ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.11.2015 Справа №905/1469/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Величко Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 287 720,66 грн.,-

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_2- за довіреністю, -

Згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 15.10.2015р. по 03.11.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулась до господарського суду Донецької області з позовною заявою № 14/2-866 від 31.07.2015р. до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 287 720,66 грн., у тому числі 165 967,35грн. суми основного боргу, пені у розмірі 45 529,77 грн., 3% річних у розмірі 2 692,57 грн., інфляційних втрат у розмірі 73 530,97 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1469/15 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 18.08.2015р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/1469/15.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору купівлі-продажу природного газу №848/14-ТЕ/3666-6/ПТ від 27.12.2013р. із відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу протягом січня квітня, жовтня грудня 2014р., внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог; у копіях: договір №848/14-ТЕ/3666-6/ПТ від 27.12.2013р. разом із додатковими угодами №1 від 31.01.2014р. та №2 від 30.04.2014р. до нього; акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р. та від 31.12.2014р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на стст.526, 611, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54 Господарського процесуального кодексу України.

22.09.2015р. представник відповідача електронною поштою надіслав копії клопотання №09/74 від 22.09.2015р. про відкладення розгляду справи та довіреності на представника ОСОБА_3

Документи долучено до матеріалів справи.

Означене клопотання відповідача судом задоволено, про що відображено в ухвалі господарського суду Донецької області від 24.09.2015р..

29.09.2015р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання №09/74 від 22.09.2015р. в оригіналі з копією довіреності на представника, що було направлено електронною поштою 22.09.2014р..

07.10.2015р. представник відповідача надав клопотання №09/74-01 від 01.10.2015р. про зменшення розміру пені на 80% з копіями: платіжного доручення №66513 від 15.12.2014р., листа «Про відновлення залізничного напрямку» №102/435 від 26.12.2014р., розпорядження директора по транспорту та логістиці ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» №12/53 від 26.12.2014р., авізо №11 на 31.01.2015р., №159 за лютий 2015р., №215 за лютий 2015р., №244 за березень 2015р., акту №36 від 30.01.2015р., роздруківки статті (мовою оригіналу): «В МВД назвали взрыв железнодорожного моста в Мариуполе терактом» з сайту «УНІАН» від 23.12.2014р., листа №111-02 від 29.01.2015р., розпорядження директора по персоналу та соціальним питанням ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» №1/56 від 30.01.2015р., повідомлення №3281/10/28-03-40 від 05.06.2015р.

09.10.2015р. електронною поштою відповідачем надіслано копії заперечення на позовну заяву №09/09 від 09.10.2015р., відповідно до яких позовні вимоги не визнано у повному обсязі, оскільки останній вважає відсутньою заборгованість у сумі 165 967,35 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №848/14-ТЕ/3666-6/ПТ від 27.12.2013р., адже ним позивачу направлено лист (вих.№19/958 від 07.09.2015р.) із проханням здійснити зарахування переплати за договором №2727/1487-ТЕ/2015-6/ПТ від 16.12.2014р. у розмірі165 967,35 грн. у якості погашення заборгованості за спожитий природний газ по договору №848/14-ТЕ/3666-6/ПТ від 27.12.2013р. З огляду на таке, просить припинити провадження по справі №905/1469/15 в частині стягнення суми основного боргу у звязку із відсутністю предмета спору. В частині періоду прострочення, визначеного при нарахуванні пені, відповідач зазначає про отримання ним акту приймання-передачі природного газу за грудень 2014р., підписаного позивачем, лише 16.03.2015р., а отже, беручи до уваги, що у розумінні п.6.1 договору №848/14-ТЕ/3666-6/ПТ від 27.12.2013р. означені акти, оформлені належним чином, є підставою для розрахунку, пеня за період з 15.01.2015р. по 15.03.2015р. нарахована безпідставно. Стосовно нарахованих інфляційних витрат відповідач стверджує про недотримання позивачем приписів постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. при здійсненні розрахунку цих вимог, в частині визначення періоду прострочення та бази для їх нарахування. Щодо 3 % річних позовні вимоги не визнано через відсутність прострочення основного зобовязання з боку відповідача, нарахованих за період з 15.01.2015р. по 28.01.2015р.

