КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2015 р. Справа№ 911/1498/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача - 1: не з'явились

від відповідача - 2: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на рішення Господарського суду Київської області від 16.06.2015р.

у справі № 911/1498/15 (суддя Черногуз А.Ф.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Компанія «Ніко-Тайс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«ПК Трейдсервісгруп» (відповідач-1)

Фермерського господарства «Вікторія» (відповідач-2)

про стягнення суми

В судовому засіданні 28.10.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія «Ніко-Тайс» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (відповідач-1) та Фермерського господарства «Вікторія» (відповідач-2) про стягнення суми.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що за угодою № 15-11/12-130 від 15.11.2012р. про заміну кредитора у зобов'язанні до нього перейшло право вимоги до відповідача-2 щодо сплати заборгованості, пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних, інфляційних втрат, відсотків за користування товарним кредитом та штрафу, набутих первісним кредитором на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК260311/1 від 26.03.2011р., укладеного між ТОВ «Корпорація «Агросинтез» та ФГ «Вікторія». При цьому позивач зазначав, що з метою забезпечення виконання відповідачем-2 грошового зобов'язання щодо сплати відсотків за користування товарним кредитом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» було укладено договір поруки № 07-04-2014-106 від 07.04.2014р., відповідно до умов якого відповідач-1 поручається перед позивачем за виконання зобов'язань відповідачем-2 в частині сплати відсотків за користування товарним кредитом в сумі 2 000, 00 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої останній просив суд стягнути солідарно з відповідачів 1 та 2 відсотки за користування товарним кредитом в розмірі 369, 60 грн., стягнути з відповідача-2 штраф в розмірі 336, 18 грн., 775, 44 грн. пені, 627, 55 грн. інфляційних втрат, 6 903, 01 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 110, 88 грн. 3% річних. Вказана заява прийнята місцевим господарським судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.06.2015р. у справі №911/1498/15 позов задоволено частково.

Солідарно стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» та Фермерського господарства «Вікторія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 369,60 грн. відсотків за користування товарним кредитом.

Стягнуто з Фермерського господарства «Вікторія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 336,18 грн. штрафу, 775,44 грн. пені, 627,55 грн. втрат від інфляції та 110,88 грн. 3% річних.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 913,50 грн. судового збору.

Стягнуто з Фермерського господарства «Вікторія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 913,50 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення змінити та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, зокрема, на думку апелянта, місцевим господарським судом не взято до уваги те, що за умовами п. 8.5. договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК260311/1 від 26.03.2011р. сторони домовилися про конкретний розмір процентів за користування чужими коштами в розумінні ст. 536 Цивільного кодексу України, за виключенням того, що даний розмір процентів є не чітко зазначеним, а їх розмір вираховується за наведеною в договорі формулою.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 08.09.2015р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Самсіна Р.І. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 28.10.2015р.

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції 28.10.2015р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явились, причини неявки суду не повідомили у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.03.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» (постачальник за договором) та Фермерським господарством «Вікторія» (відповідач-2, покупець за договором) укладено договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК260311/1, відповідно до п. 1.1. якого у строки, зумовлені договором, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця насіннєвий матеріал та хімічні засоби захисту рослин, а покупець зобов'язується прийняти товар для власних потреб, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій).

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що покупець зобов'язується оплатити продавцю товар у строки та в розмірах, що вказані у специфікаціях.

Даний договір, згідно п. 9.1., набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом року з моменту укладання. Закінчення строку дії договору не звільніє покупця від виконання тих грошових зобов'язань, які залишились невиконаними ним.

Відповідно до погоджених сторонами договору специфікацій №1 від 26.03.2011р., № 2 від 18.04.2011р., № 3 від 18.04.2011р. та № 4 від 05.05.2011р., остаточна оплата вартості отриманого Фермерським господарством «Вікторія» товару - не пізніше 01.10.2011р.

На виконання умов договору поставки №ТК260311/1 від 26.03.2011р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» поставило, а Фермерське господарство «Вікторія» прийняло товар на загальну суму 175 041, 49 грн., що підтверджується видатковими накладними №А-00003636 від 22.04.2011р., №А-00003638 від 22.04.2011р., №А-00003637 від 22.04.2011р., №А-00003715 від 28.04.2011р. та №А-00003909 від 11.05.2011р., підписаними уповноваженими представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень.

Однак, свої зобов`язання щодо оплати поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» товару у встановлений специфікаціями строк - не пізніше 01.10.2011р., Фермерське господарство «Вікторія» виконало лише частково, здійснивши оплату отриманого товару в розмірі 73 337, 27 грн., у зв'язку з чим станом на 01.10.2011р. за Фермерським господарством «Вікторія» утворилась заборгованість в розмірі 101 704, 22 грн. Остаточний розрахунок за поставлений товар відповідач-2 здійснив лише 11.01.2012р., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 11.01.2012р. на суму 107 000, 00 грн.

