ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Справа № 922/4117/15

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М.
при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю прокурора Волик О.Г. (посвідчення №035279 від 26.08.2015 року),

та представників сторін:
1-го позивача Пономаренко В.І. (довіреність №220/339/д від 18.05.2015 року),

2-го позивача Керопян С.Є. (довіреність №3259 від 31.07.2015 року),

1-й відповідач Настусенко Д.Д. (довіреність №08-11/1598/2-15 від 09.04.2015 року),

2-й відповідач Скриннік І.А. (довіреність №1326 від 20.11.2013 року),

розглянувши апеляційну скаргу 1-го відповідача (вх.5040Х/1-38) та другого відповідача (вх.№4849Х/1-38) на рішення господарського суду Харківської області від 28.09.2015 року

за позовом Заступника військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харків

до 1.Харківської міської ради, м.Харків

2.Фізичної особи-підприємця Деми Валерія Івановича, м.Харків

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИЛА:

Військовий прокурор Харківського гарнізону звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, в якій просить суд:

- визнати недійсним пункт 15.2 додатку 2 рішення Харківської міської ради Харківської області № 1473/14 від 26.02.2014р.;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 29.09.2014р. за адресою: м. Харків, вул. Таборова (Лагерна), 2б, кадастровий номер :13:001:0193, укладений між Харківською міською радою Харківської області та Фізичною особою-підприємцем Демою Валерієм Івановичем;

- вилучити у Фізичної особи-підприємця Деми Валерія Івановича на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова земельну ділянку за адресою: м. Харків, вул. Таборова (Лагерна), 2б, кадастровий номер :13:001:0193.

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.09.2015 року у справі № 922/4117/15 (суддя Лавренюк Т.А.) позов задоволено.

Другий відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Перший відповідач з рішенням місцевого господарського суду також не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 року апеляційні скарги 1-го та 2-го відповідачів об`єднані в одне апеляційне провадження.

Другий позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає, що нерухоме майно, в тому числі спірна земельна ділянка, стрілецько-стендового комплексу «Залютін Яр», згідно акту прийому-передачі від 29.11.2000 року, підписаного керівництвом спортивного товариства військових мисливців та рибалок східного регіону Збройних Сил України було передано Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова, внаслідок чого набуло статусу військового майна, у зв`язку з чим рішення про передачу спірної земельної ділянки місцевим органам влади повинно прийматись за згодою Міністерства оборони України. Таким чином, на думку другого позивача, оскільки такої згоди першим позивачем надано не було, спірне рішення Харківської міської ради від 26.02.2014 року №1473/14 та похідний від нього договір оренди від 29.09.2014 року правомірно визнано судом першої інстанції недійсними. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, в задоволенні апеляційних скарг відповідачів відмовити.

В судовому засіданні 12.11.2015 року колегією суддів оголошено перерву в розгляді апеляційної скарги до 15:00 год. 12.11.2015 року.

Після перерви в судовому засіданні 12.11.2015 року, другий відповідач надав суду клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи, а саме документами, наданими представником другого позивача в судовому засіданні 12.11.2015 року та надання з цього приводу своїх додаткових письмових пояснень.

Колегія суддів зазначає, що другим позивачем в судовому засіданні 12.11.2015 року надано суду виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців квартирно-експлуатаційного відділу м.Харків, витяг із наказу начальника квартирно-експлуатаційного відділу м.Харків №1 від 03 лютого 2003 року, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи квартирно-експлуатаційного відділу м.Харків.

Судова колегія також враховує, що під час апеляційного провадження у даній справі, письмові пояснення до матеріалів справи надавав лише другий відповідач, а саме 26.10.2015 року, 11.11.2015 року.

При цьому, інші сторони у справі додаткових доказів та письмових пояснень по суті спору суду апеляційної інстанції не надавали. В матеріалах справи міститься лише відзив другого позивача на апеляційну скаргу, який надійшов до суду ще 26.10.2015 року, а отже, другий відповідач мав достатньо часу для ознайомлення з ним та матеріалами справи.

Враховуючи наведене, а також те, що наявних у справі документів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вирішила клопотання другого відповідача задовольнити частково, надати представнику другого відповідача можливість ознайомитися з документами, наданими представником другого позивача в судовому засіданні 12.11.2015 року(на трьох сторінках), та відмовити в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням Харківської міської ради від 26.02.2014 року № 1473/14 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" ФОП Демі Валерію Івановичу надано «в оренду строком до 01.02.2039 р. земельну ділянку, що належить територіальній громаді м. Харкова (кадастровий номер :13:001:0193) за рахунок земель житлової та громадської забудови (код класифікації видів цільового призначення - 03.15) площею 5,0394га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель стрілецько-стендового комплексу по вул. Таборовій (вул. Лагерна), 2-б у Ленінському районі» (а.с.17 т.1).