До заперечень додано копії: довіреності на представника, заяви №09/905/1469 від 09.10.2015р. про надання відстрочки виконання рішення суду на 4 місяці, фіскального чеку від 09.10.2015р..

13.10.2015р. суду представником відповідача надано заперечення №09/09 від 09.10.2015р. в оригіналі та копії: листа №19/958 від 07.09.2015р., фіскального чеку від 09.09.2015р., витяг з сайту «Укрпошта» «Відстеження пересилання поштових відправлень» від 29.09.2015р., листа №19/235 від 11.02.2015р., накладної курєрської служби доставки №77013636 від 12.03.2015р., витягу з сайту «Глобалпост» «Відстеження номера накладної», виписок по рахункам виконавця за 02.02.2015р., 03.02.2015р., 04.02.2015р., 05.02.2015р., 09.02.2015р., 29.01.2015р., 30.01.2015р., платіжних доручень №2077 від 26.01.2015р., №16589 від 11.04.2014р., №21005 від 08.05.2014р., №11116 від 19.03.2014р., №16588 від 11.04.2014р., №9710 від 12.03.2014р., №9711 від 12.03.2014р., №6771 від 18.02.2014р., №7472 від 25.02.2014р., №5415 від 11.02.2014р., №5682 від 11.02.2014р., №66513 від 15.12.2014р., №66658 від 16.12.2014р., витягу з ЄДРЮОФОП №20677339 від 08.06.2015р., довіреності на представника ОСОБА_4, заяву №09/905/1469 від 09.10.2015р. про надання відстрочки виконання рішення суду (в оригіналі), а також копії ухвал Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015р. по справі №805/92/15-а, від 03.06.2015р. по справі №805/726/15-а.

Документи долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.10.2015р. строк розгляду спору у справі №905/1469/15 продовжено до 03.11.2015р. включно, в порядку ст.69 Господарського процесуального кодексу України, за наявності відповідного клопотання сторін.

Представник позивача у судовому засіданні 03.11.2015р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти задоволення заявлених клопотань відповідача заперечив у повному обсязі, через канцелярію суду надав копію акту звірки взаємних розрахунків між сторонами за період з 01.01.2014р. по 30.09.2015р. за договором №848/14-ТЕ/3666-6/ПТ від 27.12.2013р.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.11.2015р. проти задоволення позовних вимог у повному обсязі заперечив, підтримав клопотання щодо зменшення розміру пені на 80% та про відстрочення виконання рішення суду на 4 місяці.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

27.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №848/14-ТЕ/3666-6/ПТ, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2014р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо комерційної діяльності).

За визначеннями п.2.1 договору Продавець передає Покупцеві в з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 534,800 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень 153,881; лютий 99,481; березень 74,202; квітень 35,345; травень 0; червень - 0; липень 0; серпень 0; вересень 0; жовтень 28,351; листопад 60,870; грудень 82,670.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого обсягу без коригування (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У розумінні п.3.4 договору, акт приймання-передачі газу містить дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.5.2 договору до сплати за 1000 куб.м. природного газу 1 118,974 грн., крім того ПДВ 17% - 190,226 грн., що разом становить 1 309,20 грн.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У пункті 6.3 договору сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях Покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Додатковою угодою №1 від 31.01.2014р. до договору №848/14-ТЕ/3666-6/ПТ від 27.12.2013р. з 01.01.2014р. ціна за 1000 куб.м. природного газу змінена та встановлена у розмірі 1 091,00 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., що разом становить 1 309,20 грн.

Додатковою угодою №2 від 30.04.2014р. до договору №848/14-ТЕ/3666-6/ПТ від 27.12.2013р. визначено, що газ, який продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р. та від 31.12.2014р. за період січень квітень, жовтень грудень 2014р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у січні 2014 року 82,038 тис.м.куб. на суму 107 404,14 грн.;

у лютому 2014 року 73,593 тис.м.куб. на суму 96 347,95 грн.;

у березні 2014 року 64,935 тис.м.куб. на суму 85 012,90 грн.;

у квітні 2014 року 25,195 тис.м.куб. на суму 32 985,29 грн.;

