ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"10" листопада 2015 р. Справа № 911/4367/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Луцьк,

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Чайки Києво-

Святошинського району,

про стягнення 10000,00 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: не зявились; від відповідача: не зявились;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Київської області з позовом б/н від 17.09.2015 до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в якому просить суд стягнути з відповідача 10000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) було укладено заявку № 01/15 від 22.01.2015, за умовами якої перевізник надав послуги з перевезення вантажу, а замовник зобовязався оплатити такі послуги. Позивач зазначає, що відповідач свого обовязку з оплати послуг в повному обсязі не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у сумі 10000,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.09.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 13.10.2015.

09.10.2015 через канцелярію господарського суду Київської області надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою від 13.10.2015 розгляд справи було відкладено на 10.11.2015.

02.11.2015 через канцелярію господарського суду Київської області повторно надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника.

В судове засідання 10.11.2015 представники сторін не зявились.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Господарський суд в порядку ст.ст. 64, 87 ГПК України належним чином направляв відповідачу копії ухвал від 28.09.2015р. та від 13.10.2015р. рекомендованим листом з повідомленням на адресу, зазначену в позовній заяві, яка відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, згідно залученого до матеріалів справи Спеціального витягу від 28.09.2015р. № 21247688. Зазначені поштові повідомлення повернуті підприємством звязку з посиланням на закінчення терміну зберігання, відтак відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Враховуючи те, що всі особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, що матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, відповідно до права суду, наданого ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Луцьк (далі по тексту ФОП ОСОБА_1І.) до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Чайки Києво-Святошинського району (далі по тексту ФОП ОСОБА_2Г.), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Між ФОП ОСОБА_1 (перевізник, виконавець) та ФОП ОСОБА_2 (замовник) було укладено заявку № 01/15 від 22.01.2015 за умовами якої перевізник зобовязався надати послуги перевезення, а замовник зобовязався оплатити такі послуги.

Так, сторони у заявці погодили:

- маршрут: м. Луцьк (Україна) м. Єреван (Арменія)

- дата завантаження: 23.01.2015

- автомобіль: НОМЕР_1 / АС 3216 XT

- вартість та умови оплати: 30000,00 грн., після відвантаження по оригіналам документів у строк 5-10 днів.

За своєю правовою природою укладений сторонами правочин є договором транспортного експедирування. Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини другої ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

З матеріалів справи вбачається, що виконавцем було виконано обумовлене договором перевезення, що підтверджується товарно-транспортною накладною CMR 368041 від 23.01.2015 з відміткою про отримання вантажу вантажоотримувачем ТОВ "Прошянский коньячный завод", Арменія (копія залучена до матеріалів справи).

Отже, судом встановлено, що виконавець належним чином та в строк виконав свої договірні зобовязання, про що, зокрема, свідчить відсутність скарг або заперечень з боку замовника, що відповідно породжує обовязок замовника оплатити виконавцю обумовлену договором плату.

24.02.2015 позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату № СФ-0000060 від 11.02.2015, а також надано акт здачі-приймання робіт, про що свідчить засвідчений витяг з ОСОБА_1 реєстрації відправлення поштової кореспонденції позивача. Суду не подано доказів того, що відповідач, отримавши акт виконаних робіт його підписав, разом із тим суду не надано доказів надання відповідачем мотивованої відмови від підписання акту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вартість послуг оплатив лише частково в сумі 20000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 121 від 17.04.2015, № 131 від 14.05.2015, № 153 від 18.06.2015, № 168 від 10.07.2015 (залучені до матеріалів справи). Відтак, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 10000,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 15 від 25.03.2015, в якій просив оплатити вартість прийнятих послуг, проте остання залишена відповідачем без задоволення.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. В ухвалах суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи відповідачу пропонувалось надати відзив на позов, проте ані відзиву, ані доказів сплати боргу відповідач не надав.

Так, враховуючи що відповідачем доказів сплати боргу надано не було, а також враховуючи фактичне визнання ним факту перевезення шляхом часткової оплати його вартості, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 10000,00 грн. обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до частини другої ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (08130, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (43017, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3)

10000,00 грн. (десять тисяч гривень нуль копійок) боргу та

1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 17.11.2015р.

Суддя О.В. Конюх