На підставі вказаного рішення, 29.09.2014 р. між Харківською міською радою та Фізичною особою-підприємцем Дема В.І. укладено договір оренди землі, відповідно до п.1 якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться в м.Харків, вул.Таборова (вул.Лагерна), 2-б (а.с.34 т.2) (далі-договір оренди).

Згідно п.3 договору оренди, на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна нежитлові будівлі літ. «АА-1», літ. АБ-1», літ. «АВ-1», літ. «АГ-1», літ. «АД-1», літ. «АЄ-1», літ. «АЖ-1», літ. «АЗ-1», літ. «АК-1», літ. «АЛ-1», літ. «АМ-1», літ. «С-1», літ. «Т-1», літ. «У-1», літ. «Ф-1», літ. «Х-1», літ. «Ц-1», літ. «Ч-1», літ. «Ш-1», літ. «Щ-1», літ. «Ю-1», літ. «Я-1».

Договір укладено строком до 01.02.2039 року (п.8 договору оренди).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом у даній справі, зазначає про неправомірність прийняття рішення першим відповідачем щодо передачі земельної ділянки другому відповідачу в оренду, оскільки нерухоме майно, в тому числі спірна земельна ділянка, стрілецько-стендового комплексу «Залютін Яр» на підставі ЗУ «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» від 10.09.1991 року, постанови Верховної ради України від 04.02.1994 року №3943-XII, постанови КМУ від 13.01.1995 року №18, а також акту прийому-передачі від 29.11.2000 року передано Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова.

Таким чином, на думку прокурора, спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель оборони, а отже, відповідно до статті 6 ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», рішення по відчуженню військового майна приймається виключно Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства оборони України, процедура якого додатково визначається Порядком вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України, затвердженої КМУ №1282 від 29.08.2002 року.

Враховуючи наведене, прокурор вважає рішення Харківської міської ради від 26.02.2014 року № 1473/14 про надання спірної земельної ділянки в оренду другому відповідачу та укладений на підставі вказаного рішення договір оренди від 29.09.2014 року, таким що не відповідає вимогам законодавства України, що стало підставою для звернення до суду з позовом про визнання їх недійсними та вилучення у ФОП Дема В.І. на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова земельної ділянки за адресою: м.Харків, вул.Таборова (Лагерна), 2б.

Відповідачі проти позову заперечували та під час розгляду справи в суді першої інстанції, в своїх письмових поясненнях зазначали, що право власності Харківської міської ради (територіальної громади м.Харкова) на спірну земельну ділянку та право оренди другого відповідача оформлено та зареєстровано згідно вимог статті 126 ЗК України та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку з чим, враховуючи, що спірна земельна ділянка з цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови є власністю територіальної громади м.Харкова, права та інтереси Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова при передачі земельної ділянки в оренду другому відповідачу порушено не було.

Колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування,якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно п.2 роз`яснення Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 року №02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Як свідчать матеріли справи, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих № 19/244-с від 25.06.1951р. закріплено за КЕЧ Харківській району земельну ділянку, орієнтовною площею 45 га, на західних схилах Залютіного яру м. Харкова, для використання під стрільбище (а.с.24 т.1).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

Відповідно до ст. 1 Постанови Верховної Ради України від 04.02.1994р. № 3943 ХІІ тимчасово, до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно визнано загальнодержавною власністю.

В статті 2 зазначеної постанови вказано, що Кабінету Міністрів України надано повноваження по визначенню органів управління зазначеним майном, що тимчасово виконуватимуть ці функції до законодавчого визначення правонаступників вищезгаданого майна.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13 січня 1995 р. № 18 "Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" передбачено, що Міністерствам, зазначеним у додатку, необхідно було прийняти до 15 січня 1995 року до сфери управління майно згідно з порядком, передбаченим постановою Ради Міністрів УРСР від 28 квітня 1980 р. № 285 "Про порядок передачі підприємств, об`єднань, організацій, установ, будинків і споруд", з наступним повідомленням органів державної статистики, податкових і фінансових органів.