у жовтні 2014 року 48,716 тис.м.куб. на суму 63 779,00 грн.;

у листопаді 2014 року 111,775 тис.м.куб. на суму 146 335,84 грн.;

у грудні 2014 року 132,766 тис.м.куб. на суму 173 817,25 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період січень квітень, жовтень грудень 2014р. у загальному обсязі 539,018 тис.куб.м. на суму 705 682,37 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий обсяг газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за січень 2014 року 14.02.2014р.;

за лютий 2014 року 14.03.2014р.;

у березні 2014 року 14.04.2014р.;

за квітень 2014 року 14.05.2014р.;

за жовтень 2014 року 14.11.2014р.;

за листопад 2014 року 14.12.2014р.;

за грудень 2014 року 14.01.2015р.

Разом з тим, зважаючи на дані, які містить розрахунок суми позовних вимог, а також беручи до уваги виписки по рахункам виконавця (відповідача) за 02.02.2015р., 03.02.2015р., 04.02.2015р., 05.02.2015р., 09.02.2015р., 29.01.2015р., 30.01.2015р. та платіжні доручення №2077 від 26.01.2015р., №16589 від 11.04.2014р., №21005 від 08.05.2014р., №11116 від 19.03.2014р., №16588 від 11.04.2014р., №9710 від 12.03.2014р., №9711 від 12.03.2014р., №6771 від 18.02.2014р., №7472 від 25.02.2014р., №5415 від 11.02.2014р., №5682 від 11.02.2014р., №66513 від 15.12.2014р., №66658 від 16.12.2014р., відповідач розрахувався у повному обсязі за зобовязаннями за договором на купівлю-продажу природного газу №848/14-ТЕ/3666-6/ПТ від 27.12.2013р.: січня 2014р. 11.02.2014р., лютого 2014р. 12.03.2014р., березня 2014р. 11.04.2014р., квітня 2014р. 08.05.2014р., жовтня 2014р. 16.12.2014р., листопада 2014р. - 26.01.2015р. та за зобовязанням грудня 2104р. частково, в сумі 7 849,90 грн. за станом на 09.02.2015р.

Відповідач проти порядку рознесення позивачем сплачених ним сум в рахунок погашення існуючих зобовязань заперечень не надав.

Отже, як вбачається з фактичних обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, грошове зобовязання Покупця перед Продавцем природного газу в загальній сумі 165 967,35 грн. у встановлені договором строки, як і на час розгляду справи, не виконано.

Відповідачем надано лист (вих.№19/958 від 07.09.2015р.) із проханням здійснити зарахування переплати за договором №2727/1487-ТЕ/2015-6/ПТ від 16.12.2014р. у розмірі165 967,35 грн. у якості погашення заборгованості за спожитий природний газ по договору №848/14-ТЕ/3666-6/ПТ від 27.12.2013р., посилаючись на який останній свідчить про відсутність заборгованості у вищевказаній сумі.

Проте, у розумінні ст.ст.32-36 Господарського процесуального кодексу України, даний документ не є належним та допустимим доказом виконання відповідачем обовязку з оплати поставленого позивачем природного газу у грудні 2014р. в повному обсязі. Окрім того, безпосередньо позивач фактично відхилив обумовлене у листі прохання, адже, як ним вказано у судових засіданнях, договірні відносини між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на підставі договору №2727/1487-ТЕ/2015-6/ПТ від 16.12.2014р. тривають та породжують кореспондуючи права і обовязки, до складу яких відноситься розрахунок відповідачем за цим правочином.

Відтак, за наявності достатньої правової підстави збереження позивачем означених коштів відповідача, відсутність погодження позивачем зарахування переплати за договором №2727/1487-ТЕ/2015-6/ПТ від 16.12.2014р. у розмірі 165 967,35 грн. у якості погашення заборгованості за спожитий природний газ по договору №848/14-ТЕ/3666-6/ПТ від 27.12.2013р., суд дійшов висновку про наявність заборгованості відповідача перед позивачем за спірним договором купівлі-продажу природного газу в частині оплати спожитого у грудні 2014р. газу в сумі 165 967,35 грн.

Беручи до уваги таке, суд відхиляє твердження відповідача у цій частині та задовольняє вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» суми основного боргу у повному розмірі.

