КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2015 р. Справа№ 910/27797/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Грабенко В.А.

за участі представників сторін:

позивача Павлік О.М. - дов. від 15.09.2015 № 141

відповідача Яременко В.Д. - дов. від 05.01.2015 б/н

розглянувши матеріали

апеляційної скарги відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю

"Виробничо - будівельна компанія "Промжитлобуд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2015

у справі № 910/27797/14 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Спільного українсько-французького підприємства

з іноземними інвестиціями у формі ТОВ "Основа-

Солсиф"

відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю

"Виробничо - будівельна компанія "Промжитлобуд"

про стягнення заборгованості у сумі 519 075, 43 за

Договором субпідряду №30/01-02 від 28.05.2013

ВСТАНОВИВ:

Позивач Спільне українсько-французьке підприємство з іноземними інвестиціями у формі ТОВ "Основа-Солсиф" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" про стягнення грошових коштів у сумі 519 075,43 за Договором субпідряду №30/01-02 від 28.05.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як Генпідрядник, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за Договором субпідряду № 30/01-02 від 28.05.2013, зокрема, у визначені відповідним Договором строки не здійснив оплату вартості виконаних позивачем, як Субпідрядником, будівельних робіт, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою ГСМК від 10.02.2015 року провадження у справі № 910/27797/14 за позовною заявою № 734 від 10.12.2014 Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями у формі ТОВ "Основа-Солсиф" до ТОВ "ВБК "Промжитлобуд" про стягнення грошових коштів припинено на підставі пп. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України,

Постановою КАГС від 10.03.2015 № 910/27797/14 апеляційну скаргу Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями у формі ТОВ "Основа-Солсиф" залишено без задоволення, а Ухвалу ГСМК від 10.02.2015 без змін.

30.04.2015 Вищим господарським судом України ухвалено Постанову, за якою скасовано Постанову КАГС від 10.03.2015 та Ухвалу ГСМК від 10.02.2015 № 910/27797/14, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2015 справа № 910/27797/14 за новим розглядом прийнята до провадження суддею Поляковою К.В. та призначена до розгляду на 02.06.2015 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.2015 № 910/27797/14 позов Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями у формі ТОВ "Основа-Солсиф" до ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" про стягнення грошових коштів - задоволено, стягнуто з відповідача ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" на користь позивача Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями у формі "Основа-Солсиф" 381063,47 грн. заборгованості, 15 194,33 грн. пені, 92 268,64 грн. інфляційних втрат, 30 548,99 грн. 3% річних; визнано Заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог №309 від 25.12.2014 та Заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог №09 від 16.01.2015 недійсними.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач ТОВ "Виробничо - будівельна компанія "Промжитлобуд" звернувся до Київського апеляційного господарського суду із скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2015 № 910/27797/14 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Позивач у Відзиві на апеляційну скаргу від 09.11.2015 № 585 просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2015 № 910/27797/14 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 13.08.2015 № 910/27797/14 порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Тарасенко К.В., Яковлєва М.Л.).

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 15.09.2015 у зв'язку з виходом з відпустки судді Куксова В.В., який входить до постійного складу судової колегії, склад колегії суддів змінено, для розгляду даної справи було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді Куксов В.В., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 15.09.2015 № 910/27797/14 прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження колегією суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л..

За Розпорядженням заступника голови КАГС від 10.11.2015 в зв'язку із перебуванням судді Куксова В.В. у черговій відпустці, склад колегії суддів змінено, для розгляду даної справи було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Хрипун О.О., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 10.11.2015 № 910/27797/14 прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження колегією суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Хрипуна О.О., Яковлєва М.Л..

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Виробничо - будівельна компанія "Промжитлобуд" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.05.2013 між ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" (Генпідрядник) та Спільним українсько - французьким підприємством з іноземними інвестиціями СП "Основа-Солсиф" (Субпідрядник) укладено Договір субпідряду № 30/01-02 (далі - Договір субпідряду), згідно умов п. 1.1. якого Субпідрядник зобов'язується за завданням Генпідрядника власними силами та якісно виконати роботи по улаштуванню паль шпунтової огорожі, пальового та проведення ультразвукового дослідження паль на об'єкті: "Реконструкція гуртожитку з переобладнанням під житловий будинок з поквартирним заселенням з влаштуванням надбудови та прибудови на вул. Гарматній, 20 у Солом'янському районі м. Києва (прибудований будинок - І черга)".

