РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015Справа №910/18717/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електра"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Метрополія»

про стягнення 18309,80 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електра" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Метрополія" про стягнення заборгованості в розмірі 26 369,91 грн., а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 02/09 підряду на виконання проектних робіт від 02.09.2014 в частині своєчасної оплати за виконані роботи, внаслідок чого у відповідача утворився борг, за наявності якого позивачем нараховані пеня, проценти річних та втрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 порушено провадження у справі № 910/18717/15 та призначено до розгляду на 18.07.2015.

У судове засідання 18.08.2015 з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 18.08.2015 не з'явився.

Про дату, час і місце судового розгляду 18.08.15 р. відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 515.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 18.08.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва від позивача надійшла заява б/н від 11.08.2015 про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просить стягнути на свою користь суму заборгованості у розмірі 18 309,80 грн., а саме основний борг в сумі 8231,00 грн., 3 % річних у розмірі 524,85 грн., інфляційні втрати у розмірі 9150,56 грн. та пеню у розмірі 403,39 грн..

Заява б/н від 11.08.2015 про зменшення розміру позовних вимог долучена судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 18.08.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи б/н б/д.

Клопотання про відкладення розгляду справи б/н б/д долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.08.2015 розгляд справи відкладено на 16.09.2015.

У судове засідання 16.09.2015 уповноважені представники позивача та відповідача не з'явились.

Про дату, час і місце судового розгляду позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про відкладення розгляду справи б/н від 18.08.2015.

Про дату, час і місце судового розгляду відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 796.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (надалі - Постанова №18) під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно з частиною третьою ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Дослідивши в судовому засіданні 16.09.15 р. позовну заяву та подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд розцінює останню як заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині основного боргу та пені та заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення процентів річних.

Враховуючи, що зміна розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству, не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, зокрема, процесуальні права відповідача, передбачені ст. 22 ГПК, а саме відповідачу було надано можливість ознайомлення, надання заперечень щодо зміни розміру позовних вимог та наведенні доводів у судовому засіданні, суд приймає вищевказану заяву про зменшення розміру позовних вимог (зміну розміру позовних вимог) до розгляду та спір вирішується з її урахуванням.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 16.09.15 р. позивачем суду не надано.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судового засідання 16.09.2015 до суду не надходило.

Документи, витребувані ухвалами суду від 23.07.2015 та 18.08.2015, відповідачем суду не надані.

Відповідно до 2.3 Постанови № 18 якщо стороною або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників сторін в судові засідання обов'язковою не визнавалась, сторони не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті відповідачем суду не надано, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань відповідача на час розгляду справи 16.09.15 р., суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників сторін, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмеженість процесуальних строків розгляду спору, встановлених ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судового засідання 18.08.15 р. клопотань від представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання та зважаючи на нез'явлення уповноважених представників сторін в судове засідання 16.09.15 р. згідно ч. 8 ст. 81-1 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судовому засіданні 18.08.15 р. представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до статей 20, 22, 60, 74 та частини 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 18.08.15 р. повідомив суд, що права та обов'язки йому зрозумілі.

Відводу складу суду представником позивача не заявлено.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

02 вересня 2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Електра" (підрядник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Метрополія" (замовник за договором, відповідач у справі) був укладений договір № 02/09 підряду на виконання проектних робіт (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати на умовах цього договору комплекс робіт для ведення в експлуатацію 1-го пускового комплексу потужністю 6 МВт Об'єкту - теплова електростанція потужністю 18 МВт, що працює на біомасі, по вул. Розважівській, 192 в смт. Іванків Київської області (далі - об'єкт), стадія - робоча документація, а результат передати у власність замовника, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконанні роботи на умовах цього Договору.

Розділами 2 - 5 Договору сторони узгодили вартість робіт по договору, строки виконання робіт, порядок здавання та приймання робіт, відповідальність сторін тощо.

Відповідно до п. 6.1. договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014, а щодо оплати - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Як встановлено судом за матеріалами справи, вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками товариств.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм § 1 глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно п. 1.2. Договору виконавець зобов'язується виконати комплекс монтажних та пусконалагоджувальних робіт по заміні трансформаторів струму та перерахунок уставок релейного захисту, які визначені локальним кошторисом, який є невід'ємною частиною договору.

