ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року Справа № 911/2129/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Гольцової Л.А., Козир Т.П.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна"
на ухвалу та постановуГосподарського суду Київської області від 29.07.2015 Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015
за скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна"
надії та постанову Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції
у справі№ 911/2129/14 Господарського суду Київської області
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна"
треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача1. Відкрите акціонерне товариство імені Васильєва 2. ОСОБА_5 3. ОСОБА_6
прозобов'язання передати предмет лізингу
за участю представників сторін:

позивача: не з'явилися

відповідача: Пілягін О.В., дов. від 05.01.2015 б/н

третьої особи-1: не з'явилися

третьої особи-2: не з'явилися

третьої особи-3: не з'явилися

ВДВС: Ільницький І.В., дов. від 17.06.2015 б/н

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна" про зобов'язання передати предмет лізингу.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.08.2014 у справі № 911/2129/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2015, позов задоволено повністю; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна" виконати обов'язок лізингодавця за фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000, укладеним між Відкритим акціонерним товариством імені Васильєва та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, та передати Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 предмет лізингу згідно фінансово-лізингового договору від 25.02.2000, укладеного між Відкритим акціонерним товариством імені Васильєва та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, а саме: будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506,1 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

17.07.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна" звернулось до Господарського суду Київської області із скаргою на дії державного виконавця щодо накладеного арешту на майно та оголошення заборони його відчуження, у якій боржник просив суд:

визнати дії державного виконавця ВДВС Вишгородського РУЮ Ільницького І.В. по накладенню арешту на все майно, що належить ТОВ "Гіалайн-Україна" у межах суми звернення стягнення 1460,00 грн. неправомірними;

визнати дії державного виконавця ВДВС Вишгородського РУЮ Ільницького І.В. по оголошенню заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить ТОВ "Гіалайн-Україна" лише у межах суми боргу неправомірними;

скасувати Постанову від 17.06.2015 ВП № 45769594 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.07.2015 у справі № 911/2129/14 (суддя Бацуца В.М.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів Авдеєва П.В., Яковлєва М.Л.), у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 29.07.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 у справі № 911/2129/14, прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу ТОВ "Гіалайн-Україна" б/н від 16.07.2015 на дії державного виконавця по накладенню арешту на майно та оголошення заборони його відчуження ВП № 45769594 у повному обсязі.

Доводи касаційної скарги обґрунтовані порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, оскільки, на думку скаржника, нормами ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено право державного виконавця накладати арешт на майно та оголошувати заборону на його відчуження при виконанні виконавчих документів про зобов'язання вчинити дії.

10.11.2015 до Вищого господарського суду України надійшло клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна", в якому відповідач просить відкласти розгляд справи у зв'язку із неможливістю явки представника відповідача.

З огляду на визначені у ГПК повноваження Вищого господарського суду України як касаційної інстанції, враховуючи те, що у судове засідання касаційної інстанції з'явився уповноважений представник скаржника, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданого клопотання про відкладення розгляду касаційної скарги.

Сторони згідно з приписами статті 1114 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак позивач та треті особи не скористалися передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій і вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Київської області від 29.08.2014 у справі № 911/2129/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2015, зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна" виконати обов'язок лізингодавця за фінансово-лізинговим Договором від 25.02.2000, укладеним між ВАТ імені Васильєва та ФОП ОСОБА_4, та передати ФОП ОСОБА_4 предмет лізингу згідно фінансово-лізингового Договору від 25.02.2000, укладеного між ВАТ імені Васильєва та ФОП ОСОБА_4, а саме: будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1

04.12.2014 на виконання рішення Господарського суду Київської області від 29.08.2014 у справі № 911/2129/14 було видано відповідні накази про примусове виконання судового рішення.

Постановою Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського РУЮ від 10.12.2014 відкрито виконавче провадження ВП № 45769594 з примусового виконання наказу № 911/2129/14, виданого Господарським судом Київської області 04.12.2014, боржнику - ТОВ "Гіалайн-Україна" встановлено семиденний строк для добровільного виконання рішення суду.