Клопотання відповідача про припинення провадження у справі №905/1469/15 в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 165 967,35 грн. у звязку з відсутністю предмета спору залишено без задоволення за викладених обставин.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення спірного основного зобовязання становить 73 530,97 грн. (нарахування здійснено за зобовязаннями жовтня 2014р. у період листопад-грудень 2014р., за зобовязаннями листопада 2014р. у період грудень 2014р., за зобовязаннями грудня 2014р. у період січень-червень 2015р., перший день прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Відтак, по-перше, оскільки платіж за зобовязаннями жовтня 2014 року повинен бути здійснений не пізніше 14.11.2014р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з грудня 2014р.; по-друге, відповідач розрахувався за цим зобовязанням в сумі 63 779,00 грн., тобто у повному обсязі, 16.12.2014р., отже залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж дорівнює 0 грн.

Як свідчать обставини справи, що не заперечуються відповідачем, за зобовязаннями листопада 2014р. останній розрахувався 26.01.2015р. у повному обсязі, таким чином, з огляду на строк розрахунку за укладеним договором, яким є 14.12.2014р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з січня 2015р., проте за станом на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, зобовязання погашено.

За зобовязаннями грудня 2014р., що повинні бути виконані не пізніше 14.01.2015р. початком періоду прострочення є лютий 2015р. Враховуючи здійснену відповідачем оплату, у рахунок погашення цього зобовязання за станом на 09.02.2014р., базою для нарахування інфляційних витрат у цьому випадку є сума в розмірі 165 967,35 грн.

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних витрат суперечить вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), і тому є не вірним та не може бути прийнятий для нарахування цих вимог.

Здійснивши перерахунок інфляційних витрат, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного позивачем періоду з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про їх дійсний розмір в загальній сумі 57 934,60 грн.

Одночасно, позивачем заявлено до стягнення 3% річних 2 692,57 грн. (першим днем прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку, нарахування здійснено за зобовязаннями жовтня 2014р. з 15.11.2014р. по 15.12.2014р. на суму 63 779,00 грн., з 16.12.2014р. по 16.12.2014р. на суму 0,02 грн., за зобовязаннями листопада 2014р. з 15.12.2014р. по 16.12.2014р. на суму 146 335,84 грн., з 17.12.2014р. по 26.01.2015р. на суму 0,02 грн., за зобовязаннями грудня 2014р. з 15.01.2015р. по 26.01.2015р. на суму 173 817,25 грн., з 27.01.2015р. по 30.01.2015р. на суму 168 295,06 грн., з 31.01.2015р. по 02.02.2015р. на суму 168 114,48, з 03.02.2015р. по 03.02.2015р. на суму 167 640,72 грн., з 04.02.2015р. по 04.02.2015р. на суму 167 405,34 грн., з 05.02.2015р. по 05.02.2015р. на суму 167 074,54 грн., з 06.02.2015р. по 09.02.2015р. на суму 166 855,32 грн., з 10.02.2015р. по 03.03.2015р. на суму 165 967,35 грн., з 04.03.2015р. по 14.07.2015р. на суму 165 967,35 грн., з 15.07.2015р. по 16.07.2015р. на суму 165 967,35 грн.).

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 означеного договору, він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 45 529,77 грн. (першим днем прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку, нарахування здійснено за зобовязаннями жовтня 2014р. з 15.11.2014р. по 15.12.2014р. на суму 63 779,00грн., з 16.12.2014р. по 16.12.2014р. на суму 0,02 грн., за зобовязаннями листопада 2014р. з 15.12.2014р. по 16.12.2014р. на суму 146 335,84 грн., з 17.12.2014р. по 26.01.2015р. на суму 0,02 грн., за зобовязаннями грудня 2014р. з 15.01.2015р. по 26.01.2015р. на суму 173 817,25 грн., з 27.01.2015р. по 30.01.2015р. на суму 168 295,06 грн., з 31.01.2015р. по 02.02.2015р. на суму 168 114,48, з 03.02.2015р. по 03.02.2015р. на суму 167 640,72 грн., з 04.02.2015р. по 04.02.2015р. на суму 167 405,34 грн., з 05.02.2015р. по 05.02.2015р. на суму 167 074,54 грн., з 06.02.2015р. по 09.02.2015р. на суму 166 855,32 грн., з 10.02.2015р. по 03.03.2015р. на суму 165 967,35 грн., з 04.03.2015р. по 14.07.2015р. на суму 165 967,35 грн.).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних та пені, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», за зобовязаннями жовтня грудня 2014р., суд дійшов висновку про дійсний їх розмір: 3% річних становлять суму 2 674,66 грн., пеня 45 362,28 грн.

