ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015р. Справа№ 914/3335/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: до відповідача:ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Термо-Ізол, м.Городок Львівської області ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Хирів-Рент-Інвест, м.Хирів Львівської області
про:стягнення 60 344,38 грн.
Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача:ОСОБА_2 представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача:не зявився

Права та обовязки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд розяснив представнику позивача. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотань про технічну фіксацію від сторін не надходило.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позовну заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Термо-Ізол, м.Городок Львівської області до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Хирів-Рент-Інвест, м.Хирів Львівської області про стягнення 60 344,38 грн.

Ухвалою від 17.09.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 19.10.2015р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

15.10.2015р. за вх.№4713/15 на розгляд господарського суду Львівської області поступила заява позивача про збільшення позовних вимог від 12.10.2015р.

Ухвалою суду від 19.10.2015р. відкладено розгляд справи на 02.11.2015р. та відкладено розгляд заяви про збільшення позовних вимог від 12.10.2015р. до наступного судового засідання.

Ухвалою суду від 02.11.2015р. судом повернуто без розгляду, в порядку ст..63 ГПК України, заяву позивача про збільшення позовних вимог від 12.10.2015р. (вх.№4713/15 від 15.10.2015р.).

Представник позивача в судове засідання 02.11.2015р. зявився, позовні вимог заявлені у позовній заявіпідтримав, просить їх задоволити.

Відповідач в судове засідання 02.11.2015р. явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив. Про порушення провадження у справі відповідач був належним чином повідомлений за адресою зазначеною у позовній заяві: 82060, Львівська область, м.Хирів, вул.Добромильська, 5/1, про що підтверджує повідомлення про вручення вх.№40974/15 від 25.09.2014р.

Відповідно до поданого позивачем витягу № від 15.10.2015р. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хирів-Рент-Інвест», проживає за адресою: 82060, Львівська область, м.Хирів, вул.Добромильська, 5/1. Зазначена адреса відповідає адресі, яку вказав позивач у позовній заяві і на яку ним скеровано відповідачу копію позовної заяви з додатками, а судом - ухвали про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи.

За умовами ст.33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) на сторони покладається обов'язок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявлені клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. За умовами ст.59 ГПК України відповідач має право після одержання ухвали надіслати господарському суду відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову, однак відповідач своїм правом не скористався.

У статті 22 ГПК України викладено процесуальні права та обов"язки сторін, серед яких, зокрема і право сторони знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, тощо.

Викладені в ст.22 ГПК України права та обов"язки виникають з моменту набуття стороною відповідного процесуального статусу. Права позивача виникають з моменту подання позову до господарського суду, права відповідача - з моменту перед"явлення до нього позову.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України господарським судом створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Зважаючи на строки вирішення спору у даній справі, керуючись ст.69 ГПК України, у суду відсутні правові підстави для чергового відкладення розгляду справи, зокрема з тих причин, що відповідач не забезпечив явку в судове засідання повноважного представника та не подав відзиву на позовну заяву.

Із врахуванням наведеного, матеріалів у справі, господарським судом дотримано встановлених ст.129 Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК України засад здійснення судочинства та забезпечено відповідачу можливість реалізації передбачених ст.22 ГПК України прав сторони в процесі, а тому суд в межах процесуального Закону (ст.ст.43,75 ГПК України) вбачає за можливе розглянути спір за відсутності представників сторін та відзиву відповідача на позовну заяву, за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

17 вересня 2013 року між ТзОВ «Ельпласт-Тепло» та ТзОВ «Хирів-Рент-Інвест» (далі -Відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 179 із Специфікаціями № 1 та № 2. ТзОВ «Ельпласт-Тепло» в рамках цього договору поставило ТМЦ, за які ТзОВ «Хирів-Рент-Інвест» розрахувалося частково, у зв'язку із чим виникла заборгованість в розмірі 147 837, 03 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.01.2015 року, яке набрало законної сили 29.01.2015 року стягнуто з ТзОВ «Хирів-Рент-Інвест» на користь ТзОВ «Ельпласт-Тепло» 147 837, 03 грн. основного боргу, 32 162, 97 грн. штрафу та 3 600 грн. судового збору.

30.01.2015 року Господарським судом Львівської області видано Наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 14.01.2015 року, який був пред'явлений до виконання в ВДВС Старосамбірського РУЮ.

05.03.2015 року ВДВС Старосамбірського РУЮ відкрито виконавче провадження ВП 46777398 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, але на дату подання цього позову рішення суду не виконано і до стягнення залишається вся сума боргу, а саме 147 837, 03 грн. основного боргу, 32 162, 97 грн. штрафу та 3 600 грн. судового збору.

На підставі протоколу № 1/05 від 06.05.2015 року відбулося перейменування позивача із ТОВ «Ельпласт-Тепло» на ТОВ «Термо-Ізол».

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 3 284, 38 грн. (додаток № 1 до позовної заяви від 09.09.2015 р.) та інфляційні нарахування в сумі 57 060 грн. (додаток № 2 до позовної заяви від 09.09.2015 р.).

Відповідач заявлені позивачем вимоги не заперечив, не спростував належними та допустимими доказами.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (надалі Постанова) передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Пунктом 4.1. вказаної Постанови передбачено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 7.1. вказаної Постанови передбачено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань га процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Суд перевіривши розрахунки позивача, зясував, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача 60344,38 грн. з яких: 3284,38 грн. 3 % річних, нарахованих за період з 30.01.2015р. по 09.09.2015р. включно та 57060,00 грн. інфляційних втрат нарахованих за період лютий-липень 2015 року, провівши розрахунок сум заявлених до стягнення, встановив, що нарахування підставні і такі підлягають до стягнення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір виник з вини відповідача, у відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4-3, 4-4, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хирів-Рент-Інвест» (82060, Львівська область, м.Хирів, вул.Добромильська, буд. 5, оф.1; ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю»Термо-Ізол» (81500, Львівська область, м.Городок, вул.Заводська, 4; ) 3284,38 грн. 3 % річних, 57060,00 грн. інфляційних втрат та 1218,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09.11.2015 р.

Суддя Кітаєва С.Б.