КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р. Справа№ 910/7027/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Стрельніков О.В., довіреність № 745 від 01.04.2015; Токарєв С.В., довіреність № 1062 від 27.04.2015;

від відповідача - Беркута Н.В., довіреність № 31/12/14 БЕР від 31.12.2014; Бабенко А.І., довіреність № 31/12/14 БА від 31.12.2014

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" на рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2015 у справі № 910/7027/15-г (суддя Бондарчук В.В.) за позовом комунального підприємства "Харківводоканал" до приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" про спростування недостовірної інформації.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківводоканал" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" про:

- визнання недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію звинувачення на адресу КП "Харківводоканал" в журналістському розслідуванні "Гроші на терористів" інформаційної програми "Вікна-новини", котре було висвітлено 17.11.2014 р. телевізійним каналом приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ";

- зобов'язання приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" за власний рахунок у найближчому після набуття чинності судовим рішенням випуску новин спростувати недостовірну інформацію, висвітлену 17.11.2014 р. телевізійним каналом СТБ у журналістському розслідуванні "Гроші на терористів" інформаційної програми "Вікна-новини" стосовно звинуваченя КП "Харківводоканал" у розкраданні грошей харків'ян та фінансуванні тероризму, під заголовком "Спростування".

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.06.2015 у справі № 910/7027/15-г позов задоволено; вирішено визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію комунального підприємства "Харківводоканал" інформацію, поширену 17.11.2014 р. ведучою журналістського розслідування під назвою "Гроші на терористів" у програмі "Вікна-новини" в ефірі телевізійного каналу приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" в частині: "прокуратура після перевірки дійшла висновку: протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс просто розкрадали гроші містян…" та в частині зазначення в титрах напису "Гроші на терористів"; зобов'язано приватне акціонерне товариство "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" протягом 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили у найближчому випуску новин під заголовком "Спростування" спростувати недостовірну інформацію, поширену 17.11.2014 р. у журналістському розслідуванні "Гроші на терористів" інформаційної програми "Вікна-новини", шляхом сповіщення про ухвалення рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2015 р. у справі № 910/7027/15-г про спростування недостовірної інформації стосовно комунального підприємства "Харківводоканал", поширеної 17.11.2014 р. телевізійним каналом СТБ у журналістському розслідуванні "Гроші на терористів" інформаційної програми "Вікна-новини" в частині: "прокуратура після перевірки дійшла висновку протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс просто розкрадали гроші містян…" та в частині зазначення в титрах напису - "Гроші на терористів".

При ухваленні рішення по даній справі суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання вказаної інформації недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право позивача на недоторканність ділової репутації, а також зобов'язання відповідача спростувати недостовірну інформацію про комунальне підприємство "Харківводоканал".

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2015 у справі №910/7027/15-г скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається, зокрема, на те, що спірний вислів журналіста базується на фактичних даних, які були повідомлені представниками органів державної влади.

Представники апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні 09.11.2015 надали пояснення якими підтримали апеляційну скаргу.

Представники позивача в судовому засіданні 09.11.2015 проти апеляційної скарги заперечили та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

На телевізійному каналі "СТБ" 17.11.2014 р. в інформаційній програмі "Вікна-новини" відбувся показ журналістського розслідування під назвою: "Гроші на терористів".

Репортаж вказаного розслідування починався з інформації про заборгованість КП "Харківводоканал" перед АК "Харківобленерго", яка стала підставою для відключення насосних станцій перекачування води. Тому, населення міста Харкова залишилось без холодної води.

Далі, генеральний директор КП "Харківводоканал" Корінько Іван Васильович пояснив, що борги КП "Харківводоканал" за електроенергію виникли у зв'язку з невідшкодуванням держбюджетом різниці в тарифах, яка виникла внаслідок невідповідності тарифів для населення фактичним витратам на виробництво послуг. Станом на 01.10.2014 р. така різниця складала 220 млн. грн., а заборгованість населення складала 180 млн. грн.

Під час трансляції інтерв'ю генерального директора КП "Харківводоканал" в титрах безперервно відображалися написи "Гроші на терористів", "Розслідування "Вікон".