З огляду на таке, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» нарахованих сум інфляційних витрат та 3% річних підлягають задоволенню частково, у розмірі встановленому судом. В іншій частині цих вимог слід відмовити за безпідставністю.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення пені, слід зазначити наступне.

Відповідач стосовно стягнення пені, просить суд врахувати те, що нарахована позивачем до стягнення сума штрафних санкцій є завищеною та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, свідчить про виконання спірних зобовязань, зауважено на реєстрації підприємства та здійснення ним господарської діяльності в зоні проведення антитерористичної операції, призупинення виробництва через відсутність газопостачання внаслідок пошкодження магістрального газопроводу Краматорськ-Донецьк через бойові дії в районі смт.Очеретене, що потягло за собою численні збитки. Наводить посилання на висновки Вищого господарського суду України.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру цієї санкції.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем було порушено господарське зобовязання, наслідки чого передбачені п.7.2 договору, а саме застосування позивачем пені стосовно відповідача.

Разом з цим, розмір пені, на стягненні якого наполягає позивач, не відповідає фактичним обставинам справи, а отже перерахований судом та визначений у загальному розмірі 45 362,28 грн.

Щодо вимог у частині стягнення штрафних санкцій, зауважено на стані фінансового становища.

При цьому, за висновками суду, у сукупності із обєктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного її становища, обставини, на які посилається відповідач у своєму клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності із загальним розміром нарахованих сум у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України, враховуючи положення ст.129 Конституції України, та, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про залишення клопотання відповідача щодо зменшення на 80% розміру штрафних санкцій, нарахованих позивачем, без задоволення, оскільки в результаті здійсненого судом перерахунку розмір нарахованої пені менший, ніж заявлено позивачем, як і розмір встановлених сум інфляційних витрат та 3% річних, а отже виключено обставини, які зумовлюють надмірність нарахованої штрафної санкції та за яких можливе зменшення розміру пені.

Окрім того, твердження відповідача в частині відсутності вини та повному виконанні зобовязань по сплаті за спожитий природний газ до уваги судом не прийнято, оскільки ці твердження не підтверджено доказами у розумінні приписів господарського процесуального законодавства та спростовуються фактичними обставинами справи.

Також, судом, при оцінці обставин, визначених у підґрунтя цих вимог, зауважено за змістом ст.ст.3, 42 Господарського кодексу України господарська діяльність субєктами господарювання (підприємцями) здійснюється самостійно та на власний ризик, і у розумінні п.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відтак, враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання грошового зобовязання в частині здійснення оплати вартості спожитого відповідачем природного газу в період жовтень-грудень 2014р. на підставі договору купівлі-продажу природного газу №848/14-ТЕ/3666-6/ПТ від 27.12.2013р., строк такого прострочення та загальний розмір штрафних санкцій у порівнянні із сумою боргу, суд не вбачає наявними обставини, які зумовлюють надмірність нарахованої пені у цьому випадку та за яких можливе зменшення її розміру.

З огляду на викладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» пені підлягають задоволенню частково, в сумі встановленої судом.

Одночасно, зауважено на стані фінансового становища та приведених вище обставинах при розгляді наступного.

Відповідачем заявлено клопотання про надання відстрочки виконання рішення суду в порядку ст.83 Господарського процесуального кодексу України, з підстав вкрай важкого фінансового становища підприємства, понесення значних збитків, неможливості здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі через проведення на території Донецької області антитерористичної операції, падіння обсягів промислового виробництва.

