РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015Справа №910/28190/14

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м.Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», м.Київ,

про стягнення 34 339,41 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Майструк Є.С. - по дов.

від відповідача: не з'явився

Згідно з приписами ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 11.02.2015р. оголошувалась перерва.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», м.Київ звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 34 339,41 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування на підставі договору №156а/13к-02 від 10.04.2013р. добровільного страхування наземного транспорту, внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» перейшло право вимоги до відповідача.

Відповідач у відзиві №11731 від 29.12.2014р. проти задоволення позовних вимог надав заперечення з огляду на те, що страхове відшкодування може бути виплачене тільки з урахуванням зносу транспортного засобу у відповідності до вимог ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Одночасно, на думку вказаного учасника судового процесу, страхове відшкодування повинно було бути виплачено заявником на рахунок вигодонабувача.

У судове засідання 11.11.2015р. відповідач не з'явився, представника не направив, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався. Проте, за висновками суду Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи з огляду на наступне.

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 03056, м.Київ, вул.Борщагівська, буд.145.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу від 06.11.2015р. з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Наразі, конверт з вказаною кореспонденцією повернуто не було. Однак, у відповідності до відомостей з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» ухвалу суду за 06.11.2015р. було вручено адресату 09.11.2015р.

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази отримання вказаним учасником судового процесу судової кореспонденції, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зауважити, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, в тому числі, з ухвалою від 06.11.2015р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень ).

З приводу неявки відповідача в судове засідання та клопотання №7339 від 10.11.2015р. Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відкладення розгляд справи господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У ст.69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Наразі, твердження відповідача про неможливість забезпечення участі у розгляді справи 11.11.2015р. свого повноважного представника господарський суд вважає безпідставними та такими, що не свідчать про наявність достатніх підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст.32 - 34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Проте, відповідачем не представлено до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів неможливості направити у судове засідання іншого представника, окрім, ОСОБА_3, та заміни уповноваженого представника, як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

До того ж, судом прийнято до уваги, що ухвалою від 06.11.2015р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

При цьому, як зазначено вище, господарський суд має право відкласти розгляд справи лише у межах строків, передбачених ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

Суд наголошує, що строк вирішення спору фактично сплив, а отже у суду відсутня можливість відкладення розгляду спору на іншу дату. Суд зауважує, що клопотання про продовження строків розгляду справи у відповідності до ст.69 Господарського процесуального кодексу України учасниками судового процесу не заявлялось.

В процесі розгляду спору було проведено три судові засідання, в жодне з яких представник відповідача не з'явився, з урахуванням чого розгляд справи неодноразово відкладався.

Одночасно, судом прийнято до уваги, що Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» вже було висловлено свою правову позицію по суті спору.

Розгляд справи №910/28190/14 здійснюється з 16.12.2014р., а отже подальше відкладення може призвести до порушення приписів господарського процесуального законодавства України та вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків судового розгляду спору.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, незважаючи на те, що відповідач в процесі розгляду спору 11.11.2015р. не скористався всіма правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з огляду на приписи ст.69 вказаного нормативно-правового акту, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа підлягає розгляду за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України. З наведених підстав клопотання №7339 від 10.11.2015р. Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відкладення розгляду справи було залишено судом без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі представлені учасниками судового процесу документи, господарський суд встановив:

Згідно із ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 10.04.2013р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено договір №156а/13к-02 добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого відповідно до додатку №2 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням, в тому числі, транспортним засобом з наступними характеристиками:

марка/модель: Subaru Legasy,

реєстраційний номер: НОМЕР_1,

номер шасі: НОМЕР_3,

рік випуску: 2011р.

За змістом п.п.7, 20.2.2 договору №156а/13к-02 від 10.04.2013р. страховим ризиком є, в тому числі, збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тобто, будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

У п.10 договору №156а/13к-02 від 10.04.2013р. визначено, що франшиза у разі настання вказаного вище страхового випадку становить 0,5% від страхової суми.

Страхова сума складає 239 400 грн. (п.8 договору №156а/13к-02 від 10.04.2013р.).

Пунктом 14 договору №156а/13к-02 від 10.04.2013р. передбачено, що останній закінчує свою дію 09.04.2015р.

Відповідно до п.4 вказаного правочину передбачено, що вигодонабувачем є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Територією дії договору №156а/13к-02 від 10.04.2013р. згідно п.13 є Україна, республіка Грузія, країни СНД, Європа.

