КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р. Справа№ 910/6410/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача - Ященко Р.Ю. - довіреність № 14-135 від 13.05.2014;

відповідача - Деркач Т.Г. - довіреність № 67/16 від 25.06.2015;

розглянувши апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015р.

у справі № 910/6410/13 (головуючий суддя: Літвінова М.Є., судді: Борисенко І.І., Полякова К.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 8 280 415, 37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.06.2015 у справі № 910/6410/13 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 7 391 934,63 грн., 3 % річних - 493 755,95 грн., інфляційні втрати - 330 552, 91 грн. та 68 286,66 грн. судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" подала до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення господарського суду міста Києва в частині стягнення 49037,05 грн. 3% річних, 40962,95 грн. інфляційних та прийняти нове рішення, яким в цій частині позову відмовити.

Скарга мотивована тим, що згідно контррозрахунку відповідача розмір 3% річних, враховуючи пропущений строк позовної давності, складає 444 718,90 грн., що на 49 037,05 грн. менше задоволених судом вимог, а також, відповідно до Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", інфляційні нарахування в сумі 40 962,95 грн. підлягають списанню.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" по справі № 910/6410/13 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Пашкіна С.А. (головуючий), Баранець О.М., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2015 колегію суддів у зазначеному складі прийнято до розгляду справу № 910/6410/13. Розгляд апеляційної скарги призначений на 14.08.2015.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Баранця О.М. у відпустці сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/6410/13 колегію суддів у складі: головуючий суддя: Пашкіна С.А., судді: Чорна Л.В., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2015 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2015 розгляд справи відкладено на 07.09.2015.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2015 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/6410/13 у зв'язку із перебуванням головуючого судді Пашкіної С.А. у відпустці.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" по справі № 910/6410/13 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Зеленін В.О. (головуючий), Синиця О.Ф., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження.

07.09.2015 відповідач подав клопотання про призначення у справі судової судово-економічної експертизи для визначення документального підтвердження сум інфляційних та трьох процентів річних.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 розгляд справи відкладено на 12.10.2015, визнано обов'язковою явку у судове засідання представників сторін.

09.10.2015 відповідач подав клопотання, у якому просив розглянути клопотання від 07.09.2015 про призначення експертизи.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Шевченка Е.О. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/6410/13 колегію суддів у складі: головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Ткаченка Б.О., Синиці О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 розгляд справи відкладено на 09.11.2015 у зв'язку із неявкою представника відповідача.

09.11.2015 представник відповідача надав супровідний лист про залучення до матеріалів справи копії рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2015 у справі №910/16533/15 щодо зобов'язання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" списати заборгованість зі сплати 3% річних та інфляційних втрат за договором № 322-09/8 від 30.12.2009.

09.11.2015 представник відповідача подав доповнення до апеляційної скарги, у яких вказав на обов'язок позивача здійснити самостійне списання заборгованості зі сплати 3% річних та інфляційних втрат.

09.11.2015 в судовому засіданні представник відповідача (апелянта) підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення 49037,05 грн. 3% річних, 40962,95 грн. інфляційних та прийняти нове рішення, яким в цій частині позову відмовити, також вказала, що сума основного боргу сплачена відповідачем в повному обсязі. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Клопотання відповідача про проведення судової економічної експертизи відхилено судом, оскільки визначення, чи потребує вирішення спірного питання застосування спеціальних знань експертів, чи ні, віднесено до компетенції суду, і колегія суддів не вбачає необхідності у спеціальних знаннях для вирішення даного спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

31.12.2009 між позивачем - НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та відповідачем - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", як покупцем, укладений договір №06/09-2124 поставки природного газу для населення та релігійних організацій (далі - договір), за умовами якого, постачальник передає покупцеві у 2010 році природний газ власного видобутку для потреб населення та релігійних організацій, а також для установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а покупець зобов'язався приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору, постачальник передає покупцеві у 2010 році природний газ в обсязі до 15 036, 788 млн. куб.м., у тому числі: І квартал - до 6 746,180 млн.куб.м., ІІ квартал - до 1 988,420 млн.куб.м., ІІІ квартал - до 986,480 млн.куб.м., IV квартал - до 5 315,708 млн.куб.м.

У пункті 4.1 Договору встановлено, що ціна за 1000 куб.м. газу становить 324,60 грн., крім того ПДВ - 20 % - 64,92 грн., ціна газу разом з ПДВ - 389,52 грн.

Згідно з п.4.2 Договору сторони домовились, що ціна газу визначена в п. 4.1 договору, переглядається сторонами відповідно до вимог актів чинного законодавства, рішень правління або наказів НАК "Нафтогаз України", постанов Національної комісії регулювання електроенергетики.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що розрахунки за газ покупець здійснює грошовими коштами в національній валюті України шляхом перерахування на рахунок постачальника протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводиться покупцем на підставі акту приймання-передачі газу не пізніше 25 числа місяця наступного за місяцем поставки.