Таким чином, Фермерське господарство «Вікторія» виконало свої грошові зобов'язання згідно договору №ТК260311/1 від 26.03.2011р. в повному обсязі лише 11.01.2012р., а не до 01.10.2011р., як передбачено умовами специфікацій.

З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» (первісний кредитор за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (позивач, новий кредитор за договором) укладено угоду про заміну кредитора у зобов'язанні №15-11/12-130, відповідно до пункту 1.1. якої (в редакції додаткової угоди № 5 від 01.04.2014р.) первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання Фермерським господарством «Вікторія» (), що іменується надалі боржник, зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних, інфляційних втрат, відсотків за користування товарним кредитом та штрафу, набутих первісним кредитором на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК260311/1 від 26.03.2011р., у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням відповідачем-2 грошового зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК260311/1 від 26.03.2011р.

Відповідно до п. 1.2 угоди (в редакції додаткових угод № 5 від 01.04.2014р.) новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних, інфляційних втрат, відсотків за користування товарним кредитом та штрафу, за весь період існування основної заборгованості (прострочення виконання боржником грошового зобов'язання) згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК260311/1 від 26.03.2011р.

Згідно п. 4.3. угоди первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про уступку права вимоги за цією угодою.

Ця угода, згідно п. 6.1., набуває чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цією угодою.

Згідно ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами ст. 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до акту прийому-передачі документів від 15.11.2012р. до угоди про заміну кредитора у зобов'язанні №15-11/12-130 Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» передало, а позивач прийняв: Договір поставки на умовах товарного кредиту за № ТК260311/1 від 26.03.2011р., видаткові накладні: № А-00003636 від 22.04.2011р., № А-00003638 від 22.04.2011р., № А-00003637 від 22.04.2011р., № А-00003715 від 28.04.2011р., № А-00003909 від 11.05.2011р., довіреності суворої форми звітності серії ЯПК № 410466 від 22.04.2011р., серії ЯПК № 410493 від 09.05.2011р. та банківські виписки від 19.04.2011р., від 13.05.2011р., від 28.11.2011р. та від 11.01.2012 року.

Листом від 15.11.2012р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» повідомило відповідача-2 про відступлення позивачу права вимоги. Однак, як зазначає позивач, зазначене повідомлення залишене відповідачем-2 без відповіді та задоволення.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор передав новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, та згідно ч. 2 ст. 518 Цивільного кодексу України боржник був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні.

Вказані обставини були встановлені в рішенні Господарського суду Київської області від 24.06.2014р. у справі № 911/1481/14, яке було прийнято за результатом розгляду справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та Фермерського господарства «Вікторія» про стягнення 13 745, 48 грн., та має преюдиційне значення для даної справи в порядку ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.06.2014р. у справі № 911/1481/14 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та Фермерського господарства «Вікторія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 1 028, 47 грн. 3% річних, 136,70 грн. витрат по сплаті судового збору та 74,82 грн. витрат на послуги адвоката. Стягнуто з Фермерського господарства «Вікторія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 973,70 грн. пені, 103,71 грн. інфляційних витрат, 11 639, 60 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 1 690, 29 грн. витрат по сплаті судового збору та 925,17 грн. витрат на послуги адвоката.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до «ПК Трейдсервісгруп» та Фермерського господарства «Вікторія», в якому просило суд солідарно стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 3 000,00 грн. пені та стягнути з відповідача-2 1362,14 грн. пені, 305,12 грн. інфляційних втрат, 30 511, 27 грн. штрафу та 51 360, 64 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, за результатами розгляду якого прийнято рішення від 21.08.2014р. у справі №911/2974/13, яким позов задоволено частково, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та Фермерського господарства «Вікторія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 1 209, 30 грн. пені, 34,93 грн. витрат з оплати послуг адвоката та 25,53 грн. судового збору, стягнуто з Фермерського господарства «Вікторія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 12 204, 51 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 305,12 грн. інфляційних втрат, 361,39 грн. витрат з оплати послуг адвоката та 264,10 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду Київської області від 02.12.2014р. у справі № 911/4113/14, яке було прийнято за результатом розгляду позову ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та Фермерського господарства «Вікторія» про стягнення 1 120, 62 грн. дооцінки вартості товару та курсової різниці, позов задоволено повністю.

При розгляді вказаної справи судом було встановлено наступне.

Пунктом 6.5. договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК260311/1 від 26.03.2011р. сторони погодили, що у зв'язку з тим, що товар буде оплачуватися покупцем не в момент укладення договору, то всі платежі, що передбачені договором, підлягають індексації, а покупець зобов'язується сплатити постачальнику проіндексовані суми відповідних платежів у строки, встановлені договором. Проіндексована сума платежу визначається таким чином: ПСП = (К2/К1) х СП, де ПСП - проіндексована сума платежу, яка підлягає сплаті покупцем постачальнику, СП - сума платежу за договором, К2 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату здійснення платежу за договором, К1 - курс гривні до долару США, що встановлений НБУ на дату укладання договору.

