ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015 року Справа № 904/7119/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді : Бахмат Р. М. (доповідача),

суддів: Кощеєва І.М., Науменка І.М.

секретар судового засідання : Ковзиков В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 ( дов. № 14-167 від 11.06.14 р.);

від відповідача: ОСОБА_2В.(дов. № 05/04 від 21.04.15 р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2015р. у справі № 904/7119/15

за позовом: публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ

до: публічного акціонерного товариства Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» м. Кривий Ріг

про: стягнення 261 367,06 грн. за договором купівлі-продажу природного газу

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської обл. від 06.10.2015 р. у справі № 904/7119/15, яке підписано 07.10.2015 р. і оформлено відповідно до вимог ст. 84 ГПК України (суддя Назаренко Н.Г.) частково задоволено позов публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ до: публічного акціонерного товариства Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» м. Кривий Ріг

про: стягнення 261 367,06 грн. за договором купівлі-продажу природного газу.

Вказаним рішенням стягнуто з публічного акціонерного товариства Центральний гірничо-збагачувальний комбінат м. Кривий Ріг на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" м. Київ пеню у сумі 23 216,94 грн., 3% річних - 4 262,16 грн., 7% штрафу 47 374,35 грн. , витрати по сплаті судового збору - 2 908,98 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Позивач не погодився з вказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 23 216,94 грн. та 7 % штрафу у розмірі 47 300 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права - ст. 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 224, 258, 549-551, 625 Цивільного кодексу України та процесуального права ст. ст. 43, 83 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи, виходячи з наступного.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції взагалі не було зясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобовязання, а також не було оцінено розмір таких збитків. Ненадання позивачем доказів отримання збитків в результаті заборгованості відповідача не означає відсутності або наявності таких збитків.

Статтями 551 ЦК України та 233 ГК України передбюачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції великі порівняно із збитками кредитора та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд має право зменшити розмір неустойки. Дана норма стосується співвідношення збитків та штрафних санкцій. Якщо суд, зменшуючи неустойку, дійшов до висновку про необхідність застосування статті 551 ЦК України, то в даному випадку повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків.

Позивач вважає, що, оскільки в оскаржуваному рішенні обґрунтування суду щодо наявності збитків надано не було, то відповідно суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 551 ЦК України.

Скаржник зазначає, що в оскаржуваному рішенні не зазначено будь-яких доказів на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру стягуваної суми пені та 7% штрафу на 50% від її заявленої суми та не викладено доводи на підставі яких відхилено докази позивача.

Зменшення судом розміру пені та 7% штрафу на 50% від нарахованої суми спричиняє позивачу додаткові збитки та дозволяє відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.

Позивач зазначає, що у відповідності до звіту про Фінансові результати за 9 місяців 2014 року за невиконання зобовязань контрагентами, в даному випадку таких, як ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» збиток Компанії складає більше 62 мільярдів гривень грн.

Позивач є гарантованим постачальником та не може відмовитись від постачання природного газу споживачам, а отже законодавчо зобовязаний надавати споживачам природний газ, незалежно від свого фінансового становища, наявності чи відсутності заборгованості контрагентів. Водночас, у свою чергу несе обовязок щодо своєчасного розрахунку з газодобувними підприємствами за договорами. Несвоєчасність розрахунків за поставлений природний газ споживачів, як наслідок - нестача коштів, тягне за собою заборгованість перед газодобувними підприємствами відповідно до договорів, які передбачають жорсткі санкції за прострочення оплат.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ПАТ «Центральний ГЗК» зазначає, що остаточною датою розрахунку за фактично переданий газ, передбаченою п.п.6.1 п.6 Договору, є 14.01.2015 р. (включно). Отже, 27.02.2015 р. ПАТ «ЦГЗК» повністю розрахувалося за спожитий у грудні 2014 р. природний газ.

Відповідач використав своє законне право та клопотав до суду з проханням про зменшення розміру неустойки із застосуванням п.3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, враховуючи загальну економічну ситуацію в Україні та високий ступінь інфляційних процесів в економіці.

ПАТ «ЦГЗК» звертає увагу суду, що ні у тексті позовної заяви, а ні у апеляційній скарзі позивач не надав докази на підтвердження наявності збитків, їх розмір та взаємозвязку цих збитків з неналежним виконанням умов договору саме з боку ПАТ «ЦГЗК», а не загальних, спричинених іншими підприємствами у їх сукупності.

Крім того, ПАТ «ЦГЗК» з середини 2015 р. не має договірних відносин з позивачем, отже посилання в апеляційній скарзі позивача на безкарне подальше порушення договірних відносин з боку ПАТ «ЦГЗК» не відповідає дійсності.

Розпорядженням секретаря судової палати від 09.11.2015 р. № 1070, у звязку з відпусткою судді Євстигнеєва О.С., змінено склад колегії суддів.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, які були присутні у судовому засіданні, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила, що між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Публічним акціонерним товариством "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (Покупець) укладено договір № 157/14-ПР/2069-71-01 купівлі-продажу природного газу від 26.12.2013 р.

