КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р. Справа№ 910/1940/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Гаврилюка О.М.

Новікова М.М.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Башинський О.Д., дов. № 1-09 від 06.01.2015р.

від відповідача: Федоренко М.С., дов. № 18-124/21 від 26.08.2015р.

від третьої особи: Науменко С.В., дов. № 02-115 від 12.01.2015р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційні скарги Комунального підприємства виконавчого органу

Київради (Київської міської адміністрації)

„Київкомунсервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.04.2015 р.

у справі № 910/1940/15-г (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу

Київради (Київської міської адміністрації)

„Київкомунсервіс"

до Комунального підприємства по утриманню

житлового господарства Печерського району м.

Києва „Печерськжитло"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

позивача Комунальне підприємство „Головний інформаційний

обчислювальний центр"

про припинення зобов'язання через неможливість

виконання

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.04.2014р. у справі № 910/1940/15-г в позові відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської адміністрації) „Київкомунсервіс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від .04.2014р. у справі № 910/1940/15-г та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської адміністрації) „Київкомунсервіс" у справі № 910/1940/15-г було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015р. у справі № 910/1940/15-г апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 22.06.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015р. у справі № 910/1940/15-г відкладено розгляд справи на 06.07.2015р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 р. у справі № 910/1940/15-г було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015р. у справі № 910/1940/15-г апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015р. у справі № 910/1940/15-г залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Комунальне підприємство „Головний інформаційний обчислювальний центр" та відкладено розгляд справи на 31.08.2015р.

28.08.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2015 р. у справі № 910/1940/15-г було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2015р. у справі № 910/1940/15-г апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2015р. у справі № 910/1940/15-г відкладено розгляд справи на 17.09.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2015р. у справі № 910/1940/15-г виправлено описку в ухвалі суду від 31.08.2015р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2015 р. у справі № 910/1940/15-г було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2015р. у справі № 910/1940/15-г апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Зеленін В.О.

В судовому засіданні 17.09.2015р. оголошено перерву до 19.10.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 р. у справі № 910/1940/15-г було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Гаврилюк М.О., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015р. у справі № 910/1940/15-г апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Гаврилюк М.О., Новіков М.М.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від .04.2014р. у справі № 910/1940/15-г скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник третьої особи на розсуд суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

29.06.2010 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Печерськжитло" (замовник) та Комунальним підприємством "Київкомунсервіс" (виконавець) укладено Договір №32-5 про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню побутових відходів, крім токсичних та особливо небезпечних, який погоджено Головним управлінням комунального господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до предмета вищезазначеного Договору, виконавець надає замовнику послуги по збиранню з місць розташування контейнерів, вивезенню та утилізації або захороненню побутових відходів, крім токсичних та особливо небезпечних, які накопичуються в зоні обслуговування замовника з дотриманням нормативно-правових актів у сфері послуг з вивезення побутових відходів на умовах даного Договору.

Оформлення наданих послуг здійснюється актами виконаних робіт, які складаються кожного місяця між замовником та виконавцем. В зазначених актах вказується загальна вартість наданих послуг. (п.2.3.Договору).

За умовами п.2.4. Договору, порядок розрахунків за отримані послуги по збиранню та вивезенню побутових відходів між сторонами договору в частині розщеплення сплати населення за утримання будинків і споруд та прибудинкової території визначається окремою тристоронньою угодою між сторонами та КП ГІОЦ. Остаточні розрахунки здійснюються відповідно до актів виконаних робіт, підписаних сторонами цього Договору.

Договором також передбачено можливість внесення змін та доповнень до нього обома сторонами шляхом укладання додаткових угод. (п.8.3.Договору).

Пунктом 8.4. Договору встановлено, що всі зміни і доповнення до Договору дійсні в тому разі, якщо вони оформлені у письмовій формі, підписані та скріплені печатками обох сторін.

29.06.2010 до договору сторонами складено протокол розбіжностей, який підписано та скріплено печатками обох підприємств, із зазначенням, що він є невід'ємною частиною Договору і складений в двох примірниках по одному для кожної сторони.

Даний протокол доповнює, зокрема, п.2.4. Договору, а саме встановлює, що 4% з суми, яка надійшла на розрахунковий рахунок виконавця за вивезення побутових відходів на умовах даного Договору, залишається у замовника на компенсацію витрат, пов'язаних зі збором та обліком платежів, про що складається відповідний акт наданих послуг та проводяться розрахунки згідно чинного законодавства.

В положеннях Договору № 32-5 від 29.06.2010 є вказівка на визначення умов розщеплення сплати населення за утримання будинків і споруд та прибудинкової території укладанням сторонами тристоронньої угоди із КП "ГІОЦ".

30.07.2010 між сторонами та КП "ГІОЦ" укладено Договір №56-5 про надання послуг, за яким КП "ГІОЦ", як виконавець, приймає на себе зобов'язання кожного банківського дня проводити розщеплення платежів, які надійшли на розподільчий рахунок від населення за житлово-комунальні послуги та перераховувати кошти за послуги з вивезення та знешкодження твердих побутових відходів, відповідно до діючих тарифів, згідно з дислокацією, в порядку та розмірах, визначених цим Договором та чинним законодавством України.

