ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.11.2015 Справа № 905/1575/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Гринько С.Ю., при секретарі судового засідання Предка А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна-промислова компанія «НАК»

м.Львів

до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» м.Краматорськ

про стягнення 53664,33 грн.

СУТЬ СПОРУ:

21.08.2015р. позивач звернувся до господарського суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача 53 664,33грн., з яких:

- заборгованість за поставлену продукцію в сумі 31506,10грн.;

- інфляційні втрати в сумі 18767,67грн.;

- три проценти річних в сумі 1066,51грн.;

- пеня в сумі 2324,05грн.

Просить віднести судові витрати, які складаються із витрат на оплату судового збору в сумі 1827,00грн. і 4000,00грн. витрат на оплату за послуги адвоката в розмірі 4000,00грн. на відповідача.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на невиконання відповідачем грошового зобовязання за договором № 15/761 від 14.06.2013р. за поставлену продукцію відповідно видаткових накладних. За несвоєчасне виконання грошового зобовязання нарахована пеня у відповідності з вимогами п.10.6 договору, інфляційні витрати і річні проценти відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. Підтверджуючи вимоги щодо сплати судових витрат посилається на платіжні доручення про сплату судових витрат, договір № А 07-15 від 13.07.2015р. про надання юридичних послуг, рахунок надання юридичних послуг, платіжне доручення № 16404 від 17.08.2015р. про сплату за представництво і захист інтересів позивача адвокатом, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Позивач направив електронне повідомлення № 3 від 02.11.2015року, в якому просили вирішити спір без участі його представника.

Відповідач направив до господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки тексту мирової угоди. У відзиву на позов виклав свою незгоду з позовом за наступним: позивачем не виконані умови, визначені п.6.1 договору, а саме, не передані документи: рахунок, сертифікат якості, податкова накладна, товарно-транспортна накладна. Згідно п.9.3 договору покупець здійснює оплату за продукцію в термін, вказаний в специфікації від дня отримання оригіналів рахунків на оплату і сертифікату якості на товар. Позивачем не вірно розрахована сума пені (без врахування строку позовної давності). Вважає, що для перевірки видаткових накладних і даних специфікацій, йому треба більше часу, а тому просить суд продовжити строк розгляду справи на 15 днів відповідно ст.69 ГПК України.

Заявою від 08.09.2015р. № 17/1153 відповідач просить суд застосувати строк позовної давності відповідно до частин 3, 4 ст.267 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.69 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд заяву відповідача задовольнив, ухвалою від 17.09.2015року продовжив строк розгляду справи на 15 днів і одночасно відклав розгляд справи на 03.11.2015р.

Представники сторін не скористалися своїм законним правом на участь в судовому засіданні, на виклик суду жодного разу не явилися.

Справа розглядається у строк, передбачений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України за достатністю матеріалів для вирішення спору по суті без явки представників сторін.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, суд -

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача суми заборгованості за отриманий ним по договору поставки № М/11/03-14/49/ПСНС-00228 від 24.02.2011р. товар, а також нараховані річні, інфляційні витрати і пеня за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

При дослідженні тексту договору, на якій посилається позивач як на підставу своїх вимог, господарським судом встановлено, що за підписаним керівниками підприємств договором поставки № 15/761 від 14.06.2013року постачальник (позивач) поставляє, а покупець (відповідач) приймає і оплачує на умовах договору (далі Товар) кількість, асортимент, виробник (п. 1.1), ціна (п.2.1), строки і умови поставки (п.5.1), умови передачі товару (п.6.1), умови оплати (п.9.3) зазначені в специфікаціях, які є невідємною частиною договору, а також відповідальність(п.10.6) і строк дії договору (п.13.2).

Враховуючи, що договір має всі істотні умови для даного виду, він вважається судом укладеним.

За своїм змістом та правовою природою договір № М/11/03-14/49/ПСНС-00228 від 24.02.2011р., на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Відповідно специфікації № 6 від 13.06.2014року постачальник (позивач ) повинен був поставити відповідачу вогнезахисни рукави 15 найменувань на загальну суму 48538,06грн. (з ПДВ) в термін 30 днів з моменту підписання специфікації на умовах СРТ м. Краматорськ склад Покупця (Інкотермс 2000).

Постачальник (позивач) за накладною № 1969 від 13.06.2014року передав представнику відповідача, який діяв від імені ПАТ «ЕМСС» за довіреністю № 1239 від 12.06.2014р. частину обладнання, найменування якого вказана у специфікації № 6 на загальну суму 30430,69 грн. (з ПДВ).

В тексті накладній є посилання на номер рахунку № 3246 від 13.06.2014р., а в довіреності на договір.

Представник відповідача отримав відповідно довіреності № 1414 від 15.07.2014р. решту зазначеного товару в цій специфікації на загальну суму 18107,36грн. за накладною № 2459 від 18.07.2014р. В тексті накладній є посилання на рахунок № 3246/1 від 18.07.2014р.