Виходячи зі змісту довідки №9317217 про дорожньо-транспортну пригоду, 10.12.2013р. о 13 годині 50 хвилин у Голосіївському районі міста Києва по вул.Бабнова/Козацька відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1. Subaru Legasy, державний номер НОМЕР_1, що належав ОСОБА_2, яка і здійснювала керування транспортним засобом, 2. Fiat Добло, державний номер НОМЕР_2, що належав ОСОБА_5, який і керував автомобілем.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 вказаного нормативно-правового акту встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За умовами п.25.1 договору №156а/13-к-02 від 10.04.2013р. страхове відшкодування сплачується страховиком на підставі письмової заяви страхувальника (його правонаступника, банку) і страхового акту, який складається страховиком.

При пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторис збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком на базі станції технічного обслуговування на підставі рахунків станції технічного обслуговування (п.25.10 договору №156а/13-к-02 від 10.04.2013р.).

У п.15 договору №156а/13-к-02 від 10.04.2013р. зазначено, що відновлення транспортного засобу здійснюється на базі станції технічного обслуговування на вибір страховика.

У вказаному вище випадку до розміру страхового відшкодування у відповідності до п.25.11.2 договору №156а/13к-02 від 10.04.2013р. включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається, виключно, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі станції технічного обслуговування на вибір страховика. При цьому, страховик гарантує якість ремонту на обраній станції технічного обслуговування.

Як свідчать матеріали справи, 11.12.2013р. ОСОБА_2 звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та з заявою про виплату страхового відшкодування. У вказаній заяві страхувальник просив перерахувати страхове відшкодування на рахунок станції технічного обслуговування - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський».

11.12.2013р. представниками заявника було проведено огляд транспортного засобу Subaru Legasy, державний номер НОМЕР_1, під час якого встановлено, що в результаті настання 10.12.2013р. дорожньо-транспортної пригоди, вказаному автомобілю завдано наступні пошкодження: бампер задній, ліхтар лівий, крило заднє, двері задні, подовжувач крила, панель задня, лонжерон задній, кришка багажного відсіку, направляюча бамперу, тощо. За наслідками проведення огляду колісного транспортного засобу складено акт б/н від 11.12.2013р. огляду транспортного засобу (дефектна відомість).

Відповідно до рахунку-фактури №СЧ-0015671 від 16.12.2013р., виставленого станцією технічного обслуговування - Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Subaru Legasy, державний номер НОМЕР_1 становила 36 536,41 грн.

16.12.2013р. представниками Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» було проведено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт №1.001.13.1887/VESKO44269 від 17.12.2013р., відповідно до змісту якого страховиком прийнято рішення про виплату страховику на підставі договору №156а/13к-02 від 10.04.2013р. страхового відшкодування в розмірі 35 399,41 грн. за наслідками настання 10.12.2013р. страхового випадку.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №78735 від 18.12.2013р., яке скріплене печаткою банку про проведення грошового переказу, вбачається, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» було виплачено страхове відшкодування ОСОБА_2 шляхом перерахування грошових коштів на рахунок станції технічного обслуговування - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський».

Наразі, твердження відповідача про необґрунтованість перерахування суми страхового відшкодування на рахунок станції технічного обслуговування, а не вигодонабувача, є безпідставними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

Зокрема, зі змісту п.2.2.5.1 договору №2 від 24.01.2007р. (в редакції додаткової угоди №16 від 01.07.2009р.) про співробітництво, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», вбачається, що за договорами добровільного страхування наземного транспорту у випадку, якщо сума страхового відшкодування менше або дорівнює 30% від страхової суми по відповідному транспортному засобу, страховик може виплачувати страхове відшкодування в порядку та терміни, що визначені договором страхування, на рахунок станції технічного обслуговування для здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу.

Як вказувалось вище, умовами договору №156а/13к-02 від 10.04.2013р. визначено, що страхова сума становить 239 400 грн., тобто, сума страхового відшкодування в розмірі 35 399,41 грн. не перевищує 30% страхової суми, а отже, правомірно перерахована страховиком на рахунок станції технічного обслуговування.

За таких обставин, господарським судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» було належним чином виконано свій обов'язок з виплати страхового відшкодування за договором №156а/13к-02 від 10.04.2013р. добровільного страхування наземного транспорту.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги.