У даному Договорі роз'яснено, що розщепленням платежів є розподіл коштів які надійшли розподільчий Рахунок від населення за житлово-комунальні послуги, пов'язаний з виконанням інформаційно-технологічних послуг, перерахування розподілених сум з розподільчого Рахунку на поточні розрахункові рахунки виробників/виконавців житлово-комунальних послуг, в т. ч. Управляючої компанії - за організацію падання Перевізниками послуг з вивезення та знешкодження твердих побутових відходів; Замовника - за нарахування та збір коштів від населення; Виконавця - за Розщеплення; установ банків - за операційні послуги. Розщеплення платежів здійснюється Виконавцем у відповідності до Дислокації житлових будинків та бази даних Замовника.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що в силу укладеного трьохстороннього договору про надання послуг № 56-5 від 30.07.2010, оскільки оплата за послуги згідно з Договором здійснюється кінцевими споживачами - населенням, через банківські установи, КП ГІОЦ відповідно до рішень та розпоряджень органів місцевого самоврядування та чинного законодавства України здійснює акумулювання сплачених коштів населення на спеціальному розподільчому рахунку та забезпечує їх розщеплення на користь позивача, то відповідач самостійно та безпосередньо не здійснює оплату послуг за договором, так як у нього відсутня реальна та фактична можливість залишати у себе суми компенсації. Як слідує з викладеного у відповідача відсутня можливість залишити у себе 4 % з суми, що надійшла на розрахунковий рахунок позивача за вивезення побутових відходів на компенсацію витрат, пов'язаних зі збором та обліком платежів, разом з цим у позивача відсутнє право та обов'язок перед відповідачем щодо сплати відповідної компенсації, тобто в даному господарському зобов'язанні відсутнє настання реальних правових наслідків та його неможливо виконати внаслідок випадкових обставин за які жодна із сторін не відповідає. У зв'язку з чим, позивач з посиланням на ст. 607 ЦК України, звернувся до суду з позовом про припинення зобов'язання через неможливість виконання, а саме доповнення п. 2.4 договору про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню побутових відходів, крім токсичних та особливо небезпечних № 32-5 від 29.06.2010 року, які винесені протоколом розбіжностей (без дати вчинення), що укладений між позивачем та відповідачем.

В свої поясненнях відповідач зазначив, що згідно з п. 2.4. Договору в редакції протоколу розбіжностей до Договору у замовника на компенсацію витрат залишається 4% з суми, що надійшла на розрахунковий рахунок виконавця - КП "Київкомунсервіс". Тобто, незалежно від того, яка загальна вартість робіт виконана за договором виконавцем, для 4% враховується лише сума, що надійшла на рахунок виконавця. Твердження позивача про відсутність у нього обов'язку по сплаті коштів відповідачу в розмірі 4% від коштів, що надійшли на його рахунок не відповідають дійсності. Також позивач стверджує, що обов'язок по сплаті коштів по п. 2.4.узгодженого сторонами Договору покладається на КП ГІОЦ, однак, дана організація здійснює лише розподільчі функції - розщеплення платежів і не може виконувати обов'язки сторони двостороннього договору, укладеного між позивачем та відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виробником є суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Згідно з частиною 4 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у разі якщо виконавець не є виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті.

Договором № 32-5 передбачений обов'язок виконавця (позивача) надавати замовнику послуги по збиранню, вивезенню та утилізації або захороненню побутових відходів та обов'язок замовника (відповідача) створювати умови, які забезпечують виконання послуг по збиранню і вивезенню побутових відходів виконавцем.

Водночас, з урахуванням мети укладення договору, п. 3.2 статуту позивача, п.п. 2.2.5 - 2.2.7 статуту відповідача та положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець послуг за договором (позивач) є, по суті, їх виробником - особою, яка створює житлово-комунальну послугу, тоді як замовник послуг (відповідач) не є їх безпосереднім споживачем, а є, по суті, виконавцем таких послуг, який має на меті укладення договорів зі споживачами - власниками (балансоутримувачами) житлового та нежитлового фонду, щодо якого відповідач здійснює функцію утримання та обслуговування відповідно до статуту.

Отже, договір № 32-5 регулює відносини між виробником та виконавцем житлово-комунальних послуг, однак не регулює безпосередньо відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг споживачам.

Водночас, сторони урегулювали у п. 2.4 договору № 32-5 (у редакції протоколу розбіжностей) відносини з приводу надання відповідачем послуг позивачу щодо збору та обліку платежів, які надходять від населення за надання житлово-комунальної послуги, та встановили обов'язок позивача оплатити такі послуги (відшкодувати витрати відповідача у зв'язку зі збором та обліком платежів) шляхом залишення на рахунку відповідача (після розщеплення платежів через КП ГІОЦ) 4% з суми, що надійшла на рахунок виконавця за вивезення побутових відходів.