Таким чином, заперечення відповідача стосовно невиконання позивачем передачі документів не найшло своїх підтверджень.

Оплата отриманого за специфікацією № 6 від 13.06.2014 року товару повинна бути здійснена відповідачем по факту поставки в термін 30 календарних днів, тобто отриманий товар по накладній № 1969 від 13.06.2014року до 13.07.2014 року і по накладній № 2459 від 18.07.2014р. до 18.08.2014р.

Відповідно специфікації № 7 від 20.06.2014року постачальник (позивач ) повинен був поставити відповідачу вогнезахисни рукави 3-х найменувань на загальну суму 11460,31грн. (з ПДВ) в термін 5 днів з моменту підписання договору на умовах СРТ м. Краматорськ склад Перевізника (Інкотермс 2000).

Представник відповідача отримав решту зазначеного товару в цій специфікації на загальну суму 3647,04грн. за накладною № 2455 від 18.07.2014р. В тексті накладній є посилання на рахунок № 3617 від 11.06.2014р. та договір. Отриманий товар повинен бути оплачений по факту поставки в термін 35 календарних днів, тобто до 22.08.2014року.

Відповідно специфікації № 8 від 18.09.2014року постачальник (позивач) повинен був поставити відповідачу вогнезахисни рукави 22-х найменувань на загальну суму 75681,52грн. (з ПДВ) в термін 35 календарних днів з моменту підписання специфікації на умовах СРТ м. Краматорськ склад Покупця (Інкотермс 2000).

Представник відповідача відповідно довіреності № 2095 від 20.10.2014р. отримав частину зазначеного товару в цій специфікації на загальну суму 9321,01грн. за накладною № 3711 від 27.10.2014р. В тексті накладній є посилання на рахунок № 4564 від 19.09.2014р. та договір. Отриманий товар повинен бути оплачений по факту поставки в термін 10 календарних днів, тобто до 06.11.2014року.

Відповідач отримав продукцію, зазначену у специфікаціях №6, №7, №8 без будь-яких зауважень, а тому повинен був виконати зобовязання по оплаті, строки яких визначені п.9.3 договору. Цим пунктом визначено, що покупець здійснює оплату за поставлену продукцію в термін строку, вказаного у специфікаціях, від дня отримання оригіналу рахунку на оплату і сертифікату якості, якщо інше не передбачено специфікації. Доведено, що рахунки передавалися разом з товаром, що підтверджують посилання в накладних.

Доведений факт витягом з банківського рахунку про перерахування відповідачем 30000,00грн. платіжним дорученням № 801233 від 14.10.2014року за рукав згідно договору № 15/761 від 14.06.2013р. Ці кошти зараховані за поставлений товар по першій накладній № 1969 від 13.06.2014року. Решту вартості отриманого товару відповідачем не сплачено, чим порушені строки виконання грошового зобовязання.

Оскільки доведені факти поставки і часткове виконання зобовязання по сплаті отриманого товару, господарський суд задовольняє вимогу позу в частині стягнення заборгованості в сумі 31506,10грн.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Доведено, що відповідачем не були виконанні належним чином зобовязання щодо оплати товару, і це стало підставою для застосування господарських санкцій у вигляді застосування ст. 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення 1066,51грн. 3% річних і 18767,67грн. інфляційних втрат, а також відповідно до п. 10.6 договору пеню в розмірі 2324,05грн.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Вирішуючи вимогу щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 2324,05грн., розрахунок якої здійснений відповідно до виникнення кількох боргових зобов'язань, тобто по кожному з них, господарський суд виходить з наступного.

При нарахуванні пені застосовуються строки позовної давності згідно діючого законодавства (п.3 ст.267 Цивільного кодексу України) на дату кінця розрахункового періоду за заявою відповідача.

Вимоги ст. 232 ГК України, за якою нарахування штрафних санкцій за прострочку виконання зобовязань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців з дня, коли зобовязання повинно було бути виконано (на дату кінця розрахункового періоду).

При стягненні пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання застосовується правова норма Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», якою врегульовано обмеження строку нарахування пені і розміру, який не повинен перевищувати подвійну облікову ставку НБУ від суми боргу і шестимісячний строк.

Так, при нарахуванні пені за прострочку виконання грошового зобовязання по поставці товару за накладною № 1969 від 13.06.2014р. прострочка почалася з 14.07.2014року. З цього моменту починається йти нарахування шестимісячного строку пені, тобто до 14.01.2015року. Позивач звернувся з вимогою про стягнення пені за прострочку виконання зобовязань за цією поставкою тільки 18.08.2015р., тобто позивачем прострочений строк позовної давності для нарахування пені.

При нарахуванні пені за прострочку виконання грошового зобовязання по поставці товару за накладною № 2459 від 18.07.2014р., прострочка почалася з 19.08.2014року. З цього моменту починається йти нарахування шестимісячного строку пені, тобто до 19.02.2015року. Позивач звернувся з вимогою про стягнення пені за прострочку виконання зобовязань за цією поставкою тільки 18.08.2015р., тобто позивачем прострочений строк позовної давності для нарахування пені.

