ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015р. Справа№ 914/2810/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Футбольний клуб Волинь, м. Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Еаб Нью Енерджі Україна, м. Львів

про стягнення 368 776 грн. 82 коп.

Суддя Морозюк А.Я.

при секретарі Дзедзінській Ю.К.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1- адвокат

від відповідача: не зявився

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Футбольний клуб Волинь до Товариства з обмеженою відповідальністю Еаб Нью Енерджі Україна про стягнення 368 776 грн. 82 коп., з яких 223 720 грн. 26 коп. - основного боргу, 15 298 грн. 82 коп. - пені, 6 711 грн. 60 коп. - 3% річних, 123 046 грн. 14 коп. - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 20.08.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в засіданні на 29.09.2015 р. Ухвалою суду від 29.09.2015 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача, неподанням витребуваних доказів, розгляд справи відкладено на 15.10.2015 р. Ухвалою суду від 15.10.2015 р. за клопотанням відповідача продовжено строк розгляду спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 02.11.2015 р.

В судовому засіданні 02.11.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи, просить позовні вимоги задоволити повністю. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання п. 4.1 І договору 01/1403, укладеного 26.03.2014 р. між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як продавцем, позивач здійснив на рахунок відповідача авансовий платіж за поставку товару в розмірі 153 863,22 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №4917 від 28.03.2014 р., №5153 від 12.05.2014 р. та №5299 від 13.06.2014 р. Відповідач в порушення вимог п. 4.2. договору у встановлені договором строки після отримання коштів поставку товару не здійснив. 22.09.2014 р. відповідач надіслав на адресу позивача гарантійний лист, яким підтвердив намір виконати умови договору до 26.09.2014 р., та листом від 13.03.2015 р. повторно зобовязався виконати умови договору до 25.03.2015 р. 03.04.2015 р. відповідач надіслав позивачу гарантійний лист про те, що у звязку з неможливістю виконання поставки відповідно до договору, зобовязується в термін до 19.06.2015 р. повернути кошти в еквіваленті 9600 євро, що були перераховані відповідачу в якості 100% авансового платежу за товар (еквівалент встановлено додатковою угодою до договору №01/1403 від 26.03.2014 р., укладеною між сторонами 26.03.2014 р.). Проте станом на сьогоднішній день обовязок повернути передоплату у розмірі еквівалентному 9600 євро, що на день звернення до суду становить 223 720,26 грн., не виконано, таким чином позивач просить вказану суму стягнути. Також позивач на підставі п. 8.3 договору нарахував відповідачу пеню в розмірі 15 298,82 грн. та керуючись ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 6 711,60 грн. та інфляційних втрат в розмірі 123 046,14 грн.

Відповідач явку повноваженого представника в судове засідання не забезпечив, письмового пояснення по суті позовних вимог суду не надав, подав на адресу суду клопотання, в якому просить при прийнятті рішення врахувати несприятливе фінансове становище підприємства та дозволити сплатити заборгованість трьома рівними частинами, а також просить розглянути справу без участі його представника.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача в порядку ст.75 ГПК України за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин справи і прийняття рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Волинь», як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еаб Нью Енерджі Україна», як продавцем, 26.03.2014 р. було укладено договір №01/1403, відповідно до умов якого продавець зобовязався поставити та передати у власність покупця товар, а саме: промислову пральну машину, модель FX240 -1 шт., виробник PRIMUS, вартістю 155 517,60 грн., а покупець зобовязується прийняти та оплатити його (п. 1.1, п. 1.2).

Також, 26.03.2014 р. між сторонами було укладено додаткову угоду до договору, якою змінено п. 1.2 договору, а саме зазначено, що загальна вартість промислової пральної машини, модель FX240 -1 шт., виробник PRIMUS, складає 9600 євро, що на момент укладання договору еквівалентно 141 291,77 грн. Оплата здійснюється у гривнях, при цьому сума що підлягає сплаті визначається за офіційним курсом євро, встановленим НБУ на момент платежу.

Пунктом 4.1.І договору погоджено, що покупець проводить оплату наступним чином: авансовий платіж 100% після підписання угоди.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що термін поставки становить не більше 60 днів після надходження платежу згідно п. 4.1.І на р/р продавця.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє на протязі 12 місяців з моменту підєднання та передачі обладнання згідно дати акту прийому-передачі або до моменту повного виконання зобовязань договірними сторонами.

Позивач на виконання п. 4.1.І договору та додаткової угоди перерахував відповідачу 153 863,22 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №4917 від 28.03.2014 р. на суму 28 080,00 грн., №5153 від 12.05.2014 р. на суму 42 120,00 грн. та №5299 від 13.06.2014 р. на суму 83 663,22 грн. (платіжні доручення додаються).

Відповідач своїх зобовязань за договором №01/1403 від 26.03.2014 р. з поставки товару не виконав. Згідно наявного у справі листа від 22.09.2014 р. відповідач гарантував поставку товару в термін до 26.09.2014 р. та згідно листа від 13.03.2015 р. відповідач гарантував поставку товару та введення його в дію в термін до 25.03.2015 р. Листом від 03.04.2015 р., у звязку з неможливістю виконання поставки товару, відповідач підтвердив повернення коштів в еквіваленті 9600 євро, наступним чином: перший платіж в розмірі 35 000,00 грн. до 25.04.2015 р., три подальші платежі в період між 6 травня і до 19 червня 2015 р.

Докази, які б підтверджували поставку товару чи повернення коштів в матеріалах справи відсутні.

