін, а не визнання недійсним правочину на майбутнє.

А отже, є помилковими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства доводи касаційної скарги щодо визнання спірної додаткової угоди недійсною на майбутнє.

В частині перебігу строків позовної давності, судова колегія касаційної інстанції також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на приписи ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України та вважає, що про протиправність рішення міськради №431 від 29.03.2011, на підставі якого укладена спірна угода, позивачу стало відомо лише 01.04.2014, тобто з дати набрання законної сили судовим актом, яким назване рішення міськради скасоване. Обставини щодо невідповідності рішення №431 від 29.03.2011 вимогам податкового та бюджетного законодавства (що в свою чергу зумовили невідповідність спірної угоди вимогам законодавства) були встановлені в ході розгляду вищеназваної адміністративної справи.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що підстави для скасування постанови Донецького апеляційного господарського суду від 11.08.2015 у справі №№913/182/15 відсутні.

В силу ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 , 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Сєвєродонецької міської ради на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.08.2015 залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.08.2015 у справі №913/182/15 залишити баз змін.

Головуючий суддя К.В. Грейц

Судді С.В. Бакуліна

О.І. Поляк