При нарахуванні пені за прострочку виконання грошового зобовязання по поставці товару за накладною № 2455 від 18.07.2014р. прострочка почалася з 23.08.2014року. З цього моменту починається йти нарахування шестимісячного строку пені, тобто 23.02.2015року. Позивач звернувся з вимогою про стягнення пені за прострочку виконання зобовязань за цією поставкою тільки 18.08.2015р., тобто позивачем прострочений строк позовної давності для нарахування пені.

При нарахуванні пені за прострочку виконання грошового зобовязання по поставці товару за накладною № 3711 від 27.10.2014р. прострочка почалася з 07.11.2014року. З цього моменту починається йти нарахування шестимісячного строку пені, тобто 07.05.2015року. Позивач звернувся з вимогою про стягнення пені за прострочку виконання зобовязань за цією поставкою тільки 18.08.2015р., тобто позивачем прострочений строк позовної давності для нарахування пені.

Оскільки відповідно до частини 6 статті 232 нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано і доведено, що позивачем пропущений цей строк, господарський суд відмовляє позивачу у позові в частині стягнення пені в розмірі 2324,05грн.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання зобовязання. Таке нарахування є не зобовязанням кредитора, а його законним правом.

Позивач скористувався своїм правом і вимагає з винної сторони у простроченні грошового зобовязання сплати інфляційних втрат в сумі 18767,67грн. і 3% річних в сумі 1066,51грн

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, господарський суд, провівши власний розрахунок, задовольняє вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат за період з весь час прострочення, починаючи з дня початку до 24.07.2015року в заявленої сумі.

Вирішуючи питання стягнення з відповідача судових витрат в розмірі сплаченого судового збору в сумі 1827,00грн. і оплати послуг адвоката в сумі 4000,00грн., господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які повязані з розглядом справи і складаються, зокрема, з судового збору і оплати послуг адвоката.

Розподіл судових витрат здійснюється за загальними правилами частини пятої ст. 49 цього кодексу.

Оскільки позов задоволений частково, господарський суд стягує судові витрати з відповідача прямо пропорційно стягнутої суми.

Щодо стягнення 4000,00грн. витрат на оплату послуг адвоката, господарський суд виходить з наступного:

В контексті норми ст. 44 ГПК України судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами.

Відповідно до частини третьої статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Про адвокатуру. Дія названого Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 2 Закону України Про адвокатуру, де зазначено, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач уклав з адвокатом ОСОБА_1 договір А07-15 від 13.07.2015року про надання юридичних послуг. Діяльність адвокат здійснює відповідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1280 від 24.01.2008р.

За цим договором адвокат зобовязався здійснити представництво і захист інтересів клієнта, а також надати інші правові допомоги у його взаємовідносинах з Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» м. Краматорськ, що випливають із укладеного останнім з клієнтом договору поставки № 15/761 від 14.06.2013року.

За рахунком № 44/15 від 17.08.2015 року позивач сплатив адвокату платіжним дорученням № 16/404 від 17.08.2015 року за адвокатські послуги і представництво в суді 4000,00 грн.

Пунктом 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» (із змінами та доповненнями) визначено, що для визначення розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно правовими актами норми видатків на службові відрядження; вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витрати на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвокату, повинна подавати сторона, що вимагає від шкодування таких витрат.

Господарський суд враховує, що позивачем складений з адвокатом договір А07-15 від 13.07.2015року про надання юридичних послуг, сплачені за послуги адвоката 4000,00 грн., складено розрахунок суми позову самим адвокатом, тобто підготовка документів до звернення з позовною заявою до господарського суду, але адвокатом не виконані всі умови договору про надання юридичних послуг, а саме, він не представляв інтереси свого клієнта в господарському суді, який не одноразово викликав до судового засідання представника позивача, не надано й акт прийняття юридичних послуг.

Не виконання в повному обсязі адвокатом умовленим договором про надання юридичних послуг зобовязань є підставою для розподілу цих послуг на сторони порівну.

На підставі ст.ст. 256, 258, 260, 261, 267,526, 530, 546, 54 ,610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 67,193 Господарського кодексу України та, керуючись статтями 49, 82, 84, 81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», ЄРПОУ 00210602, м.Краматорськ Донецька область, 84306 на користь Товариства з обмежною відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «НАК», , м.Львів, Львівська область, вул. Хмельницького, 176, корп.5 заборгованість в сумі 31506,10грн., інфляційні витрати в сумі 18767,67грн., 3%річних в сумі 1066,51грн., судові витрати в розмірі 1747,88 грн. і витрати на адвокатські послуги в розмірі 2000,00 грн.

В решті заявленого позову відмовити.

Суддя С.Ю. Гринько