Згідно з переліком майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, управління яким покладається на міністерства, на Міністерство оборони України покладається управління підприємствами, організаціями та об`єктами колишнього військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР: виробниче мисливсько-риболовецьке об`єднання, 16 мисливських та 2 риболовецьких господарства, 3 будинки мисливця - рибалки, 3 магазини, 2 стрілецькі стенді військово - мисливського товариства Київського військового округу; 14 мисливських господарств, будинок мисливця - рибалки, магазин, 5 стрілецьких стендів військово-мисливського товариства Прикарпатського військового округу; 7 мисливських господарств, 7 будинків мисливця - рибалки, туристична база, 3 магазини, 3 стрілецькі стенди військово-мисливського товариства Одеського військового округу.

На виконання вказаних постанов, Товариство військових мисливців та рибалок Збройних Сил України здало, а Харківська КЕЧ району, як структурний підрозділ Міністерства оборони України, прийняла на облік земельну ділянку площею 25,46 гектар, будівлі та споруди згідно додатку №1, розташовані на даній ділянці,а також інше майно товариства військових мисливців і рибалок згідно додатку №2(територія: стенд Харківських мисливців « Залютін Яр») що підтверджується актом прийому-передачі від 29.11.2000 р., який підписано Головою Товариства військових мисливців та рибалок Східного регіону ЗСУ та начальником Харківської КЕЧ району (а.с.125 т.1).

Таким чином, нерухоме майно стрілецько-стендового комплексу «Залютін Яр», в тому числі земельна ділянка, на якій воно розташоване, на виконання вимог діючого на той час законодавства, було передано Міністерству оборони України в особі Харківської КЕЧ (на даний час Квартирно-експлуатаційний відділ м.Харкова, що підтверджується наказом начальника квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова від 03.02.2003 року).

Статтею З Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України"визначено, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема: будинки та споруди.

Враховуючи вищенаведені обставини та норми законодавства України, нерухоме майно стрілецько-стендового комплексу «Залютін Яр», в тому числі земельна ділянка, площею 25,46 га набула статусу військового майна.

В подальшому, стрілецько-стендовому комплексу "Залютін Яр" було надано статус військового містечка та присвоєно черговий порядковий номер - № 258.

Відповідно до ч.2 ст.3 ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності") належить до компетенції Кабінету Міністрів України (стаття 2 вказаного вище Закону).

Рішення по відчуженню військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна, відповідно до вимог ст. 6 ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", приймається виключно Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.

Матеріали справи не містять доказів того, що Міністерством оборони України вносилось подання щодо відчуження нерухомого майна стрілецько-стендового комплексу "Залютін Яр".

Також відсутні докази прийняття Кабінетом Міністрів України рішення по відчуженню або вилученню цього майна, з метою передачі до сфери управління інших органів чи у комунальну власність.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, вказані обставини встановлені також в рішенні господарського суду Харківської області від 02.12.2013 року №5023/4224/12 (5023/434/11 (11/29-10)) за позовом Військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Квартирно експлуатаційний відділ м. Харкова, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантер" та Харківської гарнізонної організації Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, яким задоволено позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі продажу, предметом якого було нерухоме майно стрілецько-стендового комплексу "Залютін Яр", в тому числі спірна земельна ділянка у даній справі.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2014 року у справі №5023/4224/12 (5023/434/11 (11/29-10)) рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2013 року залишено без змін.

Таким чином, зазначене майно перебуває у державній власності.

Згідно з приписами статті 77 ЗК України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Відповідно до статті 14 ЗУ «Про збройні сили України», земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління.

В п. 45 Положення про порядок надання в користування земель для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України N 483 від 22.12.1997р., вказано, що передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України.

До матеріалів справи сторонами не надано доказів надання згоди Міністра оборони України або за його дорученням начальника розквартирування військ та капітального будівництва на передачу спірної земельної ділянки місцевим органам влади.

Враховуючи наведене, земельна ділянка, яка належить до нерухомого майна стрілецько-стендового комплексу "Залютін Яр", належить до земель оборони та перебуває в державній власності.

Доказів зміни цільового призначення спірної земельної ділянки матеріали справи також не містять.

Як роз`яснено в п.4.2 постанови Пленуму ВГСУ №6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», у разі відсутності доказів зміни цільового призначення земельної ділянки, яка належить до земель оборони, в порядку, визначеному статтею 20 ЗК України, така ділянка не може використовуватися у господарських цілях, в тому числі для житлової забудови, у зв`язку з чим укладені договори, об`єктами яких є землі оборони, підлягають визнанню недійсними.