Таким чином, на підставі наведених норм цивільного законодавства та встановлених судом обставин, господарський суд дійшов висновку, що у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» виникло право вимагати суму страхового відшкодування в особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови від 08.01.2014р. Голосіївського районного суду міста Києва по справі №752/22286/13-п, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 10.12.2013р. о 13 годині 50 хвилин у Голосіївському районі міста Києва по вул.Бабнова/Козацька за участю транспортних засобів 1. Subaru Legasy, державний номер НОМЕР_1 та 2. Fiat Добло, державний номер НОМЕР_2, визнано ОСОБА_5.

Доказів оскарження та скасування у передбаченому чинним законодавством України порядку наведеного судового акту матеріали справи не містять.

За приписами ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

З довідки №9317217 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що цивільно-правову відповідальність власника/водія транспортного засобу Fiat Добло, державний номер НОМЕР_2 застраховано Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» за полісом №АС0440554.

Статтею ст.11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до п.1.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, база даних Моторного транспортного страхового бюро України - це єдина централізована база даних Моторного транспортного страхового бюро України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.5.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, інформація, отримана з бази даних Моторного транспортного страхового бюро України, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов'язкового страхування.

З наявної в матеріалах справи довідки №7/2-28/36314 від 08.12.2014р. Моторного транспортного страхового бюро України вбачається, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 10.12.2013р., цивільно-правову відповідальність власника/водія транспортного Fiat Добло, державний номер НОМЕР_2 застраховано Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» за полісом №АС0440554.

Одночасно, на виконання вимог суду Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» було представлено до матеріалів справи поліс №АС0440554, яким на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідачем було застраховано цивільно-правову відповідальність винної особи. У вказаному полісі визначено, що ліміт відповідальності страховика по майну складає 50 000 грн., а франшиза становить 1000 грн.

Враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи довідка №9317217 про дорожньо-транспортну пригоду, довідка №7/2-28/36314 від 08.12.2014р. Моторного транспортного страхового бюро України та поліс №АС0440554 у їх сукупності є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу Fiat Добло, державний номер НОМЕР_2 саме відповідачем.

Таким чином, за висновками суду, звернення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» є обґрунтованим.

Як вказувалось вище, відповідачем у відзиві №11731 від 29.12.2014р. проти задоволення позовних вимог було висловлено заперечення з огляду на те, що страхове відшкодування може бути виплачене тільки з урахуванням зносу транспортного засобу у відповідності до вимог ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Господарський суд зазначає, що порядок визначення вказаного коефіцієнту визначається у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яку затверджено Наказом №142/5/2092 від 24.11.2003р. Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України.

Відповідно до п.7.38 зазначеного нормативно-правового акту значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів; 3 роки - для вантажних колісних транспортних засобів, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних колісних транспортних засобів, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо колісний транспортний засіб експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо колісний транспортний засіб експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 (автомобіль легковий, експлуатувався в режимі таксі, що передбачає надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку).

Як вказувалось вище, на підставі договору №156а/13к-02 від 10.04.2013р. було застраховано майнові інтереси власника транспортного засобу 2011р. випуску, а отже станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди та визначення розміру шкоди, вказаному транспортному засобу не було і 3 років, що фактично свідчить про нульовий розмір коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів того, що автомобіль Subaru Legasy, державний номер НОМЕР_1 експлуатувався в умовах, які виключають можливість застосування приписів п.3.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (зокрема, використання транспортного засобу в якості таксі, наявність корозійних руйнувань або деформацій), та документів, що вказували б на невірне визначення позивачем розміру завданої під час дорожньо-транспортної пригоди 10.12.2013р. шкоди, відповідачем до матеріалів справи не представлено.

Одночасно, з огляду на наявність між сторонами спору щодо обґрунтованості визначеного позивачем розміру страхового відшкодування, ухвалою від 11.02.2015р. було призначено по справі судову експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Статтею 41 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Ухвалою від 11.02.2015р. на вирішення судового експерта поставлено такі запитання: Які пошкодження були завдані транспортному засобу Subaru Legacy, державний номер НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 10.12.2013р.? Який розмір матеріальної шкоди було завдано власнику транспортного засобу Subaru Legacy, державний номер НОМЕР_1 внаслідок пошкодження вказаного автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 10.12.2013р.? Яка вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Subaru Legacy, державний номер НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 10.12.2013р.? Відповідь на питання визначити окремо без урахування коефіцієнту фізичного зносу, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу досліджуваного транспортного засобу, а також без урахування податку на додану вартість та з його врахуванням.

За результатами проведення судової експертизи, судовим експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Є.І.Горішнім було складено висновок №15/15-125 від 23.10.2015р.

У висновку №15/15-125 від 23.10.2015р. судовим експертом встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Subaru Legasy, державний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась 10.12.2013р., без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 36 765,13 грн. При цьому, суд приймає до уваги саме розмір шкоди, визначений експертом без урахування коефіцієнту фізичного зносу з огляду на те, що урахування такого коефіцієнту не передбачено умовами договору №156а/13-к-02 від 10.04.2013р. та який у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яку затверджено Наказом №142/5/2092 від 24.11.2003р. Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України, у випадку, якщо транспортному засобу менш, як три роки, дорівнює нулю.

За змістом ст.42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обгрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок подається господарському суду в письмовій формі і копія його надсилається сторонам.

У п.18 Постанови №4 від 23.03.2012р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» викладено правову позицію про те, що у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства при проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи.

Дослідивши наявний у матеріалах справи висновок судової експертизи, складений судовим експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Є.І.Горішнім, суд знаходить його таким, що не викликає сумнівів у його правильності, не містить розбіжностей і відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі, стосовно критеріїв повноти, ясності, обґрунтованості.

Проте, суд вважає за необхідне зауважити, що у відповідності до приписів ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Наразі, суд зазначає, що фактично висновком судового експерта не було встановлено необґрунтованості на дату проведення виплат суми страхового відшкодування, що була визначена позивачем з урахуванням всіх умов договору №156а/13-к-02 від 10.04.2013р. добровільного страхування наземного транспорту.

Одночасно, суд не погоджується з позицією відповідача відносно того, що останнім повинно бути сплачено страхове з урахуванням приписів ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом також зазначалось, що ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Одночасно, нормами вказаних нормативно-правових актів не передбачено обов'язку страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу лише на підставі оцінки чи у інший спосіб, окрім того, що передбачений договором.

Суд зауважує, що з системного аналізу наведених норм вбачається, що під належним чином оціненою шкодою розуміється шкода, оцінена насамперед страховою кампанією. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 17.02.2015р. Вищого господарського суду України по справі №922/3853/14.

До того ж, суд звертає увагу відповідача на те, що норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до правовідносин, які виникли між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_2, як страхувальником, не застосовуються, а отже, ніяким чином не можуть впливати на порядок визначення заявником суми страхового відшкодування, що підлягає сплаті за наслідками настання певного страхового випадку. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 14.09.2015р. Вищого господарського суду України по справі №910/7462/15-г.

Як вказувалось, позивачем було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування у відповідності до умов укладеного між ним та страхувальником договору №156а/13-к-02 від 10.04.2013р., а саме на підставі рахунку станції технічного обслуговування, що здійснювала ремонт транспортного засобу.

За висновками суду, у даному випадку до позивача перейшло право вимоги до відповідача саме в межах фактичних витрат сумі 35 339,41 грн. Аналогічну правову позицію стосовно визначення обсягів права вимоги, яке переходить до страховика, який виплатив страхове відшкодування, до особи, що відповідальна за спричинення збитків, наведено у постановах від 15.04.2015р. Верховного Суду України по справі №3-50гс15, від 30.06.2015р. та від 14.09.2015р. Вищого господарського суду України по справах №910/27368/14 і №910/7462/15-г.

При цьому, слід наголосити, що за приписами ст.11128 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд зазначає, що у даному випадку звернення з позовом про стягнення суми страхового відшкодування, виходячи з фактичної вартості відновлювального ремонту та сплаченої суми страхового відшкодування страхувальнику, є обґрунтованим та правомірним.

Одночасно, судом прийнято до уваги, що при розрахунку суми страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача та зверненні до суду з розглядуваним позовом заявником було враховано суму франшизи, яка визначена полісом №АС0440554 Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на рівні 1000 грн.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування в сумі 34 339,41 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті судом до уваги під час вирішення спору по суті як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно з приписами ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача. Одночасно, витрати на проведення судової експертизи в сумі 1015,20 грн. також залишаються за Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м.Київ до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 34 339,41 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, м.Київ, вул.Борщагівська, буд.145, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м.Київ, Подільський район, вул.Іллінська, буд.8, ) страхове відшкодування в сумі 34 339,41 грн. та судовий збір в розмірі 1827 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 11.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 12.11.2015р.

Суддя М.О.Любченко