Причиною виникнення спору є невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором по своєчасній поставці товару, відтак позивач звернувся до господарського суду Львівської області із вимогою стягнути з відповідача суму неповернутої попередньої оплати у розмірі еквівалентному 9 600 євро, що на дату подання позову до суду становить 223 720 грн. 26 коп., а також 15 298 грн. 82 коп. - пені, 6 711 грн. 60 коп. - 3% річних, 123 046 грн. 14 коп. - інфляційних втрат.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст.174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав та обоязків (господарських зобовязань).

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частина 1 ст. 670 ЦК України передбачає, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

У відповідності до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно (зокрема, грошові кошти) без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що безпідставно набуте майно повертається також і у випадках, коли має місце повернення виконаного однією зі сторін у зобов'язанні.

Таким чином, оскільки позивач на виконання зобов'язань за договором №01/1403 від 26.03.2014 р. здійснив попередню оплату, а в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували поставку відповідачем товару, то вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь попередньої оплати є обґрунтованою.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, на рахунок відповідача здійснено попередню оплату на загальну суму 153 863,22 грн. (в розмірі еквівалентному 9600 євро, визначеному п. 1.2 додаткової угоди від 26.03.2014 р.), що підтверджується платіжними дорученнями №4917 від 28.03.2014 р., №5153 від 12.05.2014 р. та №5299 від 13.06.2014 р., тоді як позивач просить стягнути з відповідача 223 720,26 грн. в розмірі еквівалентному 9600 євро, станом на дату подання позову до суду.

Договором №01/1403 від 26.03.2014 р. вартість товару була визначена у гривнях і складала 155 517,00 грн. Додатковою угодою від 26.03.2014 р., сторони погодили, що оплата здійснюється у гривнях, при цьому сума що підлягає сплаті визначається за офіційним курсом євро, встановленим НБУ на момент платежу, та визначено еквівалент гривні до євро в розмірі 9600 євро. Привязка зміни вартості товару на час проведення його повної оплати в залежність до курсу гривні до євро не змінювала валюти розрахунків за товар. Сторони між собою не погоджували жодної умови, що у разі не поставлення товару за договором з тих чи інших підстав сплачена сума попередньої оплати підлягає поверненню в залежності від наявного офіційного курсу гривні до євро на день проведення такого повернення.

Нормою ч. 1 ст. 533 ЦК України встановлена загальна вимога про те, що зобовязання має бути виконане у гривнях. При цьому, ні договором на додатковою угодою не передбачено збільшення суми повернення попередньої оплати у разі не поставки товару чи з інших підстав у звязку з ростом курсу євро. Таким чином стягнення суми попередньої оплати з врахуванням курсу євро на час подання позову є безпідставним. Разом з тим, оскільки відповідач гарантійним листом від 03.04.2015 р. повідомив позивача, що не може виконати поставку товару відповідно до договору, та зобовязався авансовий платіж в термін до 19.06.2015 р. повернути, тобто поставка пральної машини відповідачем позивачу не відбудеться на умовах даного договору, то сплачена позивачем сума попередньої оплати в розмірі 153 863,22 грн. підлягає поверненню позивачу(стягненню з відповідача на користь позивача). В решті заявленої суми про стягнення попередньої оплати в розмірі 69 857,04 грн. суд в позові відмовляє.

Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 8.3 договору, за несвоєчасну передачу товару покупець має право вимагати від продавця сплатити покупцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення починаючи з вказаної в п. 4.2 дати поставки, при умові вчасному виконанні покупцем пп. 4.1.І.

Щодо стягнення пені в розмірі 15 298,82 грн., нарахованої позивачем на підставі п. 8.3 договору від суми 223 720,26 грн. (з врахуванням еквіваленту гривні до євро) за період 13.08.2014 р. по 13.02.2015 р., то дана вимога підлягає задоволенню частково, а саме обґрунтованою є вимога про стягнення пені в розмірі 10 521,73 грн., нарахована за вказаний період від суми фактично здійсненої попередньої оплати, що складала 153 863,22 грн. В решті нарахованої пені в розмірі 4 777,09 грн. суд в позові відмовляє.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати за період з серпень 2014 р. по липень 2015 р., протягом якого зобовязання відповідача належним чином не було виконано.

Пунктом 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

З наведених вище підстав, а також з огляду на правову позицію, викладену в п. 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, вимоги позивача про стягнення 3% річних в розмірі 6 711,60 грн. та інфляційних втрат в розмірі 123 046,14 грн. є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Щодо клопотання відповідача, в якому він просить врахувати при прийнятті рішення несприятливе фінансове становище підприємства та дозволити сплатити борг трьома рівними частинами на протязі трьох місяців, тобто за своєю суттю є клопотанням про розстрочку виконання рішення, то вказане клопотання судом до уваги не береться, оскільки належним чином не оформлене, взагалі не обґрунтоване та не підтверджене жодним доказом.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст. 193 ГК України, ст.ст. 509, 526, 610, 629, 655, 662, 670, 693, 1212 ЦК України, ст.ст. 4-3, 33, 34, 43,49, ст.ст. 82 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Еаб Нью Енерджі Україна (79015, м. Львів, вул. Героїв УПА, 71, офіс 202, ідентифікаційний код 38057179) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Футбольний клуб Волинь (43000, м. Луцьк, пр. Перемоги, 7А, ідентифікаційний код 37204659) 153 863 грн. 22 коп. - основного боргу, 10 521 грн. 73 коп. - пені та 3 287 грн. 70 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ, відповідно до ст. 116 ГПК України, видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.11.2015 року.

Суддя Морозюк А.Я.