ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.11.2015 Справа № 905/2845/15

Суддя господарського суду Донецької області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання Шамсетдінові М.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні

господарську справу

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю «Металургремонт», м. Маріуполь

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь

про повернення майна.

за участю представників сторін:

від позивача - Касьянов М.М. - за довіреністю.

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов, Товариством з додатковою відповідальністю «Металургремонт», м.Маріуполь, до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про повернення майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного договору оперативної оренди №4707 від 05 грудня 2011 року відповідач отримав у тимчасове платне користування нерухоме майно, транспорті засоби, обладнання, яке розміщене за адресою: м.Маріуполь, вул. Вузовська,9. Проте, після припинення строку договору орендоване майно відповідач не повернув. З огляду на зазначене позивач просить зобов'язати відповідача повернути орендоване за договором оперативної оренди №4707 від 05 грудня 2011 року майно.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав. Про дату та час судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, ухвала про порушення провадження у справи та про відкладення розгляду справи були надіслані за адресою, яка зазначена у позовній заяві.

За приписами п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" доказом повідомлення сторони про час і місце розгляду справи в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Тобто відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, однак у судове засідання не з'явився, свого представника не направив, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався.

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Також за приписами п.3.9.2. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26 грудня 2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, відповідно до положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції України, статті 9 Європейської хартії регіональних мов або мов меншин (ратифікована Законом України від 15 травня 2003р. №802), статті 3 Декларації прав національностей України ( від 1 листопада 1991р. №1771) та усним клопотанням позивача, справа розглядалась російською мовою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив :

05 грудня 2011 року між відкритим акціонерним товариством «Металургремонт», правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Металургремонт» (Орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (Орендар) укладено договір оперативної оренди №4707.

Відповідно до умов п.1.1 договору, Орендодавець передав, а Орендар прийняв у тимчасове платне володіння та користування основні засоби (нежитлові приміщення, транспортні засоби, обладнання), яке знаходиться за адресою: м. Маріуполь, вул. Вузівська, 9.

Так пунктом 1.2. договору встановлено, що склад та вартість майна з урахуванням індексації станом на 01.12.2011р. визначені в Переліку майна, який погоджений сторонами, є Додатком №1 до даного договору.

Пунктом 1.3 договору визначено, що майно належить Орендодавцеві на праві власності та знаходиться на його балансі.

Відповідно до положень пунктів 2.3-2.4 договору майно вважається повернутим Орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передачі майна, який є невід'ємною частиною цього договору. Орендоване майно повинно бути передано орендарем та прийнято Орендодавцем протягом 15 днів з моменту спливу строку дії договору або при його достроковому розірванні.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що договір набирає чинності з 01 грудня 2011 року і діє до 30 листопада 2012 року.

Згідно умов пункту 5.3.6 договору, після припинення строку дії договору оренди або достроковим його розсторгненням повернути майно Орендодавцеві за актом прийому-передачі майна.

Орендар не звертався до орендодавця з пропозицією про продовженя вказаного договору. З огляду на зазначене договір оперативної оренди №4707 від 05 грудня 2011 року припинив свою дію 30 листопада 2012 року.

Товариство з додатковою відповідальністю «Металургремонт» неодноразово зверталось до суду із позовами про стягнення з відповідача неустойки за користування майном після припинення договору оренди, що підтверджується решеннями суду, які містяться в матеріалах справи. Проте лише з вересня 2014 року відповідач почав частково повертати майно, про що свідчать акти приймання-передачі (повернення) майна від 19 листопада 2014 року, 23 грудня 2014 року, 23 січня 2015року, 10 квітня 2015року, 07 травня 2015року, 31 травня 2015року. Також, частина майна вивезена на підставі листів-звернень позивача №44 від 19 вересня 2014року, №50 від 01 жовтня 2014року, №52 від 06 жовтня 2014року, №54 від 14 жовтня 2014року, №55 від 14 жовтня 2014 року, №57 від 30 жовтня 2014 року, №74 від 18 листопада 2014 року, №80 від 27 листопада 2014 року, № 83 від 18 грудня 2014 року, №01 від 20 січня 2015року.