Договірна ціна на виконання робіт за цим Договором згідно Додатками №№1, 2, які являються невід'ємною частиною Договору складає:

- улаштування паль Д=200 мм шпунтової огорожі - 511 471,20 грн. в т.ч. ПДВ (20%) - 85 245,20 грн. (додаток №1);

- улаштування паль Д=620 мм пальового поля - 2 300 979,60 грн. в т.ч. ПДВ (20%) - 383 496,60 грн. (додаток№2);

Загальна вартість робіт складає 2 812 450,80 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 468 741,80 грн.(п. 3.1. Договору субпідряду).

Відповідно до п. 4.1. Договору субпідряду, у разі необхідності Генпідрядник перераховує аванс на підставі та у відповідності до письмової заявки Субпідрядника.

Умовами пункту 4.2. Договору субпідряду сторони погодили, що розрахунки за виконанні роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість з урахуванням вимог розділу цього договору протягом 15 днів.

Розрахунки за виконані роботи проводяться шляхом:

- оплати Генпідрядником після пред'явлення Субпідрядником рахунка на оплату або після підписання Сторонами Акта приймання виконаних робіт (типова форма №КБ-2в), Довідки про вартість виконаних робіт (типова форма №КБ-3), як то передбачено п.4.3. Договору субпідряду.

Згідно п. 19.1. Договору субпідряду, розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються та підписуються Субпідрядником та передаються генпідряднику до 18 числа поточного місяця. Генпідрядник протягом 7-ми (семи) робочих днів з дати отримання від Субпідрядника Акту виконаних підрядних робіт та Довідки про вартість виконаних підрядних робіт перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання відповідних документів Генпідрядник зобов'язаний оплатити виконані роботи протягом 10 (десяти) банківських днів з утриманням частини авансового платежу, отриманого субпідрядником згідно п.4.1. цього Договору, пропорційно вартості виконаних робіт за звітній період.

Судом першої інстанції встановлено, що факт виконання робіт за Договором № 30/01-02 від 28.05.2013 року підтверджується: Актом № 1 приймання виконаних робіт за червень 2013 року, Актом № 2 приймання виконаних робіт за червень 2013 року, Актом № 1 приймання виконаних робіт за липень 2013 року та Довідками про вартість виконаних робіт за червень 2013 року, за липень 2013 року, на загальну суму - 1 939 552, 80 грн. Вказані Акти, складені, підписані та скріплені печатками субпідрядника та генпідрядника.

У подальшому, 31.05.2013 ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Центренергобуд", як первісний боржник, ТОВ "ВБК "Промжитлобуд", як новий боржник, та спільне українсько-французьке підприємство з іноземними інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі ТОВ, як кредитор, уклали Договір про заміну боржника у зобов'язанні № 27/01-02, згідно п. п. 1, 2 якого ним регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає з Договору субпідряду № 48/01-02 від 24.12.2012 та Договору № 01/06 від 30.01.2013, укладеного між первісним боржником та кредитором, в об'ємі та умовах передбачених Договором. Первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобов'язання) у розмірі 8 353, 57 грн. з ПДВ, що виник на підставі Договорів.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "ВБК "Промжитлобуд" на виконання умов Договору № 30/01-02 та Договору № 27/01-02 перераховано спільному українсько-французькому підприємству з іноземними інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі ТОВ грошові кошти на суму - 1 200 000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень.

Місцевим господарським судом встановлено, що за Актом звірки взаємних розрахунків від 23.10.2014 позивачем зараховано суму за взаємозаліком по операції № 17473 у розмірі - 358 489,33 грн., а тому загальна сума заборгованості за Договором № 30/01-02 та за Договором № 27/01-02 складає 381 063,47 грн. (1 939 552, 80 грн. - 1 200 000, 00 грн. - 358 489, 33 грн. = 381 063, 47 грн.).

26.05.2014 ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Центренергобуд", як кредитором-1, та ТОВ "ВБК "Промжитлобуд", як Кредитором-2, було укладено Договір відступлення права вимоги № ПЖБ-14р, згідно п. 1. якого Кредитор-1 відступив на користь Кредитора-2 право вимоги на отримання зайво перерахованих коштів в сумі - 671 179,09 грн. від спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі ТОВ, як Боржника, за Договором будівельного підряду № 04/19-11 від 21.04.2011.

30.05.2014 ТОВ "ВБК "Промжитлобуд" було надіслано Спільному українсько-французькому підприємству з іноземними інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі ТОВ Вимогу № 60 від 29.05.2014 про повернення суми договірного забезпечення, яка сплачена безпідставно та незаконно у семиденний строк від дня пред'явлення цієї Вимоги. До матеріалів справи сторонами не надано доказів виконання вказаної претензії.