При цьому, відповідно до п.5.2 Договору, за домовленістю сторін оплата може здійснюватись іншими видами розрахунків, не забороненими чинним законодавством України, про що сторонами укладають додаткову угоду.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині поставки газу з 01.01.2010 до 31.12.2010, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (п. 10.1 Договору).

На виконання умов Договору позивач протягом січня-грудня 2010 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 6 044 509 612,71 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані повноважними представниками обох сторін, підписи яких скріплені печатками сторін.

В порушення умов Договору відповідач не оплатив отриманий від позивача природний газ, внаслідок чого станом на 19.03.2013 утворилась заборгованість в загальній сумі 7 391 934,63 грн. Наявність та розмір заборгованості відповідачем не спростовано.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу суд першої інстанції прийшов до висновку про їх обґрунтованість та доведеність.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За правовою природою договір №06/09-2124 поставки природного газу для населення та релігійних організацій, на підставі якого виникли права та обов'язки сторін, є господарським договором поставки.

Так, частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема: актами приймання-передачі природного газу та розрахунками сторін, відповідач неналежно виконував свої договірні зобов'язання щодо забезпечення оплати за поставлений позивачем природний газ в січні та грудні 2010 року, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 7 391 934,63 грн., розмір якої належним чином доведений та документально підтверджений, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягають задоволенню у розмірі 7 391 934,63 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач у позовній заяві заявив до стягнення 3 % річних у розмірі 527 037,88 грн. за період з 25.02.2010 по 31.12.2012, при цьому позивач звернувся з позовною заявою до суду 01.04.2013 (згідно поштового штемпеля на конверті), тобто вимоги про стягнення 3% річних за період з 25.02.2010 по 31.03.2010 заявлені з пропуском позовної давності, про застосування наслідків пропуску якої було заявлено відповідачем до прийняття рішення, тому суд першої інстанції, на підставі ст.267 ЦК України, обґрунтовано відмовив у стягненні 3% річних за вказаний період.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд здійснив перерахунок 3% річних та прийшов до висновку, з яким погоджується колегія суддів Київського апеляційного господарського суду про те, що 3% річних підлягають до стягнення з відповідача у розмірі 493 755,95 грн.

Позивач у позовній заяві також заявив до стягнення інфляційні втрати у розмірі 361 442,86 грн. за період з 16.01.2011 по 15.06.2011.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач у відзиві на позов навів власний розрахунок інфляційних втрат за період з квітня 2010 року по грудень 2012 року, однак, як зазначено вище, позивачем інфляційні втрати заявлені лише за період з 16.01.2011 по 15.06.2011, крім цього, відповідач здійснював нарахування інфляційних втрат також на розмір заборгованості з мінусом, з чим суд обґрунтовано не погодився.

У зв'язку із наявними суперечностями у розрахунках інфляційних, наданих позивачем та відповідачем, місцевий господарський суд, не виходячи за межі заявленого періоду нарахування, здійснив їх перерахунок та прийшов до ґрунтовного висновку про те, що інфляційні втрати підлягають стягненню у розмірі 330 552,91 грн., у зв'язку із чим задовольнив вказані вимоги частково.

Доводи скаржника, які викладені у апеляційній скарзі та доповненнях до неї, відхиляються колегією суддів, оскільки розрахунок 3% річних судом першої інстанції проведено правильно, а також відповідачем не надано доказів списання у встановленому порядку заявлених до стягнення інфляційних нарахувань.

При цьому колегією суддів також враховано, що в процесі розгляду даної справи відповідачем подавалась зустрічна позовна заява про припинення зобов'язання ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" перед НАК "Нафтогаз України" з оплати 527 037, 88 грн. 3 % річних та 361 442, 86 грн. інфляційних, у прийнятті якої було відмовлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2015, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015, у зв'язку із її поданням після початку розгляду справи по суті.

Посилання представника відповідача у судовому засіданні на те, що після прийняття судом рішення відповідач повністю сплатив суму основного боргу, не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки частиною першою статті 104 ГПК не передбачено можливості скасування або зміни рішення у зв'язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад, зменшення або збільшення заборгованості), якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду. Окрім цього, відповідач, відповідно до ст.117 ГПК України, не позбавлений права звернутись до суду із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення суми основного боргу та 3% річних і інфляційних, у разі їх списання в установленому порядку.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2015 у справі № 910/6410/13 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 у справі № 910/6410/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/6410/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді О.Ф. Синиця

Б.О. Ткаченко