ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015 року Справа № 904/7518/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Вечірка І.О. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Науменка І.М.

секретар: Петровська А.В.

за участю:

від позивача: Шуліка А.В., представник, довіреність № б/н від 21.09.15;

від відповідача: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2015 року

у справі № 9904/7518/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Горького", с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області

про визнання договору дійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2015 року у справі № 904/7518/15 (суддя Рудовська І.А.) в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Горького" про визнання договору дійсним відмовлено. Судовий збір покладено на позивача.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2015 року, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- рішення господарського суду є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права;

- суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не взяв до уваги той факт, що договір № 2904/1 від 8.04.2014 року та платіжне доручення № 238 від 29.04.2015 року на суму 100 000,00 грн. укладались шляхом надсилання відповідачем позивачу пропозиції про його укладення (оферти) та вчинення останнім дії, а саме сплати на виконання умов договору передоплати в розмірі 50 % від вартості робіт, що свідчить про прийняття відповідачем відповідної пропозиції про укладення договору. При цьому, факт існування укладеного між сторонами договору № 2904/1 від 28.04.2014 року визнав сам відповідач при здійсненні оплати за платіжними дорученнями № 238, № 409, № 639 та підписанні акту звірки взаєморозрахунків.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 11.11.2015 року.

11.11.2015 року до початку розгляду справи до Дніпропетровського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату у зв'язку з тим, що представник відповідача не має можливості з'явитись в судове засідання через його зайнятість в іншому судовому засіданні.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів вважає, що воно підлягає залишенню без задоволення, оскільки неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником провадження у справі на загальних підставах, передбачених статтями 32-34 Господарського процесуального кодексу України.

До клопотання представника відповідача не додано доказів на підтвердження викладених у ньому обставин щодо неможливості участі представника в судовому засіданні в зв'язку із його участю у іншій справі.

Крім цього, відповідно до частин 1-5 статті 28 Господарського процесуального кодексу України, сторони не позбавлені права і можливості забезпечити за необхідності участь в судовому засіданні іншого представника.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення по апеляційній скарзі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2015 року залишити без змін.

Відповідач наданими йому процесуальними правами не скористався та не забезпечив явку в судове засідання свого повноважного представника, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи по суті у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин справи, що мають значення для справи, судова колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

21.07.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой" звернулось в господарський суд Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Горького" про визнання дійсним укладеного 28.04.2014 року в усній формі Договору № 2904/1 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Горького" (а. с. 3-6).

Звертаючись до господарського суду із позовною заявою ТОВ "Теплогазстрой" посилалось на те, що між ТОВ "Теплогазстрой" та ТОВ "Агрофірма ім. Горького" було досягнуто угоду про укладення в усній формі договору. Сторони погодились у податкових накладних з боку ТОВ "Теплогазстрой" в графі "вид цивільно-правового договору" та у платіжних дорученнях ТОВ "Агрофірма ім. Горького" у графі "призначення платежу" зазначати - на підставі "за виконання робіт по Договору № 2904/1 від 28.04.2014 року". За своєю природою укладена угода носила характер договору підряду. ТОВ "Теплогазстрой" зобов'язалось за завданням ТОВ "Агрофірма ім. Горького" виконати роботи по поточному ремонту магістрального трубопроводу МТ Миколаївської зрошувальної системи Новомосковського району Дніпропетровської області, а ТОВ "Агрофірма ім. Горького" зобов'язалось прийняти та здійснити оплату за виконані роботи. Фактом підтвердження того, що між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов для ТОВ "Теплогазстрой" було перерахування ТОВ "Агрофірма ім. Горького" на розрахунковий рахунок ТОВ "Теплогазстрой" 50 % від суми вартості робіт, що складає 100 000,00 грн. та підтверджується платіжними дорученнями № 238 від 29.04.2014 року та податковою накладною № 5 від 29.04.2014 року. На підставі зазначеного ТОВ "Теплогазстрой" приступило до виконання робіт. 03.09.2014 року та 02.10.2014 року ТОВ "Агрофірма ім. Горького" було перераховано ще по 50 000,00 грн., що в сукупності складає 100 000,00 грн. та підтверджується платіжними дорученнями № 409 від 03.09.2014 року та № 638 від 02.10.2014 року, податковими накладними № 92 від 03.09.2014 року та № 107 від 03.102014 року. Усі роботи з боку ТОВ "Теплогазстрой" були виконані, на підставі чого між сторонами був складений та підписаний акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2014 року по 25.06.2015 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2015 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 08.09.2015 року (а. с. 1).

В судовому засіданні 08.09.2015 року оголошувалась перерва до 23.09.2015 року.

Розглянувши позовну заяву, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог (а. с. 50-51), оскільки позивачем не дотримано приписи чинного законодавства та не наведено належних обставин та доказів, що надають підстави для визнання договору дійсним.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Приписами частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

В силу статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з частиною 2 статті 218 Цивільного кодексу України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема, шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

В статті 638 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України відповідно до норм статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог відповідного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналогічні норми містяться в статті 67 Господарського кодексу України, в якій встановлено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до вимог статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою із сторін. У разі, якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається іншій стороні у двох примірниках.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем не надано доказів укладення з відповідачем договору підряду № 2904/1 від 28.04.2014 року.

Крім того, слід звернути увагу, що норми статті 20 Господарського кодексу України та статті 16 Цивільного кодексу України передбачають право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також визначають способи судового захисту. Проте, такий спосіб захисту як визнання договору дійсним зазначеними нормами прямо не передбачений.

Чинне цивільне законодавство передбачає можливість визнання договору дійсним лише у випадку недотримання сторонами умови про обов'язкове нотаріальне посвідчення договору (статті 219, 220 Цивільного кодексу України). Втім, позовна заява ТОВ "Теплогазстрой" не містить такого мотиву.

Так, відповідно до пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" правочини можуть визнаватися дійсними виключно з підстав, визначених частиною другою статті 219 і частиною другою статті 220 Цивільного кодексу України. Вимоги про визнання дійсними правочинів з інших підстав задоволенню не підлягають з огляду на невідповідність таких вимог установленим законом способам захисту прав та законних інтересів (частина друга статті 16 Цивільного кодексу України, частина друга статті 20 Господарського кодексу України).

Оскільки, заявлена позивачем вимога про визнання договору дійсним спрямована виключно на встановлення юридичного факту, а не поновлення порушеного права, то судом першої інстанції правомірно відмовлено в заявленому позові.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

Відповідно до частини 1 статті 49 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2015 року необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2015 року у справі № 904/7518/15 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 16.11.2015 року.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя І.М. Науменко