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, Спільне українсько-французьке підприємство з іноземними інвестиціями "Основа-Солсиф" просив стягнути з відповідача 381 063,47 грн. основного боргу, 5 002,26 грн. пені за Актом приймання виконаних робіт за червень 2013 року (період з 10.12.2013 по 14.01.2014 із врахуванням часткових оплат), 10 192,07 грн. пені за Актом приймання виконаних робіт за липень 2013 року (період з 10.12.2013 по 12.02.2014 із врахуванням часткових оплат), 30 548,99 грн. - 3% річних та 92 268,64 грн. інфляційних втрат.

Надалі, після звернення позивача з даним позовом про стягнення заборгованості за Договором субпідряду до місцевого господарського суду, 25.12.2014 ТОВ "ВБК "Промжитлобуд" було надіслано Заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. № 309 від 25.12.2014 та вих. №09 від 16.01.2015.

В свою чергу, Спільне українсько-французьке підприємство з іноземними інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі ТОВ, на отриману Заяву про зарахування зустрічних однорідних вих. № 09 від 16.01.2015, Листом від 21.01.2015 № 32 відмовило у проведенні зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вказані вимоги є безпідставними.

Відповідач зауважував, що ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Центренергобуд", як Кредитор-1, відступило на користь відповідача, як Кредитора-2, право вимоги на отримання зайво перерахованих коштів в сумі 671 179,09 грн. від позивача, на підставі Договору відступлення права вимоги № ПЖБ-14 від 26.05.2014. Внаслідок чого, відповідач стверджував, що Кредитор-2, він же Генпідрядник за Договором, в грудні 2014 року та в січні 2015 року направив на адресу позивача, як Субпідрядника за Договором та, одночасно, як Боржника-2 за Договором відступлення права вимоги, Заяви вих.№309 і вих.№09 відповідно в яких вказав про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму - 381 063,47 грн., а також на 15 194,33 грн. пені, 92 268,64 грн. індексу інфляції, 30 548,99 грн. 3% річних за Договором відступлення права вимоги та Договором будівельного підряду, а тому внаслідок такого зарахування, за переконанням відповідача, наявні підстави для припинення провадження по справі у зв'язку із відсутністю предмету спору.

Суд першої інстанції, враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, заслухавши пояснення учасників процесу, взявши до уваги вказівки, що містяться у Постанові Вищого господарського суду України від 30.04.2015, які згідно ст.111-12 ГПК України є обов'язковими при новому розгляді справи, дійшов висновку про задоволення вимог позивача, з огляду на наступне.

Укладений сторонами Договір субпідряду №30/01-02 від 28.05.2013 є договором підряду, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Пункт 1 статті 837 Цивільного кодексу України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У частині 1 статті 838 Цивільного кодексу України вказано, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Таким чином, за даним Договором субпідряду ТОВ "ВБК "Промжитлобуд" є замовником, а Спільне українсько-французьке підприємство з іноземними інвестиціями СП "Основа Солсиф" у формі товариства з обмеженою відповідальністю - підрядником.

Матеріалами справи, зокрема Актами приймання виконаних робіт підтверджується, а сторонами не заперечується факт виконання відповідачем підрядних робіт на загальну суму - 1 939 552,80 грн.

У Договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1 ст. 843 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

За умовами укладеного між сторонами Договору субпідряду, останні передбачили остаточний розрахунок протягом 10 (десяти) банківських днів з дня підписання Акта приймання виконаних робіт (п.19.1. Договору).

Як встановлено судом першої інстанції, названі Акти підписані сторонами 30.06.2014 та 30.07.2014, а тому оплату замовник мав здійснити протягом 10 банківських днів, тобто до 14.07.2014 та до 12.08.2014 відповідно.

Стаття 629 ЦК України, яка кореспондується із ст. 526 ЦК України, визначає обов'язковість виконання сторонами договору, тобто всі умови договору з моменту його укладення, який встановлено ст.640 ЦК України, стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. Будучи пов'язані взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятися від виконання зобов'язання або змінювати його умови, крім випадків, передбачених угодою сторін або законом.

Місцевий господарський суд, спираючись на вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши наявні у матеріалах справи документи, дійшов висновку про те, що роботи, передбачені за Договором субпідряду № 30/01-02 прийняті замовником згідно актів приймання виконаних робіт. Проте, відповідач в порушення зобов'язань, прийнятих за Договором, не здійснив повну оплату виконаних робіт, у зв'язку із чим за ним утворилась заборгованість, яка станом на момент розгляду даного спору у суді першої інстанції становила - 381 063,47 грн.. Вказана заборгованість є не погашенною, а тому визнана місцевим господарським судом обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню відповідача на користь позивача.