До того ж зауважено на вжитті всіх залежних від нього заходів щодо збільшення розміру прибутку, з метою погашення існуючих господарських зобовязань, очікування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2015р., врегулювання спірних питань із іншими контрагентами шляхом укладання мирових угод строком на 4 місяці, що дозволить акумулювати грошові кошти та направити їх на погашення спірної суми боргу.

Дані обставини, за висновками заявника, свідчать про неможливість своєчасного та повного виконання ним своїх зобовязань. Тому надання відстрочки підприємству, яке здійснює господарську діяльність у вищевказаних умовах, строком на 4 місяці є вкрай необхідним заходом.

Матеріали справи містять: лист «Про відновлення залізничного напрямку» №102/435 від 26.12.2014р., розпорядження директора по транспорту та логістиці ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» №12/53 від 26.12.2014р., авізо №11 на 31.01.2015р., №159 за лютий 2015р., №215 за лютий 2015р., №244 за березень 2015р., акту №36 від 30.01.2015р., роздруківки статті (мовою оригіналу): «В МВД назвали взрыв железнодорожного моста в Мариуполе терактом» з сайту «УНІАН» від 23.12.2014р., лист №111-02 від 29.01.2015р., розпорядження директора по персоналу та соціальним питанням ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» №1/56 від 30.01.2015р., повідомлення №3281/10/28-03-40 від 05.06.2015р., копії ухвал Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015р. по справі №805/92/15-а, від 03.06.2015р. по справі №805/726/15-а.

Відстрочка виконання судового рішення в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Діючим законодавством не передбачено переліку таких обставин. Таким чином, суд оцінює докази відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх матеріалів в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача щодо надання відстрочки виконання рішення заперечує, з огляду на не менш скрутне його фінансове становище.

Виходячи з приписів постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обставини, наведені відповідачем в підтвердження свого скрутного становища, є винятковими і ускладнюють виконання рішення.

Аналіз у сукупності представлених відповідачем доказів відносно свого фінансового становища, врахував фактичний строк прострочення грошових зобов'язань з боку відповідача, ступінь його вини у виникненні цього спору, враховуючи обєктивні обставини складної ситуації у державі, вказівку на джерело заохочення коштів, зумовлює висновок про те, що надання запитуваного відстрочення виконання рішення не призведе до істотного порушення гарантованих ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р. прав позивача на отримання коштів і тим самим, захисту майнового права та його інтересу.

Окрім того, приймаючи до уваги викладене, скрутне фінансове становище позивача та його матеріальні інтереси, суд врахував поступове погашення відповідачем заборгованості та наявність означеного джерела надходження коштів, з огляду на що, не вбачає надмірності та необґрунтованості строку відстрочення терміном по 29.02.2016р.

Отже, зважаючи на вид господарської діяльності, який здійснює відповідач, та викладені обставини, відстрочення виконання рішення по даній справі на строк по 29.02.216р. є доцільним заходом при врахуванні матеріальних інтересів сторін.

З огляду на таке, керуючись правом наданим ст.83 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про надання Публічному акціонерному товариству «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» відстрочки виконання рішення на по 29.02.2016р. з моменту набрання законної сили даним судовим актом.

Судові витрати згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ, до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 287 720,66 грн., у тому числі 165 967,35 грн. суми основного боргу, пені у розмірі 45 529,77 грн., 3% річних у розмірі 2 692,57 грн., інфляційних втрат у розмірі 73 530,97 грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька область, м.Маріуполь, Іллічівський район, вул.Левченка, 1, , банківські реквізити не вказано) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р1 у АТ «Ощадбанк», МФО 300465) 271 938,89 грн., у тому числі 165967,35грн. суми основного боргу за поставлений природний газ, 45 362,28 грн. пені, 57 934,60грн. інфляційних витрат та 2 674,66 грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 5 439,33 грн.

3. Надати Публічному акціонерному товариству «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька область, м.Маріуполь, Іллічівський район, вул.Левченка, 1, , банківські реквізити не вказано) відстрочку виконання рішення суду від 03.11.2015р. по справі №905/1469/15 строком по 29.02.2016р. з моменту набрання даним судовим актом законної сили.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. В судовому засіданні 03.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

8. Повний текст рішення складено та підписано 09.11.2015р.

Суддя О.В. Кротінова