В той же час, рішенням Харківської міської ради від 26.02.2014 року № 1473/14 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" ФОП Демі Валерію Івановичу надано в оренду строком до 01.02.2039 р. земельну ділянку, що належить територіальній громаді м. Харкова за рахунок земель житлової та громадської забудови, площею 5,0394 га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель стрілецько-стендового комплексу по вул. Таборовій (вул. Лагерна), 2-б у Ленінському районі.

Таким чином, із тексту рішення міської ради вбачається, що другому відповідачу надано земельну ділянку, що зайнята майном Міністерства оборони України та для експлуатації майна стрілецько-стендового комплексу, тобто майна, що належить до державної власності.

Як зазначено вище, земельна ділянка, на якій розташований об`єкт - стрілецько-стендовий комплекс «Залютін Яр» також належить до державного майна.

Статтею 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 статті 122 Земельного кодексу України, міські ради передають земельні ділянки в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Колегія суддів зазначає, що земельна ділянка, стосовно якої Харківською міською радою прийнято рішення про передачу її в оренду другому відповідачу не є власністю територіальної громади м.Харкова та не належить до земель громадської та житлової забудови.

Таким чином, Харківська міська рада, відповідно до вимог Земельного кодексу України, ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", не наділена правом розпоряджатись земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно стрілецько-стендового комплексу «Залютін Яр», оскільки вказана земельна ділянками є державною власністю та належить до земель оборони.

Крім того, спірним рішення Харківської міської ради земельну ділянку надано для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель стрілецько-стендового комплексу по вул. Таборовій (вул. Лагерна), 2-б, однак вказане майно, як встановлено судом вище, є державною власністю, а отже чинне законодавство України передбачає особливий порядок його вилучення з оперативного управління військових частин.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що, при прийнятті рішення №1473/14 від 26.02.2014 року Харківська міська рада вийшла за межі повноважень, визначених ст.122 Земельного кодексу України, у зв`язку з чим пункт 15.2 додатку 2 вказаного рішення правомірно визнано судом першої інстанції недійсним.

Крім того, згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України.

В п.2.24 постанови пленуму ВГСУ №6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» роз`яснено, що для правильного вирішення спору про визнання недійсним договору оренди суттєве значення має з`ясування правового режиму спірної земельної ділянки та дотримання сторонами порядку передачі її в оренду згідно з вимогами статей 84, 118, 123, 124 ЗК України з урахуванням необхідності у певних випадках дотримання порядку її вилучення. З огляду на це судам потрібно встановлювати наявність у відповідної ради повноважень для вирішення питання щодо затвердження проекту відведення і передачі спірної земельної ділянки в оренду, а отже й дійсність укладеного договору, що оспорюється.

З огляду на це судам необхідно враховувати, що оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Таким чином, враховуючи, що пункт 15.2 додатку 2 рішення Харківської міської ради від 26.02.2014 року № 1473/1про надання ФОП Демі В.І. в оренду спірну земельну ділянку є недійсним, позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 29.09.2014 року, який укладений між Харківською міською радою та ФОП Демою В.І. на підставі вказаного рішення є правомірними та підлягають задоволенню.

Під час здійснення апеляційного провадження у даній справі другий відповідач, разом із письмовими поясненнями (вх.№15289) надав суду витяги про державну реєстрацію права власності Деми В.І. на нежитлові будівлі за адресою: м.Харків, вул.Таборова, 2-б.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до статті 101 ГПК України, додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В п.9 постанови Пленуму ВГСУ №7 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

Другим відповідачем ніяким чином не обґрунтовано причини неподання вказаних доказів суду першої інстанції.

В судовому засіданні 12.11.2015 року, на запитання суду, представник другого відповідача пояснив, що надані суду апеляційної інстанції документи, господарським судом Харківської області під час розгляду справи не витребовувались, у зв`язку з чим він не надавав ці документи до суду першої інстанції.

Колегія суддів приймає до уваги, що згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною другою статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази надаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Таким чином, обов`язок доказування покладено на сторони у справі, у зв`язку з саме другий відповідач повинен був надати докази на підтвердження своїх доводів та обґрунтування правової позиції у справі, тому документи, надані відповідачем до суду, як додаток до «Пояснень щодо апеляційної скарги Харківської міської ради» від 11.11.2015 не можуть бути прийняті судовою колегією до уваги.

В апеляційних скаргах відповідачі зазначають, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих від 08.12.1964 року №664-17, земельна ділянка, площею 10 га, була відведена гарнізонній раді Всеармійського військово-мисливського товариства Київського військового округу за рахунок частини ділянки квартирно-експлуатаційного частини району по вул.Лагерній (район Залютиного яру). При цьому, апелянти вказують, що гарнізонна рада Всеармійського військово-мисливського товариства Київського військового округу є громадською організацією та не входить до складу чи структури Збройних Сил України.