Згідно ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до п. 3.2 Договору термін виконання робіт: 10 (десять) робочих днів з моменту надходження на розрахунковий рахунок виконавця 50 % передплати.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 2 ст. 844 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 2.1. договору вартість робіт за цим договором є твердою та становить 35 385,00 грн. крім того ПДВ 20 % - 7 077,00 грн., разом з ПДВ - 42 462,00 грн..

Відповідно до частини 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

В силу ч. 2 ст. ст. 853 Цивільного кодексу України замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

За умовами п. 3.3. Договору роботи вважаються виконаними з моменту підписання замовником остаточного Акта приймання-передавання виконаних робіт.

Як визначено сторонами в п.п. 4.1, 4.2 Договору після закінчення виконання всіх робіт, передбачених п.1.1 цього Договору, виконавець зобов'язується надати для підписання замовнику проект Акта приймання - передавання виконаних робіт у двох примірника. Замовник протягом 5 банківських днів віддати отримання акта ,зазначеного у п.4.1, зобов'язується розглянути виконану проектну документацію, перевірити їх повноту. У разі відсутності претензій до виконавця замовник зобов'язується підписати акт приймання - передавання виконаних робіт протягом 5 банківських днів та оплатити їх. У разі наявності претензій замовника до виконавця щодо повноти та якості виконаних проектних робіт замовник відмовляється від підписання акт приймання - передавання робіт та документів, зазначивши підставу такої відмови.

Яв встановлено судом за матеріалами справи, на виконання умов Договору позивачем виконані, а відповідачем прийняті по обсягу та якості роботи: з виконання комплексу робіт для введення в експлуатацію 1-го пускового комплексу потужністю 6МВт: теплова електростанція потужністю 18 МВт, що працює на біомасі, на загальну суму 42 462,00 грн. з ПДВ, що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим печатками товариств Актом здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) №26 від 29.09.2014., копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Факт виконання робіт за вказаним актом здачі - приймання виконаних робіт згідно умов Договору відповідачем не заперечувався.

Доказів пред'явлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів, а також термінів виконання робіт до суду не надходило, будь-які докази відступів від умов Договору та відмови Замовника від приймання виконаних робіт і підписання актів, а також заперечення щодо повного та належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Електра" умов Договору з боку відповідача відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання по виконанню робіт, обумовлених Договором, в обсягах, зазначених в акті здачі-приймання робіт (надання послуг) №26 від 29.09.2014, а відповідачем, у свою чергу, прийнято виконання цих робіт за вказаним в акті повнотою та якістю без будь - яких зауважень.

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що оплата виконаних проектних робіт здійснюється на умовах 50 % передплати згідно виставленого рахунку на передплату протягом 5 (п'яти) календарних днів після підписання договору. Остаточний розрахунок проводиться протягом 5 (п'яти) банківських днів від дати підписання замовником Акта приймання-передавання виконаних робіт.

Як вбачається із наданих позивачем банківських довідок ПАТ "Альфа-Банк" за 15.09.2014 та 17.06.2015, на підставі виставленого позивачем рахунку № 185 від 02.09.14 р. на суму 21231,00 грн. на здійснення передплати 50% за виконання комплексу робіт, відповідач платіжними дорученнями № 392 від 17.06.15 р. на суму 5000,00 грн. та № 527 від 15.09.14 р. на суму 21 231,00 грн., копії яких наявні в матеріалах справи, здійснив часткову оплату на виконаних робіт в загальній сумі 26 231,00 грн..

14.05.2015 позивачем була направлена на адресу відповідача Претензія № 1 за вих. №14/05/1 від 14.05.2015 з вимогою щодо сплати протягом 3 днів боргу шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача, яка була отримана відповідачем 18.05.2015, що підтверджується доданою позивачем до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 334.

У відповідь на вказану претензію ТОВ «УК «Метрополія» листом № 03/03-01/145в від 20.05.15 р. повідомило позивача про виникнення заборгованості в зв'язку з відсутністю фінансування з боку генпідрядника - ТОВ «Біогазенерго» та вжиття заходів щодо погашення існуючої заборгованості.

Крім того, як зазначив позивач в заяві про зменшення розміру позовних вимог та відповідачем не заперечувалось, 27.07.15 р. відповідачем була погашена частина заборгованості за виконані роботи в сумі 8000,00 грн., внаслідок чого сума основного боргу була відповідно зменшена позивачем та залишок боргу становить 8231,00 грн..