Продовжуючи репортаж, ведуча сказала наступні слова: "прокуратура після перевірки дійшла висновку: протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс просто розкрадали гроші містян…".

Позивач, вважаючи, що поширена інформація є недостовірною та такою, що принижує його ділову (службову) репутацію, оскільки містить звинувачення позивача у розкраданні грошей харків'ян та фінансуванні тероризму, звернувся до суду з даним позовом.

Предметом позову позивачем визначено наступні вимоги:

- визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію звинувачення на адресу КП "Харківводоканал" в журналістському розслідуванні "Гроші на терористів" інформаційної програми "Вікна-новини", котре було висвітлено 17.11.2014 р. телевізійним каналом приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ";

- зобов'язати приватне акціонерне товариство "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" за власний рахунок у найближчому після набуття чинності судовим рішенням випуску новин спростувати недостовірну інформацію, висвітлену 17.11.2014 р. телевізійним каналом СТБ у журналістському розслідуванні "Гроші на терористів" інформаційної програми "Вікна-новини" стосовно звинуваченя КП "Харківводоканал" у розкраданні грошей харків'ян та фінансуванні тероризму, під заголовком "Спростування".

Судом першої інстанції вказані вимоги задоволено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вказаних позовних вимог, з огляду на наступне.

В ефірі інформаційної програми "Вікна-новини" телевізійного каналу СТБ відбувся показ журналістського розслідування під назвою "Гроші на терористів".

У вказаному сюжеті, під час відтворення інтерв'ю генерального директора КП "Харківводоканал" Корінька Івана Васильовича, який пояснював, що борги КП "Харківводоканал" за електроенергію виникли у зв'язку з невідшкодуванням держбюджетом різниці в тарифах, що виникла внаслідок невідповідності тарифів для населення фактичним витратам на виробництво послуг, в титрах безперервно відображався напис "Гроші на терористів", "Розслідування "Вікон".

Крім цього, у вказаному сюжеті журналістом телеканалу було проголошено інформацію, зокрема, наступного змісту: "прокуратура після перевірки дійшла висновку: протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс просто розкрадали гроші містян…".

На підтвердження факту поширення відповідачем вказаної інформації, позивачем до матеріалів справи надано СD-диск із записом відеоматеріалу програми "Вікна-новини", під час якої 17.11.2014 р. відбувся показ журналістського розслідування під назвою "Гроші на терористів", зафіксований позивачем з сайту www.youtube.ua.

При цьому, відповідач вказує на те, що зазначені відеоматеріали програми "Вікна-новини" та журналістського розслідування під назвою "Гроші на терористів", що були надані позивачем на диску, не є належним доказом поширення саме відповідачем даної інформації.

Наведені доводи колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю, з наступних підстав.

Як вбачається із наданого відеозапису програми "Вікна-новини", відео містить титри дати ефіру в лівому нижньому куті та ефірний логотип телеканалу СТБ в правому верхньому куті екрану.

Згідно статті 1 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", логотип (фірмовий, торговий знак) - будь-яка комбінація позначень (слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів), які придатні для вирізнення ефірного часу однієї телерадіоорганізації від іншої.

Оскільки, на вказаному відеозаписі присутній логотип телеканалу "СТБ", який дає змогу вирізнити його з поміж інших телеканалів, диск наданий позивачем, що містить відеоматеріали програми "Вікна-новини" та журналістського розслідування під назвою "Гроші на терористів" в ефірі телеканалу "СТБ" є належним доказом та підтверджує транслювання відповідачем цих відеоматеріалів.

При цьому, відповідачем в обґрунтування своїх доводів не надано жодних доказів того, що наданий позивачем відеозапис є монтажем.

Так само не було заявлено клопотання про призначення відповідної судової експертизи для з'ясування спірної обставини.

Враховуючи викладене, підстави для не прийняття судом вказаного відеозапису відсутні.

Отже, справа правомірно розглянута судом першої інстанції з урахуванням вказаного доказу.

Як вже зазначалось, під час трансляції інтерв'ю генерального директора КП "Харківводоканал" в титрах безперервно відображався напис "Гроші на терористів", "Розслідування "Вікон".

Наведене в свою чергу породжує у телеглядачів уявлення про те, що вказаний напис - "Гроші на терористів" пов'язано з позивачем.

Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати (ст. 94 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Отже, за змістом ст. 91 Цивільного кодексу України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Також в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вказано, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Оскільки, відповідачем не доведено пов'язаності позивача із вказаними відомостями - "Гроші на терористів", тому вказана інформація дискредитує позивача, зашкоджуючи безпосередньо його репутації.

Стосовно проголошення ведучою журналістського розслідування під назвою "Гроші на терористів" інформації наступного змісту: "прокуратура після перевірки дійшла висновку протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс просто розкрадали гроші містян…", слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 Цивільного кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного.

Згідно ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Статтею 34 Господарського кодексу України передбачено, що дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних із особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Вказане висловлювання журналіста про те, що "прокуратура після перевірки дійшла висновку щодо розкрадання протягом трьох років на двох комунальних підприємствах Водоканал та Жилкомсервіс грошей містян" не є дослівним цитуванням заступника прокурора Харківської області.

Так, у частині прес-конференції, яка відбулась 14.11.2014, що транслювалася у вказаному сюжеті телеканалу, заступник прокурора Харківської області лише зазначив: "у продовж 2012-2014 років службові особи КП "Жилкомсервіс" уклали низку договорів на постачання товарів, виконаня робіт, надання послуг з підприємствами, які мають ознаки фіктивної підприємницької діяльності, перерахували на їх розрахункові рахунки 25 млн. грн. для подальшого переведення їх в готівку …".

Далі у вказаному сюжеті журналіст повідомляє про те, що прокуратура розпочала два кримінальних провадження проти службових осіб Жилкомсервісу та Водоканалу.

Отже, у сюжеті журналістського розслідування було відображено лише частину прес-конференції, яка не містить інформації про те, що прокуратура дійшла висновку щодо розкрадання, зокрема, підприємством позивача, грошей містян.

Разом з тим, в матеріалах даної справи наявний диск, з копією аудіо запису прес-конференції заступника прокурора Харківської області, яка відбулась 14.11.2014.

На вказаній прес-конференції заступником прокурора Харківської області на запитання журналіста відносно перевірки комунального підприємства "Харківводоканал" дано наступну відповідь: "на даний момент за результатами перевірки Харківводоканалу внесені відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань, проводиться досудове слідство за ст. 191 ч. 3 Кримінального кодексу України". Далі, на запит журналіста стосовно того, що це означає, заступником прокурора пояснено, що це розкрадання коштів та повідомлено, що перевірки й досі тривають.

Також, заступником прокурора було сказано, що повідомлень про підозру на даний час нікому вручено не було, триває досудове розслідування.

З наведеного вбачається, що дійсна наявність обставини розкрадання коштів наразі лише встановлюється та жодного конкретного і однозначного висновку стосовно того, що посадовими особами позивача вчинено злочин, тобто доказами підтверджується склад злочину, прокуратурою зроблено не було.

При цьому, як на той, так і на даний час, навіть не вручено повідомлення про підозру.

Також, стосовно вислову журналіста про те, що здійснюється розкрадання саме "коштів містян" слід зазначити, що безпосередньо заступником прокурора на вказаній прес-конференції цього сказано не було. Жодних доказів того, спірна ситуація, обставини якої наразі встановлюються правоохоронними органами, стосується розкрадання коштів саме містян, відповідачем не надано. Відповідно, для даної частини вислову журналіста в спірному сюжеті підстав не було.

Крім цього, згідно листа прокуратури Харківської області від 19.10.2015 кримінальне провадження (у зв'язку з визначеною Генеральною прокуратурою України підслідністю) за фактом розтрати державних коштів посадовими особами комунального підприємства "Харківводоканал" шляхом зловживання службовим становищем за ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України перебуває у Головному Слідчому Управлінні МВС України.

Зі змісту вказаного листа слідує, що на даний час Головним Слідчім Управлінням МВС України проводиться розслідування за фактом розтрати державних коштів.

Жодної інформації про вручення посадовим особам позивача повідомлень про підозру, так само як і складання слідчим або прокурором обвинувального акту, лист не містить.

Отже, вказаний лист також підтверджує обставини відсутності однозначного та остаточного висновку про те, що позивач розкрадав гроші містян.