Колегія суддів приймає до уваги, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих від 08.12.1964 року №664-17 земельна ділянка по вул.Лагерній (район Залютиного яру) дійсно була надана гарнізонній раді Всеармійського військово-мисливського товариства Київського військового округу під будівництво стрілково-мисливського стенду.

Однак, згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13 січня 1995 року № 18 „Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" міністерствам, зазначеним у додатку, необхідно було прийняти до 15 січня 1995 року до сфери управління майно згідно з порядком, передбаченим постановою Ради Міністрів УРСР від 28 квітня 1980 р. № 285 „Про порядок передачі підприємств, об`єднань, організацій, установ, будинків і споруд", з наступним повідомленням органів державної статистики, податкових і фінансових органів.

В Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 13 січня 1995 року № 18 вказаний перелік майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, управління яким покладається на міністерства. Зокрема, на Міністерство оборони України було покладено управління, зокрема, стрілецькими стендами військово-мисливського товариства Київського військового округу.

Як вже встановлено колегією суддів, нерухоме майно стрілецько-стендового комплексу «Залютін Яр», в тому числі земельна ділянка, на якій воно розташоване, на виконання вимог діючого на той час законодавства, було передано Міністерству оборони України в особі Харківської КЕЧ на підставі акту прийому-передачі від 29.11.2000 року (а.с.125 т.1).

Враховуючи наведене, посилання апелянтів про те, що спірна земельна ділянка знаходилася в користуванні громадської організації, у зв`язку з чим не може належати до категорії земель оборони, є безпідставними.

В апеляційних скаргах відповідачі також вказують, що в матеріалах справи відсутні докази, що рішення виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №19/224-с від 25.06.1951 року стосувалось саме Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова, оскільки дата його реєстрації, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який надав прокурор до позовної заяви, є 20.07.2001 року.

Колегія суддів приймає до уваги, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих № 19/244-с від 25.06.1951р. закріплено за КЕЧ Харківського району земельну ділянку, орієнтовною площею 45 га, на західних схилах Залютіного Яру м. Харкова.

При цьому, другим позивачем надано до матеріалів справи витяг з наказу начальника Квартирно-екплуатаційного відділу м.Харкова №1 від 03.02.2003 року, відповідно до якого, на підставі Директиви командувача військами Північного оперативного командування від 12.12.2002 року №16/1/016 «Про переформування Харківської КЕЧ району в квартирно-експлуатаційний відділ м.Харкова», з лютого 2003 року переформовано Харківську квартирно-експлуатаційну частину району Північного оперативного командування у квартирно-експлуатаційний відділ м.Харкова.

Враховуючи наведене, доводи апелянтів про те, що рішення виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №19/224-с від 25.06.1951 року не стосується прав та інтересів Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова необґрунтовані та спростовуються матеріалами справи.

В апеляційних скаргах відповідачі також зазначають, що земельні ділянки не відносяться до переліку військового майна, визначеного в статті 1 ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».

Відповідно до статті 1 ЗУ ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Також в п.2 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затв. Постановою КМУ №1282 від 29.08.2002 року, визначено поняття військового майна - державне майно, закріплене на праві оперативного управління за військовими частинами, до якого належать військові містечка, будинки, споруди (цілісні майнові комплекси, об`єкти соціальної інфраструктури, нежитлові приміщення, об`єкти незавершеного будівництва та інше нерухоме майно), передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

При цьому, вказаний порядок визначає поняття військового містечка - майновий комплекс будівель, споруд, іншого нерухомого військового майна разом із житловим фондом, об`єктами соціальної та інженерної інфраструктури, які використовуються для його обслуговування, розміщений на відокремленій земельній ділянці, яка належить до категорії земель оборони.

Враховуючи, що нерухоме майно стрілецько-стендового комплексу "Залютін Яр" належить до державної власності, йому було надано статус військового містечка та присвоєно черговий порядковий номер - № 258, земельна ділянка, на якій воно розміщено не може бути відокремлено від майнового комплексу військового містечка та входить до його складу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Харківської області.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 28.09.2015 року у справі № 922/4117/15 прийняте при належному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в зв`язку з чим, апеляційні скарги відповідачів не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги першого та другого відповідачів залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 28.09.2015 року у справі №922/4117/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови по справі № 922/4117/15 підписано 17.11.2015 року

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.