Положеннями п.7.2. Договору субпідряду передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань генпідрядник сплачує субпідряднику штрафні санкції у розмірі 0,1% (з урахуванням, умов встановлених п.7.3. цього Договору). За порушення строків розрахунків Генпідрядник сплачує Субпідряднику пеню у розмірі 0,1 (відсотка) від суми несвоєчасно оплачених коштів за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від суми боргу (п.7.3. Договору субпідряду).

Судом першої інстанції перевірено наданий позивачем розрахунок пені, з урахуванням умов Договору та приписів ст. 232 ГК України, визнано його арифметично вірним, а тому пеня у розмірі 5 002,26 грн. за Актом приймання виконаних робіт за червень 2013 року за період з 10.12.2013 по 14.01.2014 із врахуванням часткових оплат та у сумі 10 192,07 грн. за Актом приймання виконаних робіт за липень 2013 року за період з 10.12.2013 по 12.02.2014 із врахуванням часткових оплат, у загальному розмірі - 15 194, 33 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи статті 549, частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) та інфляційних втрат, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові та відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

З системного аналізу наведених законодавчих норм, вбачається право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи відсотків річних, як спосіб захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції визнав його обґрунтованим, та арифметично вірним, а тому до стягнення з відповідача підлягають грошові кошти у розмірі 30 548,99 грн. - 3% річних та 92 268,64 грн. інфляційних втрат.

З огляду на вищевикладене, за оцінкою колегії суддів, суд першої інстанції з'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам по даній справі, дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів підлягають задоволенню у розмірі - 381 063,47 грн. основного боргу, 15 194,33 грн. пені, 92 268,64 грн. інфляційних втрат та 30 548,99 грн. 3% річних.

Щодо заперечень відповідача, в основу яких покладено відсутність предмету спору між сторонами, у зв'язку із направленням відповідачем Заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.12.2014 та від 16.01.2015, місцевим господарським судом відзначено наступне.

Господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству, як то передбачено положеннями п.1 ч.1 ст.83 ГПК України.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Приписи статті 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

За правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це - одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін.

За висновком суду першої інстанції, надіслані на адресу позивача Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№309 і вих.№09 від 25.12.2014 та від 16.01.2015 відповідно слід розглядати як окремий правочин. Зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу,іншим актам цивільного законодавства,а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, ТОВ "ВБК "Промжитлобуд", скеровуючи Заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на адресу позивача, стверджує, що є кредитором за зобов'язаннями, які виникли на підставі Договору будівельного підряду № 04/19-11 від 21.04.2011 та Договору № ПЖБ-14 про відступлення права вимоги від 26.05.2014, а тому спільне українсько-французьке підприємство з іноземними інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі ТОВ є боржником у даному зобов'язанні на суму, що складає - 671 179, 09 грн..

Наразі, як вбачається з Довідки про вартість виконаних будівельних робіт /та витрати/ № 1 за вересень 2011 сума 671 179,09 грн. є договірним забезпеченням 5 % (з ПДВ).

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 594 ЦК України передбачено, що кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

Притриманням речі можуть забезпечуватись і інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 2.8. Договору будівельного підряду № 04/19-11 від 21.04.2011, за яким ТОВ "ВБК "Промжитлобуд" набуло право кредитора, договірне забезпечення виконання Договору (договірне забезпечення) здійснюється шляхом утримання 5 (п'яти) відсотків від вартості фактично виконаних робіт звітного місяця, та сплачується Підрядником Субпідряднику після прийняття в експлуатацію Об'єкту будівництва.

Притримання є правом замовника, тобто, у даному випадку, ТОВ "ВБК "Промжитлобуд", яким він користується на власний розсуд. А отже, здійснення повної оплати виконаних робіт шляхом перерахування грошової суми, у тому числі й 5% притримання за Договором, не є підставою вважати суму притримання як зайво перераховані кошти.

Відповідно до норм статті 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управленої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами, а також згідно частини 2 цієї статті в разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Згідно частини 3 статті 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

На підставі частини 1 статті 601 ЦК України зобов'язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов'язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна боржника.