28.01.2014р. сторонами укладено додаткові угоди: № 1 від 29.04.2014р., № 2 від 29.04.2014р., №3 від 27.05.2014р., № 4 від 26.11.2014р., № 5 від 27.11.2014р. та № 6 від 20.12.2014р.

Відповідно до п.1.1 договору Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем (п.1.2 Договору).

Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2014р. по 31 грудня 2014р. газ обсягом до 9 745,828 тис.куб.м (п. 2.1. Договору в редакції Додаткової угоди №5).

Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +/- 5% (плюс/мінус п'ять відсотків) від узгодженого Сторонами згідно п.2.1 цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу (п.2.1.2 Договору).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Покупця.

Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Згідно п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Відповідно п. 4.1. договору кількість газу, яка продається Покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу Покупця.

Пунктом 5.2. договору в редакції Додаткової угоди №6 встановлено, що ціна за 1000 куб.м. газу становить 5 900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70 грн., крім того ПДВ 20% - 73,34 грн., всього з ПДВ 440,04 грн. До сплати за 1000 куб.м природного газу 6 384,70 грн., крім того ПДВ 20% - 1 276,94 грн., всього з ПДВ 7 661,64 грн.

Згідно п.6.1. Договору оплата за газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться Покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплата в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

В пункті 7.2. Договору сторони передбачили, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього договорі він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікованої облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Згідно п. 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.11.1 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом січня грудня 2014 р. здійснив поставку природного газу відповідачу згідно актів приймання-передачі природного газу (а.с. 41-45), які підписані повноважними представниками сторін без заперечень та скріплені печатками сторін, на загальну суму 49 025,628,90 грн.

Відповідачем зобовязання по договору виконані, але з порушенням строку, у зв'язку з чим позивачем нарахувано відповідачу пеню у сумі 146 433,88грн., 3% річних у сумі 4 262,16 грн. за період з 15.01.2015р. по 27.02.2015р., 7% штрафу 94 748,49грн. та інфляційні втрати 115 922,32 грн. за період з січня по лютий 2015р., що і стало причиною спору.

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Судом першої інстанції перевірено розрахунок пені позивача і встановлено, що пеня за період з 15.01.2015р. по 27.02.2015р. становить 46 433,89 грн.

Нарахування Позивачем 7% штрафу у сумі 94 748,69 грн. є правомірним та обґрунтованим.

В ході судового розгляду справи відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені, яке обґрунтовується нестабільністю економічного стану в Україні, яке впливає на фінансово-господарську діяльність підприємства Відповідача. Відповідно довідки ПАТ Центральний гірничо-збагачувальний комбінат вих. № 1245-А/26 від 10.09.2015р. він має невідшкодовану суми ПДВ у розмірі 240 038 791,77 грн. (а.с.68). Довідкою вих. № 1237-А/26 від 10.09.2015р. підтверджується наявність дебіторської заборгованості у розмірі 4 792 636 грн. (а.с. 67). Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що він розрахувався в повному обсязі за поставлений товар.

Враховуючи, що підприємство відповідача в повному обсязі розрахувалось за поставлений товар, господарський суд задовольнив клопотання про зменшення неустойки, пені та 7% штрафу на 50 %, та стягнув з відповідача пеню в розмірі 23 216,94 грн. та 7 % штрафу в розмірі 47 374,35 грн.

В частині стягнення пені в розмірі 23 216,94 грн. та 7 % штрафу в розмірі 47 374,35 грн. господарський суд відмовив

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені і 7 % штрафу, оскільки ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, частиною 3 ст. 551 ЦК України та п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України передбачено право суду зменшувати розмір штрафних санкцій (неустойки).

Відповідно до частини 1 ст. 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

Згідно із частиною 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшуючи розгляд пені та 7 % штрафу, судом першої інстанції взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, а саме, нестабільність економічного стану в Україні, яка впливає на сторони і їх фінансово-господарську діяльність.

Враховуючи вказані обставини, зменшення пені і штрафу 7%, на думку колегії суддів, відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 ст. 509 та частинах 1 та 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, оскільки наявність у кредитора можливості стягнути із споживача надмірні грошові суми, як пеню і штраф 7 % створює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання пені і штрафу перетворюється на несправедливий тягар для боржника.

Зі змісту вказаних норм випливає, що в даному випадку судом першої інстанції дотриманий баланс інтересів сторін та правомірно зменшено пеню і штраф 7 %.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовуються та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення в цій частині залишити без змін.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у стягненні індексу інфляції в сумі 115 922 грн. 32 коп., проти чого скаржник не заперечує і не оскаржує рішення в цій частині, оскільки заборгованість у сумі 1 469 475 грн. існувала в період з 15.01.2015 р. по 20.02.2015 р.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат позивача суд врахував приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

На підставі викладеного, керуючись статями 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2015 р. у справі № 904/7119/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили, до Вищого Господарського Суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови виготовлено 12.11.2015 р.

Головуючий Р.М. Бахмат

Судді І.М. Кощеєв

ОСОБА_3