Постановою Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 11.02.2015 про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника - ТОВ "Гіалайн-Україна" штраф у розмірі 680,00 грн.

Постановою Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 12.02.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору постановлено стягнути з боржника - ТОВ "Гіалайн-Україна" виконавчий збір у розмірі 1360,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.04.2015 відмовлено у задоволенні скарги ТОВ "Гіалайн-Україна" на дії Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції по стягненню виконавчого збору у розмірі 1360,00 грн. у виконавчому провадженні ВП № 45769594.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.04.2015 відмовлено у задоволенні скарги ТОВ "Гіалайн-Україна" на дії Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції щодо накладення штрафу у розмірі 680,00 грн. за постановою від 11.02.2015 у виконавчому провадженні ВП № 45769594.

Постановою Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського РУЮ від 20.05.2015 про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника - ТОВ "Гіалайн-Україна" штраф у розмірі 1360,00 грн.

Як встановлено судами попередніх інстанції, відповідач (боржник) станом на 17.06.2015 самостійно та добровільно не виконав постанову від 20.05.2015 про накладення штрафу у розмірі 1360,00 грн., а також не відшкодував витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у розмірі 100,00 грн., стягнуті постановою від 12.06.2015.

У зв'язку із невиконанням боржником постанови від 20.05.2015 про накладення штрафу та постанови від 12.06.2015 про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, постановою Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського РУЮ від 17.06.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ТОВ "Гіалайн-Україна" у межах суми звернення стягнення - 1460,00 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику лише межах суми боргу - 1460,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою державного виконавця, відповідач звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати дії державного виконавця ВДВС Вишгородського РУЮ Ільницького І.В. по накладенню арешту на все майно, що належить ТОВ "Гіалайн-Україна", та оголошенню заборони здійснювати відчуження будь-якого майна у межах суми звернення стягнення 1460,00 грн. неправомірними та скасувати постанову від 17.06.2015 ВП № 45769594 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в обґрунтування якої посилається на те, що нормами ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено право державного виконавця накладати арешт на майно та оголошувати заборону на його відчуження при виконанні виконавчих документів про зобов'язання вчинити дії.

Згідно із ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Як передбачено п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Відповідно до п. 8.8. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, при виконанні рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, у разі якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати на організацію та проведення виконавчих дій та накладені на нього штрафи у передбачених законом випадках, державний виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати на організацію та проведення виконавчих дій та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. Після завершення виконавчого провадження з виконання рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, якщо виконавчий збір, витрати на організацію та проведення виконавчих дій, штрафи не стягнуто, державний виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом, шляхом звернення стягнення на кошти та інше належне боржнику майно.

Враховуючи наведені приписи законодавства, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що примусове стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій та накладених на боржника штрафи здійснюється без виділення і відкриття окремого виконавчого провадження в межах даного виконавчого провадження аж до моменту його завершення.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Керуючись вищенаведеними приписами законодавства та встановивши, що відповідач самостійно та добровільно не виконав постанову державного виконавця від 20.05.2015 про накладення штрафу та постанову від 12.06.2015 про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що державним виконавцем в межах передбачених законом повноважень правомірно винесена постанова від 17.06.2015 ВП № 45769594 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Матеріали справи свідчать про те, що господарськими судами попередніх інстанцій в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції лише перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Оцінка та перевірка обставин справи і доказів не віднесена до повноважень касаційної інстанції.

Викладені у касаційній скарзі доводи скаржника були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанції, цим доводам була надана належна правова оцінка і вони обґрунтовано спростовані місцевим та апеляційним господарськими судами з огляду на встановлені ними фактичні обставини справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування місцевим та апеляційним господарськими судами норм законодавства при прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для їх зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 29.07.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 у справі № 911/2129/14 залишити без змін.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: Л. Гольцова

Т. Козир