Зарахування можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог - одночасна участь сторін у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні; - однорідність вимог (гроші, однорідні речі); - настання строку виконання зобов'язання або визначення строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-який момент; - ясність вимог - відсутність спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання; - звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що суми грошових коштів, які відповідач просить зарахувати як зустрічні однорідні вимоги, не є такими, з огляду на те, що здійснення оплати виконаних та прийнятих робіт за Договором субпідряду є обов'язком відповідача, як замовника, у той час, як договірне забезпечення шляхом утримання 5 відсотків вартості фактично виконаних робіт та сплата їх у інший, визначений Договором строк, є правом ТОВ "ВБК "Промжитлобуд".

Зазначені обставини заперечують зарахування взаємних вимог у відповідності до ст.601 ЦК України.

Підставою для визнання правочину недійсним є його невідповідність вимогам закону. Цивільне законодавство пов'язує дійсність правочинів з дійсністю елементів, з яких він складається (ст.203 ЦК України).

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання Заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог №309 від 25.12.2014 та №09 від 16.01.2015 недійсними.

ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" у доводах апеляційного оскарження наголошує на тому, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є таким, що підлягає скасуванню. В обґрунтування наведеного, відповідач стверджує про те, що за матеріалами справі відсутні докази остаточної здачі виконаних робіт, в зв'язку з чим не настав строк розрахунку за виконані роботи, при цьому звертає увагу на ст.ст. 837, 838, 854 ЦК України. Скаржник наголошує, що посилання суду першої інстанції у прийнятому Рішенні, як на одну з підстав задоволення позовних вимог на Акти приймання виконаних робіт від 30.06.2014 та 30.07.2014 є неправомірним, з огляду на те, що підставою здійснення розрахунку є саме Акт приймання передачі закінчених робіт. Враховуючи наведене, на думку відповідача, місцевий господарський суд дійшов хибних та передчасних висновків щодо стягнення заборгованості, оскільки строк оплати на час розгляду даної справи ще не настав.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що наведені доводи апеляційного оскарження відповідача базуються на тих же доказах та поясненнях, що надавалися у суді першої інстанції, яким вже надана належна правова оцінка за оскарженим Рішенням.

09.09.2015 відповідачем через відділ канцелярії КАГС було надано Заяву про заміну відповідача ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" на його правонаступника ТОВ «Проммонолітбуд». (т. 2 а/с 87-120)

Під час судового засідання від 10.11.2015 представник відповідача підтримав названу Заяву та наполягав на її задоволенні.

В обґрунтування цієї Заяви відповідач наголошував, що 28.07.2015 Загальними зборами учасників ТОВ "Промжитлобуд", за Протоколом № 1 було прийнято Рішення про створення шляхом виділу з ТОВ "Промжитлобуд" (відповідача по даній справі) нової юридичної особи - ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд". 25.08.2015 реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільського р-ну м. Києва було зареєстровано - ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд". Скаржник стверджує, що за розподільчим балансом, до новоствореної юридичної особи перейшли, зокрема і зобов'язання (кредиторська заборгованість «Промжитлобуд») до Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями у формі ТОВ "Основа-Солсиф" у формі ТОВ у розмірі - 381 063,47 грн. за Договором субпідряду № 30/01-02 від 28.05.2013.

В свою чергу, представник позивача під час судового засідання від 10.11.2015 категорично заперечував проти задоволення названої Заяви про заміну відповідача ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" на його правонаступника ТОВ «Проммонолітбуд». Більш детальні свої зауваження він виклав у письмових Запереченнях «на Заяву відповідача про заміну» від 09.11.2015 № 585.

В обґрунтування своїх заперечень позивач наголошував на тому, що така Заява не відповідає приписам ст. 25 ГПК України, з огляду на те, що відсутні докази припинення юридичної особи відповідача. Також позивач стверджував і про те, що юридична особа припиняється у разі передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам-правонаступникам (злиття, приєднання, поділ, перетворення), а не частини майна. Враховуючи наведене, позивач стверджує, що заміна відповідача ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" на його правонаступника ТОВ «Проммонолітбуд» суперечить та не відповідає умовам процесуального правонаступництва встановленим за ст. 25 ГПК України, наголошує, що виділ не є підставою для задоволення вказаної Заяви.

Колегія суддів, заслухавши пояснення присутніх представників, враховуючи норми чинного законодавства, відмовила в задоволенні названої Заяви про заміну відповідача ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" на його правонаступника ТОВ «Проммонолітбуд», як заявленої безпідставно, з невідповідністю ст. 25 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача ТОВ "Виробничо - будівельна компанія "Промжитлобуд" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Виробничо - будівельна компанія "Промжитлобуд" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2015 № 910/27797/14 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 № 910/27797/14 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 № 910/27797/14 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/27797/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді О.О. Хрипун

М.Л. Яковлєв