Так, зважаючи на те, що договір оперативної оренди №4707 припинив свою дію 30 листопада 2012 року та неодноразові вимоги позивача щодо повернення орендованого майна відповідачем не виконані, та до теперешнього часу відповідач продовжує утримувати частину майна Товариства з додатковою відповідальністю «Металургремонт» без доставніх на те правових підстав, а саме: будівля ділянки №5,9, по вул.Левченко, 1, площею 3081 кв.м.; трактор Т-150 Т-1101 ДК; трактор Т-16 МГ Т 1104 ДК; комп`ютер ПС/АТ-484 DX; холодильник «Днепр-2М»; водонагрівач СТД 3070; водонагрівач СТД 3071; кран МКГ-25 БР; навантажувач УНЦ -060 Т-1112ДК; причеп ПТС-12 Т-1119 ДК; зварювальне обладнання ТДМ-503, бульдозер Д-110 Т130; кран пнев/кол КС-5363 Т-1108 ДК; молот кувальний МА-4123А; верстат токарно-гвинторізний; екскаватор ЕО 2621ВТ-1105ДК; екскаватор ЕО 3322Т-1106ДК; А/бет.змішувач СБ-92077-30ЕВ; А/бет.змішувач СБ-9201081-62ЕВ; А/бет. змішувач СБ-32181-79ЕВ; А/бет. насос БН-80181-04ЕВ; Автобус «Ікарус-256» держ. Номер 269-07 ЕВ; автобус «ЛІАЗ-677» держ.номер 169-08ЕВ; автобус КАВЗ-3270 держ.номер 25-571 ЕВ; ГАЗ-52 «Техдопомога» держ.номер 181-64 ЕВ; кран автомобільний КС-3575 держ.номер А202-10ЕВ; КАМАЗ 53212 бортовий держ.номер 202-08 ЕВ; КАМАЗ 53212 бортовий держ.номер 181-61 ЕВ; КРАЗ-256 самосвал держ.номер 202-09 ЕВ.

З огляду на зазначене позивач просить суд повернути майно, яке безпідставно знаходиться у відповідача, оскільки договір оперативної оренди припинено.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між сторонами по справі укладено договір оперативної оренди №4707 від 05.12.2011р., за умовами якого орендодавець прийняв на себе зобов'язання передати орендарю у тимчасове платне володіння та користування майно згідно переліку.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, відповідно до приписів частини 1 ст.12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, згідно вимог передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи судового захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 ГК України, цими нормами встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України , зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК України та ст.174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Як викладено в ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно за плату на певний строк.

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України), що підтверджено наданими позивачем доказами.

Згідно вимог ст.188 ГК України передбачено, що зміна або розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст.291 ГК України визначено, що договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено.

В силу вимог передбачених ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умовами п.3.1. договору оперативної оренди №4707 від 05.12.2011р. сторони дійшли згоди, що договір діє до 30 листопада 2012р., отже дія договору припинена, а докази сторонами не надано, що вони його продовжили.

Приписами п.2.4. договору оперативної оренди №4707 від 05.12.2011р. сторони передбачили, що орендоване майно повинне бути передано орендарем та прийнято орендодавцем в продовж 15 діб з моменту закінчення строку дії Договору або при достроковому розірванні договору.

Умовами п.5.3.6. договору оперативної оренди №4707 від 05.12.2011р. визначено, що орендар зобов'язується після припинення дії Договору оренди або достроковим його розірванням повернути майно орендодавцю по Акту приймання-передачі.

У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч.1 ст.785 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача відносно того, щоб останній повернув майно тому що дію договору припинено і значна решта речей вже повернуто позивачу згідно акту приймання-передачі, який підписано сторонами.

Згідно вимог передбачених ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Частиною 4 ст.13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог передбачених частиною 1 ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вимогами частин 1 та 2 ст.319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно частини 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 325 ЦК України передбачено, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна.

Товариство з додатковою відповідальністю «Металургремонт» неодноразово зверталось до суду із позовами про стягнення з відповідача неустойки за користування майном після припинення договору оренди, що підтверджується решеннями суду, які містяться в матеріалах справи.

Отже, рішеннями по справах у спорах між тими ж сами ми сторонами, з відповідача стягнута заборгованість неустойки за користування майном після припинення договору оренди, що дає всі підстави вважати, що спірне майно на момент звернення до суду безпідставно знаходиться у відповідача.

Згідно вимог передбачених ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Виходячи з положень ст.173 ГК України та статей 11, 509 ЦК України, припинення зобов'язання зумовлює і припинення існування підстави для відповідного права, зокрема - для подальшого перебування у відповідача майна, отриманого за договором оперативної оренди №4707 від 05.12.2011р.

Відповідно до вимог передбачених пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є - змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Під час розгляду зазначеної справи відповідачем належним чином не спростовано вимоги позовної заяви. Крім того, відповідач вже частково повернув позивачу по спірному договору майно, про що свідчать акти приймання-передачі (повернення) майна від 19 листопада 2014 року, 23 грудня 2014 року, 23 січня 2015року, 10 квітня 2015року, 07 травня 2015року, 31 травня 2015року. Тобто своїми діями відповідач підтвердив та визнав, що майно по спірному договору знаходиться у нього безпідставно.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, за змістом ст.84 Господарського процесуального кодексу України у рішенні за результатами розгляду позову про зобов'язання виконати певну дію (в даному випадку - повернути об'єкт оренди) суд має вказати строк вчинення відповідної дії.

Враховуючи, що такий строк умовами п.2.4 договору визначений сторонами, суд дійшов висновку про необхідність встановлення строку вчинення відповідних дій протягом 15 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Отже, суд вважає позовні вимоги належним чином доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

09 листопада 2015р. представником відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області надано клопотання про проведення у подальшому усіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції.

У судовому засідання 10 листопад 2015 року, на яке не з'явився відповідач, але був належним чином повідомлен про час і місце судового засідання оголошено вступну та резолютивну частину рішення, отже дане клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на відповідача відповідно ст.49 ГПК України.

На підставі вимог передбачених ст.ст.6, 8, 10, 13, 19, 41, 129 Конституції України, п.3.9.1., 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", ст.ст. 6, 11-16, 184, 202, 316, 319, 321, 325, 509, 530, 598, 625-629, 638, 759, 761, 785 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 67, 173, 174, 193, 291 Господарського кодексу України та керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 4-5, 4-6, 12, 15, 20, 22, 28, 32-36, 43, 49, 75, 77, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Металургремонт», м.Маріуполь, до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про повернення майна задовольнити повністю.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь (87504, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Левченка,1, ) повернути Товариству з додатковою відповідальністю «Металургремонт», м.Маріуполь (87504, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Вузівська,9, ), майно у кількості 29 одиниць протягом 15 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили, а саме: будівля ділянки №5,9, по вул.Левченко, 1, площею 3081 кв.м.; трактор Т-150 Т-1101 ДК; трактор Т-16 МГ Т 1104 ДК; комп`ютер ПС/АТ-484 DX; холодильник «Днепр-2М»; водонагрівач СТД 3070; водонагрівач СТД 3071; кран МКГ-25 БР; навантажувач УНЦ -060 Т-1112ДК; причеп ПТС-12 Т-1119 ДК; зварювальне обладнання ТДМ-503, бульдозер Д-110 Т130; кран пнев/кол КС-5363 Т-1108 ДК; молот кувальний МА-4123А; верстат токарно-гвинторізний; екскаватор ЕО 2621ВТ-1105ДК; екскаватор ЕО 3322Т-1106ДК; А/бет.змішувач СБ-92077-30ЕВ; А/бет.змішувач СБ-9201081-62ЕВ; А/бет.змішувач СБ-32181-79ЕВ; А/бет.насос БН-80181-04ЕВ; Автобус «Ікарус-256» держ. Номер 269-07 ЕВ; автобус «ЛІАЗ-677» держ.номер 169-08ЕВ; автобус КАВЗ-3270 держ.номер 25-571 ЕВ; ГАЗ-52 «Техдопомога» держ.номер 181-64 ЕВ; кран автомобільний КС-3575 держ.номер А202-10ЕВ; КАМАЗ 53212 бортовий держ.номер 202-08 ЕВ; КАМАЗ 53212 бортовий держ.номер 181-61 ЕВ; КРАЗ-256 самосвал держ.номер 202-09 ЕВ.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь (87504, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Левченка,1, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Металургремонт», м.Маріуполь (87504, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Вузівська,9, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 1218грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 11 листопада 2015р.

Суддя С.В. Тоцький