При цьому, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не може свідчити про вже встановлення складу кримінального правопорушення або винуватості особи і відповідно про наявність висновку про встановлення розкрадання.

Так, згідно ч. 1 ст. 214 Кримінального кодексу України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Отже, з вказаної норми слідує, що відомості підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань у випадку виявлення обставин, що можуть свідчити про наявність ознак, тобто про вірогідність вчинення певними особами, кримінального правопорушення за відповідною нормою.

Перевірка наявності в діянні складу кримінального правопорушення провадиться вже далі, на інших стадіях кримінального процесу, отже зробити наразі відповідні однозначні висновки в частині розкрадання позивачем коштів є неможливим.

Враховуючи наведене, підстави вважати, що прокуратура ще при внесенні відомостей до реєстру і до початку досудового розслідування може зробити однозначний та остаточний висновок щодо розкрадання позивачем коштів, відсутні.

Проте, оспорюваний вислів журналіста, пролунав в ефірі, як існування вже однозначного висновку прокуратури щодо наявності складу злочину, нібито вже є обвинувальний акт.

Більш того, як повідомляє апелянт у своїй скарзі, журналістка, яка була присутня на зазначеній прес-конференції, отримавши інформацію щодо подій, які відбуваються навколо комунальних підприємств міста Харкова, за доводами скаржника, мала всі підстави для здійснення власних висновків та їх висловлення у формі оціночних суджень.

Отже, вказане також підтверджує, що висловлювання журналіста про розкрадання, зокрема, позивачем, грошей містян, є результатом його особистих висновків, які не є оціночними судженнями.

При цьому, посилання представника апелянта на творче тлумачення журналістом певних обставин, також не може звільнити відповідача від обов'язку поширення тільки об'єктивної та правдивої інформації, оскільки таке творче та некоректне тлумачення може мати наслідком неправильне сприйняття глядачами дійсної ситуації та відповідні негативні наслідки для суб'єктів сюжетів.

Таким чином, викладати обставини слід максимально коректно і точно.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" встановлений обов'язок телерадіоорганізації поширювати об'єктивну інформацію та не поширювати матеріали, які порушують презумпцію невинуватості підозрюваного, обвинуваченого або упереджують рішення суду.

Згідно статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

За наведених обставин, враховуючи те, що поширена відповідачем інформація викладена недостовірно, тобто висловлювання журналіста про розкрадання позивачем грошей містян, є результатом його особистих висновків, а не безпосередньо висновком прокуратури, позовні вимоги є обґрунтованими.

Стосовно висновку Науково-дослідного інституту інформатики і права Національної академії правових наук України, наданого відповідачем до апеляційного суду, слід зазначити наступне.

Так, відповідач звернувся до Науково-дослідного інституту інформатики і права Національної академії правових наук України з метою з'ясування обставин достовірності відтворення інформації журналістом у спірному сюжеті.

Згідно даного висновку інформація оприлюднена у сюжеті достовірно відтворювала відомості, отримані від заступника прокурора Харківської області.

Колегією суддів вказаний висновок, як доказ достовірності оприлюдненої відповідачем інформації, не приймається з огляду на наступне.

Згідно ст. 42 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Водночас, згідно з частиною першою статті 41 Господарського процесуального кодексу України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Зазначена позиція викладена в п. 19 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення експертизи".

Спірні питання є правовими.

З огляду на викладене, за результатами дослідження матеріалів справи та встановлення фактичних обставин, саме суд, який розглядає таку справу, має робити правовий висновок.

Отже, поставлення правових питань на вирішення експерта є перекладанням функцій судового органу на експертну установу, що в своє чергу є неприпустимим.

Крім цього, вказаний висновок було зроблено за відсутністю у науково-правових експертів матеріалів даної справи (суд не надавав їх експертам).

Наведені обставини виключають можливість прийняття вказаного висновку як належного доказу.

Крім того, відповідачем жодним чином не обґрунтовано причини ненадання такого висновку до місцевого господарського суду.

З урахуванням викладеного вище, позивачем доведено обставини поширення відповідачем недостовірної інформації.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2015 у справі № 910/7027/15-г - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи № 910/7027/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко