РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2015Справа №910/13358/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР ПАКУВАННЯ ТА ДИЗАЙНУ"

Про стягнення 4 254 743,74 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Ряба В.В. - представник

Від відповідача не з?явився

Суть спору:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2015 у справі № 910/13358/15 позовна заява і додані до неї документи були повернуті позивачу без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015 у справі № 910/13358/15 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу господарського суду міста Києва від 27.05.2015 у справі № 910/13358/15 задоволено. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.05.2015 у справі № 910/13358/15 скасовано.

Ухвалою від 03.08.2015 суддя Прокопенко Л.В. прийняла справу до свого провадження та призначила до розгляду на 29.09.2015.

24.09.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові матеріали по справі.

В судове засідання 29.09.2015 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги.

В судове засідання 29.09.2015 представник відповідача не з?явився, вимоги ухвали суду від 03.08.2015 не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 29.09.2015 відкладено розгляд справи на 16.10.2015.

В судове засідання 16.10.2015 представник позивача з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 16.10.2015 представник відповідача повторно не з'явився, вмотиіоівних заяв та клопотань до суду не надав.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.10.2015 відповідно до ст. 85 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр пакування та дизайну» укладено Генеральну кредитну угоду № 88114N1 від 18.02.2014.

Відповідно до умов Генеральної угоди Банк здійснює з Позичальником кредитні операції шляхом укладення відповідних кредитних договорів в межах ліміту заборгованості, встановленого у розмірі 2 300 000,00 грн., терміном користування до 17.02.2021 на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, укладених в рамках Генеральної угоди (п. 2.1, п. 2.2. п. 2.4 ст. 2 Генеральної угоди).

Відповідно до положень Генеральної угоди Позичальник зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі погашати Банку заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі, визначені умовами відповідних договорів (п. 4.1, п. 4.2, п.7.2 Генеральної угоди).

На виконання Генеральної угоди між банком та Позичальником були укладені Кредитні договори:

1. Кредитний договір № 88114К2 від 18.02.2014. (кредитний договір 1)

2. Кредитний договір № 88114К3 від 18.02.2014 (кредитний договір 2)

На виконання п. 2.3, п. 2.4 Кредитного договору-1 Банк надав Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії з лімітом у розмірі 1 840 000,00 грн., з кінцевим терміном погашення - 17.02.2015, зі сплатою процентів за користування Кредитом-1 у розмірі, визначеному умовами Кредитного договору-1, а також зі сплатою відповідних комісій в розмірах та на умовах, визначених відповідним кредитним договором.

Відповідно до умов Кредитного договору-1 Позичальник взяв на себе зобов'язання погасити Кредит-1, сплачувати проценти за користування Кредитом-1, обумовлені комісії за Кредитним договором-1, а також виконувати інші зобов'язання за вказаним кредитним договором (ст. 6 Кредитного договору-1).

На виконання п. 2.3, п. 2.4 Кредитного договору-2 Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 460 000,00 грн., з терміном погашення Кредиту-2 - 15.02.2019, зі сплатою процентів за користування Кредитом-2 у розмірі, визначеному умовами Кредитного договору-2, а також зі сплатою відповідних комісій в розмірах та на умовах, визначених відповідним кредитним договором.

Відповідно до умов Кредитного договору-2 Позичальник взяв на себе зобов'язання погасити Кредит-2, сплачувати проценти за користування Кредитом-2, відповідні комісії за Кредитним договором-2, а також виконувати інші зобов'язання за відповідним кредитним договором (ст. 6 Кредитного договору-2).

Позивач зазначає, що всупереч взятих на себе зобов'язань, у тому числі, щодо необхідності повернення Кредиту-1 не пізніше відповідного кінцевого терміну, обумовленого положеннями Кредитного договорору-1, Позичальником не було погашено у встановлений строк відповідну заборгованість за Кредитом-1.

Крім того, з огляду на неналежне виконання Позичальником відповідних зобов'язань за Кредитним договором-2, зокрема, в частині своєчасного повернення Кредиту-2 та сплати процентів за його користування (обумовлених положеннями ст. 6 Кредитного договору-2), 24.11.2014 Банком було реалізовано право вимоги дострокового погашення відповідної кредитної заборгованості, передбачене положеннями п.п. 9.2.6 п. 9.2 ст. 9 Кредитного договору-2, згідно з якими Позичальник зобов'язався здійснити повне погашення заборгованості за Кредитним договором-2, протягом 10-ти банківських днів з дня відправлення Банком Позичальнику відповідної вимоги. Зазначена вимога була залишена Позичальником без відповіді та без задоволення.

Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач свої зобов'язання по погашенню кредиту не виконав, грошові кошти згідно умов договору не виплатив.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статями 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем порушені договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредитних коштів, у зв'язку із чим, у відповідача виникла заборгованість за кредитом яка підлягає стягненню з останнього.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Відповідно до положень п.10.2 Кредитних договорів у разі порушення Позичальником будь-яких грошових зобов'язань за Кредитними договорами, Позичальник сплачує Банку пеню за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати. Пеня нараховується у гривнях на своєчасно непогашений Кредит/частину Кредиту, виходячи із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати, наступної за відповідною датою платежів за Кредитом і до дати фактичного погашення Кредиту/частини Кредиту у розмірі фактичної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи приписи вище зазначених норм, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору в зв'язку із чим підлягають задоволенню вимоги позивача відносно стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 2292350грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі - 547021,31 грн., заборгованість за комісіями в розмірі 28861,29 грн., пеню в розмірі 358510,38 грн., 3% річних в розмов 30 372,48 грн., інфляційних втрат в розмірі 686 898,28 грн., заборгованість за штрафними санкціями в розмірі 310 720,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр пакування та дизайну" (99029, м. Севастополь, вул. Шабаліна, буд. 29, ідентифікаційний код 03746852) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Горького, 127, ідентифікаційний код 00032112) заборгованість в розмірі 4 254 743 (чотири мільйони двісті п'ятдесят чотири тисячі сімсот сорок три) грн. 74 коп., судовий збір в розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 19.10.2015.

Суддя Л.В. Прокопенко