Згідно з договором про надання послуг № 56-5 від 30.07.2010, укладеним між сторонами та Комунальним підприємством "Головний інформаційно-обчислювальний центр", вбачається, що позивач як управляюча компанія та відповідач як замовник доручають, а КП "ГІОЦ" як виконавець приймає на себе зобов'язання кожного банківського дня проводити розщеплення платежів, які надійшли на розподільчий рахунок (банківський рахунок, на який надходять кошти від населення за житлово-комунальні послуги для їх подальшого розподілу (розщеплення) та відповідного перерахування згідно чинних розпоряджень КМДА на розрахункові рахунки позивача, відповідача та КП "ГІОЦ") від населення за житлово-комунальні послуги та перераховувати кошти за послуги з вивезення та знешкодження твердих побутових відходів, відповідно до діючих тарифів, згідно з дислокацією, в порядку та розмірах, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони досягли згоди щодо предмету та вартості послуг (відшкодування витрат), які надаються відповідачем позивачу відповідно до п. 2.4 договору № 32-5 (у редакції протоколу розбіжностей).

Главою 50 Цивільного кодексу України визначені правові засади припинення зобов'язання.

Положеннями статті 598 Цивільного кодексу України визначені підстави припинення зобов'язання, так зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Нормами статті 607 Цивільного кодексу України, які кореспондуються із приписами статті 205 Господарського кодексу України, зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об'єктом виконання). Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна із сторін зобов'язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/12194/14 від 06.11.2014, яке вступило в законну силу, встановлено, що укладеним між сторонами Договором № 32-5 від 29.06.2010, а саме п.2.4., доповненим протоколом розбіжностей, погоджено, що 4% з суми, яка надійшла на розрахунковий рахунок виконавця (відповідача) за вивезення побутових відходів на умовах даного Договору, залишається у замовника (позивача) на компенсацію витрат, пов'язаних зі збором та обліком платежів, про що складається відповідний акт наданих послуг та проводяться розрахунки згідно чинного законодавства.

Відповідний акт направлявся відповідачу для погодження та підписання, проте залишений відповідачем поза увагою. Однак, жодних зауважень щодо даного акту відповідач не висунув, та обґрунтувань відмови від підписання не надав, що не звільняє відповідача від обов'язку сплати за надані йому послуги.

У даному доповненні не міститься імперативної вказівки обумовлення виникнення обов'язку виконавця по залишенню замовнику 4% на компенсування витрат саме за умови складання відповідних актів, а зазначається, натомість, що вказані 4% залишаються у замовника із суми, що надійшла на розрахунковий рахунок виконавця.

Відтак, як вбачається із наявних у матеріалах справи актах здачі-прийняття робіт, виписках по банківському рахунку позивача та інформації КП ГІОЦ, відповідачу сплачено, тобто на його розрахунковий рахунок надійшла сума розміром 8665399,65 грн. за надані ним послуги за період з 31 серпня 2010 по 30 квітня 2014 року.

За досягнутою сторонами за Договором домовленістю, із даної суми 8665399,65 грн., яка надійшла на рахунок відповідача та факт отримання якої відповідач не заперечує, має бути вирахувано 4%, тобто 336747,18 грн., що підлягає перерахуванню (залишенню) позивачу.

Укладаючи вказаний протокол розбіжностей до Договору, сторони погодились із його положеннями, оскільки він є підписаним та скріпленим печатками обох підприємств та жодних зауважень щодо його недійсності сторонами не надавалось.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача, відповідно до умов Договору №-/32-5 від 29.06.2010, грошових коштів у розмірі 4% із суми, що надійшла на розрахунковий рахунок відповідача, тобто 336747,18 грн. є обґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Щодо доводів позивача, що протокол розбіжностей не містить відомостей про час вчинення, а відтак протокол розбіжностей до договору підписувався під впливом обману зі сторони відповідача; укладаючи договір у редакції протоколу розбіжностей до Договору № 32-5 про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню побутових відходів, крім токсичних та особливо небезпечних від 29.06.2010, позивач перевищив свої повноваження, оскільки, відповідно до п. 5.2.1 статуту позивача, при укладенні правочинів на суму, що перевищує 100000 грн. 00 коп., необхідне погодження з Головним управлінням комунальної власності м. Києва, та вони не мають відношення до предмету доказування у даній справі, оскільки не вливають на наявність підстав для припинення зобов'язання через неможливість виконання.

Отже, посилання позивача на лист Департаменту економіки та інвестицій від 09.02.2015 № 050/20-846 судом не приймається до уваги з огляду на свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів розірвання договору чи визнання його недійсним повністю або в частині матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявності підстав для припинення зобов'язання через неможливість виконання, а саме доповнення п. 2.4 договору про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню побутових відходів, крім токсичних та особливо небезпечних № 32-5 від 29.06.2010 року, які винесені протоколом розбіжностей (без дати вчинення), що укладений між позивачем та відповідачем, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Таким чином, судова колегія вважає, що право позивач не є порушеним та підстав для застосування позовної давності не вбачається.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2015р. у справі № 910/1940/15-г прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської адміністрації) „Київкомунсервіс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2015р. у справі № 910/1940/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/1940/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді О.М. Гаврилюк

М.М. Новіков