При зверненні постачальника до суду із позовною заявою про стягнення з покупця заборгованості за цим договором, сума заборгованості (основного боргу) покупця перед постачальником, визначається таким чином: СЗ = (К2/К1) х СПП, де СЗ - сума заборгованості (основного боргу) покупця перед постачальником, СПП - сума всіх прострочених платежів, К2 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату складання позовної заяви, К1 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату укладання договору.

Якщо на якусь дату показник К2 буде меншим від курсу купівлі долару США за гривні на міжбанківському валютному ринку, встановлений ЗАО «Перший Український Міжнародний Банк» на цю ж дату, то сторони для показника К2 замість офіційного курсу гривні до долару США використовують курс купівлі долару США за гривні на міжбанківському валютному ринку, встановлений ЗАО «Перший Український Міжнародний Банк» на цю ж дату.

Судом встановлено, що офіційний курс долара США на момент здійснення відповідачем-2 розрахунку за отриманий товар становив: 19 квітня 2011р. - 7,97 грн./дол. США, 13 травня 2011р. - 7,98 грн./дол. США та 11 січня 2012р. - 8,04 грн./дол. США.

Таким чином, враховуючи те, що офіційний курс долара США по відношенню до гривні на дати оплати відповідачем-2 отриманого товару був вищим, ніж офіційний курс долара США на дати підписання договорів, то відповідно до пункту 6.5 договору відповідач-2 повинен був скоригувати ціну за товар, що підлягала сплаті, пропорційно зміні офіційного курсу долару США до гривні на дату оплати товару.

Однак, Фермерське господарство «Вікторія» в порушення взятих на себе зобов'язань, не здійснило коригування ціни товару та не сплатило ТОВ «Корпорація «Агросинтез» курсової різниці згідно договору №ТК260311/1 від 26.03.2011р. у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 1 120,62 грн.

Так, рішенням Господарського суду Київської області 02.12.2014р. у справі № 911/4113/14 позовні вимоги ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та Фермерського господарства «Вікторія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 100, 00 грн. заборгованості, 500, 00 грн. витрат на послуги адвоката та 1 827, 00 грн. судового збору. Стягнуто з Фермерського господарства «Вікторія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 1 020, 62 грн. заборгованості.

Судом встановлено, що 07.04.2014р. Товариством з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (відповідач-1, поручителем за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (позивач, кредитор за договором) укладено договір поруки №07-04-2014-106, відповідно до п. 1.1. якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку Фермерським господарством «Вікторія» () (наділі іменується боржник) щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру відсотків за користування товарним кредитом у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки та угоди, передбаченими ст. 2 цього договору (надалі іменується основний договір).

Пунктом 2.1. договору поруки сторони погодили, що під основним договором в цьому договорі розуміють угоду №15-11/12-130 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 11 листопада 2012р., укладену згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК 260311/1 від 26.03.2011р.

Відповідно до п. 3.1. договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру відсотків за користування товарним кредитом розмірі 2 000, 00 грн.

Згідно п. 4.1. договору поруки у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Цей договір, згідно п. 6.1., набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, відповідач-1 та відповідач-2 є солідарними боржниками щодо виконання зобов'язання по сплаті відсотків за користування товарним кредитом згідно договору поставки №ТК260311/1 від 26.03.2011р.

Судом встановлено, що листом №05-106/14 від 05.05.2014р. позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» з вимогою про виконання взятих на себе зобов'язань протягом трьох днів відповідно до договору поруки №07-04-2014-106 від 07.04.2014р. Вказану вимогу було отримано директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» 08.05.2014р., про що свідчить його власноручний підпис на вимозі.

Проте, як зазначає позивач, відповідач-1 свої зобов'язання за договором поруки не виконав, грошові кошти не сплатив.

На підставі вищевикладеного, у зв'язку з простроченням відповідачем-2 зобов`язання щодо оплати поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» товару, враховуючи положення угоди про заміну кредитора у зобов'язанні №15-11/12-130 від 15.11.2012р. (в редакції додаткових угод) та договору поруки №07-04-2014-106 від 07.04.2014р., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів 1 та 2 солідарно 369,60 грн. відсотків за користування товарним кредитом та стягнення з відповідача-2 336,18 грн. штрафу, 775,44 грн. пені, 627,55 грн. втрат від інфляції, 6 903, 01 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 110,88 грн. 3% річних за період з 12.01.2012р. по 28.05.2015р. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд визнав їх нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими лише щодо стягнення солідарно з відповідачів 1 та 2 на користь позивача 369,60 грн. відсотків за користування товарним кредитом, а також стягнення з відповідача-2 на користь позивача 336,18 грн. штрафу, 775,44 грн. пені, 627,55 грн. втрат від інфляції та 110,88 грн. 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу вимог ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 694 Цивільного кодексу України встановлено особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено факт поставки відповідачу-2 товару за договором поставки, а також здійснення оплати з порушенням визначених в названому договорі строків.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як уже зазначалося вище, предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідачів 1 та 2 відсотків за користування товарним кредитом, та з відповідача-2 штрафу, пені, інфляційних втрат, 3% річних та відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до п. 5.1. договору поставки постачальник надає покупцю кредит у розмірі ціни отриманого і неоплаченого покупцем товару на період: з дати отримання товару покупцем до дати його оплати згідно із договором. У разі прострочення терміну оплати вказаного у договорі, відсотки по товарному кредиту нараховуються до дати його фактичної оплати.

Згідно п. 5.2. договору поставки процентна ставка по товарному кредиту, розрахунок та сума процентів за користування товарним кредитом вказується у специфікації.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку відсотків за користування товарним кредитом, колегія суддів встановила, що останній є арифметично невірним, а розмір відсотків за користування товарним кредитом є більшим, ніж заявлено позивачем.

Проте, виходячи з того, що позивачем заявлено до стягнення відсотків за користування товарним кредитом (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № 28-26/05 від 28.05.2015р.), інших заяв про збільшення розміру позовних вимог позивачем не подавалось, а господарський суд позбавлений права самостійно виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги про стягнення відсотків за користування товарним кредитом в частині стягнення з відповідачів 1 та 2, як солідарних боржників, підлягають задоволенню у заявленій до стягнення сумі - 369,60 грн.

Відповідно до п. 8.2.3 договору поставки за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов'язань покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05% від простроченої суми грошового зобов'язання за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості договору за кожен факт порушення терміну платежу.

Оскільки відповідач-2 допустив прострочення виконання грошового зобов'язання перед позивачем, нарахування штрафних санкцій є правомірним.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку штрафу, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача-2 штрафу в розмірі 336, 18 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, колегія суддів встановила, що останній є арифметично невірним, а розмір пені є більшим, ніж заявлено позивачем.

Проте, виходячи з того, що позивачем заявлено до стягнення 775,44 грн. пені (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № 28-26/05 від 28.05.2015р.), інших заяв про збільшення розміру позовних вимог позивачем не подавалось, а господарський суд позбавлений права самостійно виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню у заявленій до стягнення сумі - 775,44 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив суд стягнути з відповідача-2 інфляційні втрати в розмірі 627,55 грн. та 3% річних в розмірі 110,88 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів встановила, що останні є арифметично невірними, а розмір інфляційних втрат та 3% річних є більшим, ніж заявлено позивачем.

Проте, виходячи з того, що позивачем заявлено до стягнення 627,55 грн. інфляційних втрат та 110,88 грн. 3% річних (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № 28-26/05 від 28.05.2015р.), інших заяв про збільшення розміру позовних вимог позивачем не подавалось, а господарський суд позбавлений права самостійно виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню у заявленій до стягнення сумі - 627,55 грн. та 110,88 грн. відповідно.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача-2 відсотків за користування чужими грошовими коштами в розмірі 6 903, 01 грн. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем (ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8.5. договору поставки сторони погодили, що згідно ч. 3 ст. 692, ст. ст. 694, 536 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що у разі прострочення сплати будь-якого платежу покупець сплачує постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми за весь час прострочення, сума яких розраховується наступним чином: СП = (СПП*0,5*Д)/100, де СП - сума процентів, що підлягає сплаті покупцем постачальнику, СПП - сума простроченого платежу, Д - кількість календарних днів прострочення платежу.

Отже, умовами договору поставки (п. 8.5) визначено формулу для нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, але при цьому в договорі відсутній безпосередньо розмір процентів, які підлягають сплаті.

В своїй апеляційній скарзі позивач наголошував на тому, що формула, наведена в п. 8.5 договору поставки, є свідченням того, що сторонами договору було узгоджено розмір процентів на рівні 0,5%.

Однак, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, вказане твердження позивача не відповідає умовам договору поставки, зокрема, п. 8.5, в якому відсутні відомості про те, що цифри 0,5, наведені в формулі, є саме розміром процентів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 16.09.2015р. у справі № 911/5536/14 та від 20.09.2011р. у справі №5024/470/2011, а також в рішенні Господарського суду Київської області від 17.12.2013р. у справі №911/4538/13.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача-2 відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 6 903, 01 грн. не підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 16.06.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на рішення Господарського суду Київської області від 16.06.2015р. у справі № 911/1498/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 16.06.2015р. у справі № 911/1498/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/1498/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала