Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "09" листопада 2015 р. Справа № 906/877/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - приватний підприємець;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (м. Київ)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (м. Житомир)

про стягнення 145902,00 грн.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 145902,00грн., з яких: 79966,46грн. - основний борг, 9004,44грн. - пеня, 2740,77грн. - 3% річних, 48704,11грн. - інфляційні нарахування, 5486,22грн. - вартість втраченого обладнання за договором зберігання. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. На виконання вимог ухвали суду надав письмове пояснення від 04.11.2015 по сумі заявлених позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з'явився, представника в судове засідання не направив, витребуваних судом документів та письмових пояснень не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та у встановленому законом порядку. Ухвали суду, що направлялися на адресу відповідача, вказану в позовній заяві, повернулись до суду з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

З урахуванням ст. 64 ч.1 ГПК України та п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вважається, що ухвали вручені відповідачу належним чином.

Отже, судом вчинено усі можливі дії для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Крім того, відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

З урахуванням наведеного вище та відповідно до ст.75 ГПК України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 05 лютого 2013 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (продавець/позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (покупець/відповідач) укладено договір поставки №05/02/01 (а.с.13), за умовами якого продавець приймає на себе зобов'язання продати, а покупець прийняти і оплатити непродовольчу продукцію, переважно автомобільного призначення (далі по тексту - "товар") (п.1.1 договору).

Кількість, асортимент, ціна і порядок розрахунків встановлюються виходячи з умов договору (та/або додатків до договору) (п.1.2 договору).

Додатками до договору є, в тому числі, видаткові (товарні) накладні, акти звірок, прайс-листи (специфікації), та/або інші документи, погоджені між сторонами в якості додатків або змін до договору) (п.1.3 договору).

Згідно п.3.1 договору передача та приймання товару по кількості, якості, ціні проводиться по накладним.

Після приймання товару покупець (або його уповноважена довіреністю особа) зобов'язаний підписати видаткову (товарну) накладну, а при розходженнях в кількості, якості скласти з продавцем (його уповноваженою довіреністю особою або перевізником), акт розбіжностей (типова форма, додається до договору, далі по тексту - акт) та передати документи представнику продавця (п.3.2 договору).

Ціна партії товару визначається в накладній (п.5.1 договору).

Сума договору складається як сума всіх поставок за період дії договору (п.5.2 договору).

Оплата проводиться в готівковому порядку (п.5.3 договору).

На вимогу однієї із сторін сторони договору зобов'язуються протягом 7 календарних днів провести звірку розрахунків. Акт звірки рахується прийнятим без заперечень по даним сторони, що його направляє, якщо протягом наступних 10 днів, після спливу 7 денного строку, відправник Акту звірки (сторона, що очікує) не отримає аргументованих заперечень або підписаного екземпляра акту звірки (п.5.4 договору).

Відповідно до п.5.7 договору покупець зобов'язаний провести оплату за кожну партію товару в наступному порядку: передоплата в розмірі 100%

Позивач умови договору щодо поставки товару виконав вчасно та належним чином. Поставка товару підтверджується видатковими накладними, долученими до матеріалів справи.

Проте відповідач взяті на себе зобов'язання по оплаті товару згідно договору поставки №05/02/01 від 05.02.2013 виконав частково, в результаті чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 79966,46грн. (7108,13 дол.США згідно курсу НБУ станом на 17.04.2014 - 11,25грн. за 1 дол.США), що підтверджується актом звірки заборгованості, підписаним уповноваженими представниками сторін.

07.04.2015 позивач направив на адресу відповідача претензію за вих.№07/04 про сплату боргу, яка залишена ФОП ОСОБА_2 без належного реагування.

Не проведення відповідачем розрахунків за поставлений товар стало приводом для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Також позивач просить стягнути з відповідача 9004,44грн. - пені, 2740,77грн. - 3% річних та 48704,11грн. - інфляційні нарахування.

Крім того, 01.06.2013 між тими ж сторонами укладено договір зберігання обладнання (а.с.17), за умовами якого поклажодавець (позивач) передав згідно накладної на товар, а зберігач (відповідач) прийняв на відповідальне зберігання наступне майно (далі - устаткування):

- виставковий стенд ТМ Tesla (металева конструкція з гачками і полицями для розміщення товару; висота 1,80 м, ширина 0,60 м, глибина 0,50 м);

- виставковий стенд ТМ Voin, артикул DS-01 (металева конструкція з гачками для розміщення товару; висота 1,80 м, ширина 0,50 м, глибина 0,50 м);

- стелаж-вітрина ТМ Elephant, артикул КЕ-01 (металева конструкція з гачками і полицями для розміщення товару; висота 1,25 м, ширина 0,52 м, глибина 0,40 м).

Сторони погодили вартість одиниці отриманого обладнання в еквіваленті 131 у.о. - за виставковий стенд ТМ Tesla, 50 у.о. - за виставковий стенд ТМ Voin, 80 у.о. - за стелаж-вітрину ТМ Elephant (п.2 договору).

Пунктом 3 визначено, що зберігач зобов'язується використовувати дане устаткування в цілях: розміщення продукції виключно ТМ Tesla, Voin, Elephant згідно планограмам викладки (додаток 1, 2, 3, 4) і відповідає за збереження і цілісність обладнання.

Зберігач зобов'язаний надавати поклажодавцеві інформацію про місце розміщення обладнання (адреса, назва фірми) (п.4 договору).

У разі порушення зберігачем умов по пункту 3, 4 договору поклажодавець має право безперешкодно забрати обладнання, а зберігач зобов'язується створити всі необхідні умови для цього (п.5 договору).

Згідно п.6 зберігач зобов'язується повернути обладнання не пізніше 14 днів після виявлення порушень.

У зв'язку з неповерненням відповідачем майна позивач вважає, що останнє втрачене, тому просить стягнути з відповідача 5486,22грн. вартості переданого на зберігання майна.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Оцінюючи подані докази, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, з врахуванням приписів чинного законодавства, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 79966,46грн. належним чином доведений та документально підтверджений, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 боргу є обґрунтованими.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Пунктом 6.1 договору визначено, що за несвоєчасні розрахунки, виключаючи суму передоплати, покупець зобов'язаний виплатити продавцю пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого грошового зобов'язання за кожний день прострочки.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок пені, інфляційних та річних, наведений в тексті позовної заяви, суд вважає його обґрунтованим, оскільки пеня, інфляційні та 3% річних нараховані відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України.

В частині стягнення з відповідача 5486,22грн. вартості втраченого обладнання, яке передавалось ФОП ОСОБА_4 відповідачу на зберігання згідно договору від 01.06.2013, суд відмовляє, оскільки позовні вимоги обґрунтовано припущеннями позивача про втрату майна. Матеріали справи не містять доказів того, що майно передавалось на зберігання, також не надана вимога про повернення майна відповідачем або підтвердження його втрати.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу не надав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 79966,46грн. - основного боргу, 9004,44грн. - пені, 2740,77грн. - 3% річних, 48704,11грн. - інфляційних нарахувань обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і умов договору та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача за правилами ст.49 ГПК України пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (10003, АДРЕСА_1, ід.номер НОМЕР_1)

- на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (02105, АДРЕСА_2, ід.номер НОМЕР_2)

- 79966,46грн. - основного боргу,

- 9004,44грн. - пені,

- 2740,77грн. - 3% річних,

- 48704,11грн. - інфляційних нарахувань;

- 2808,32грн. - судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11 листопада 2015 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу, 2 - позивачу (за заявою), 3 - відповідачу (рек. з повід.)