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо своєчасного та повного перерахування коштів за виконані ТОВ "Електра" роботи з ведення в експлуатацію 1-го пускового комплексу потужністю 6 МВт Об'єкту - теплова електростанція потужністю 18 МВт, що працює на біомасі в розмірі 8 231,00 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору, відповідач не виконав, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у заявленому вище розмірі, яку позивач просив стягнути в позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог (зміну розміру позовних вимог).

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору №02/09 підряду на виконання проектних робіт від 02.09.2014 або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення Договору на час його підписання та виконання з боку сторін відсутні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, факт невиконання відповідачем зобов'язань підтверджується матеріалами справи, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 8 231,00 грн. основного боргу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідально до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення стоку є перший за ним робочий день.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,01 % від ціни яка визначена Додатковою угодою, за кожен день прострочення, але не більше розміру подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

При цьому як встановлено судом, копії будь - яких додаткових угод до Договору сторонами суду не надано.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати за виконані роботи у строк, визначений умовами Договору № 02/09 підряду на виконання проектних робіт від 02.09.2014, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 403,39 грн. за період з 07.09.14 р. по 04.04.15 р., а також 3 % річних в сумі 524,85 грн. за період 07.09.14 р. по 11.08.15 р. та інфляційні нарахування в сумі 9 150,56 грн. за період з жовтня 2014 р. по червень 2015 р., які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданих розрахунків.

Згідно п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

В свою чергу, відповідачем не подано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або доказів наявності заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.

Суд зазначає, що згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як зазначено в пункті 2.5 Постанови № 14 щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, за висновками суду, положення пункту 5.3. Договору № 02/09 підряду на виконання проектних робіт від 02.09.2014 щодо нарахування пені за весь період прострочення виконання грошових зобов'язань не дає іншого (більшого або меншого) визначення тривалості періоду нарахування пені, ніж передбачений положеннями ст. 232 Господарського кодексу України та Постанови № 14, а тому нарахування пені за Договором № 02/09 підряду на виконання проектних робіт від 02.09.2014 повинно здійснюватись виключно у визначеному господарським законодавством загальному порядку.

Крім того, згідно п. 3 Постанови № 14 інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 р. при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення пені, відсотків річних та інфляційних нарахувань, враховуючи те, що позивачем невірно визначений початок періоду прострочення та, відповідно, нарахування пені та процентів річних, а саме без врахування вихідних днів згідно приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, судом встановлено, що розмір відсотків річних, перерахованих судом у відповідності до вимог цивільного законодавства та положень Договору, в межах визначеного судом періоду з 09.09.14 р. по 11.08.2015 становить 516,56 грн., а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем ,позовні вимоги в частині стягнення процентів річних підлягають частковому задоволенню в сумі 516,14 грн..

Окрім того судом встановлено, що розмір пені, перерахованої судом у відповідності до приписів чинного законодавства, зокрема, ч.6 ст. 232 ГК України та ч. 5 ст. 254 ЦК України, та умов Договору, з урахуванням визначеної позивачем дати закінчення періоду нарахування, становить 394,90 грн., а отже є меншим, ніж заявлено до стягнення позивачам, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню в сумі 394,90 грн..

Розмір інфляційних втрат, перерахований судом у відповідності до умов Договору та приписів чинного законодавства в межах визначеного позивачем періоду, є більшим, ніж заявлено позивачем, і становить 10123,37 грн.. Проте, приймаючи до уваги пред'явлення позивачем до стягнення індексe інфляції в сумі 9150,56 грн., виходячи з того, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбачене ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, яким позивач не скористався, суд не вправі самостійно збільшувати розмір позовних вимог, зокрема, в частині втрат від інфляції, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми інфляційних втрат за несвоєчасну оплату вартості виконаних позивачем робіт підлягають задоволенню в сумі, нарахованій позивачем, а саме 9150,56 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на останнього пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Метрополія" (03022, вул. Ломоносова, 75А, офіс 129 м. Київ; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Електра" (69015, вул. Турбінна, 32, кв. 1, м. Запоріжжя; ) 8 231 (вісім тисяч двісті тридцять одна) грн. 00 коп. основного боргу, 394 (триста дев'яносто чотири) грн. 90 коп. пені, 516 (п'ятсот шістнадцять) грн. 14 коп. процентів річних, 9 150 (дев'ять тисяч сто п'ятдесят) грн. 56 коп. інфляційних нарахувань та 1825 (тисячу вісімсот двадцять п'ять) грн. 28 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та підписаний 12 листопада 2015 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М.Селівон