РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015Справа №910/216/15-г

За позовом: приватного акціонерного товариства "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ"

до: публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: "ІНТЕРНЕШНЛ ЕЙР ТРАНСПОРТ АСОСІЕЙШН"

про: розірвання договору та стягнення 112.406 981,00 грн., 150.531,00 євро, 1.619.130,00 російських рублів, 2.892.340,00 дол. США.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Повар О.М. - за довіреністю від 05.01.2015 № б/н;

відповідача: Мухін А.М. - за довіреністю від 21.09.2015 № 3-131100/17914; Дмитраш О.З. - за довіреністю від 28.09.2015 № 3-131100/18259;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Чорноус А.Г. - за довіреністю від 20.07.2015 № б/н.

С У Т Ь С П О Р У :

Приватне акціонерне товариство "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" про розірвання договору та стягнення 112.406 981,00 грн., 150.531,00 євро, 1.619.130,00 російських рублів, 2.892.340,00 дол. США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.06.2005 між сторонами укладено договір на розрахунково-касове обслуговування № 0213/FA-05, відповідно до якого відповідач відкрив позивачу рахунки у національній валюті, в євро, в російських рублях та у доларах США. Відповідачем за дорученнями позивача було здійснено ряд операцій, проте значна кількість платежів залишаються не проведеними відповідачем. Спроби позивача отримати обґрунтовані пояснення відповідача щодо невиконання наданих позивачем платіжних доручень залишились без відповіді. Вказана бездіяльність відповідача завдає позивачу значної шкоди та є істотним порушенням умов договору, який у зв'язку з цим підлягає розірванню. Внаслідок таких дій позивач позбавлений можливості користуватись належними йому коштами, що знаходяться на рахунках у відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/216/15-г, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015, позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.08.2015 вказані вище судові акти скасовано, а дану справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 12.08.2015 № 04-23/1184 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/216/15-г, за результатами якого зазначену справу передано на розгляд судді Балац С.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.08.2015 справу № 910/216/15-г прийнято до провадження судді Балац С.В.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням такого.

02.06.2005 між сторонами укладено договір про розрахунково-касове обслуговування № 0213/FA-05, відповідно до якого відповідач відкрив ряд рахунків позивачу, серед яких рахунок у доларах США. Також між позивачем та відповідачем укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № 598v-01-05 від 23.12.2005. Відповідачем було вжито заходи щодо перевірки виконання позичальником кредитних договорів та виявлено порушення зобов'язань за кредитним договором з боку позивача. У зв'язку з чим відповідач звернувся до позивача з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів та процентів. Позивач повернути кошти відмовився. Вважає, що у банку виникло право на підставі ст. 594 Цивільного кодексу України на притримання грошових коштів позивача на відповідних рахунках (в т.ч. відкритих за договором № 0213/FA-05 від 02.06.2005). Позивачем не наведено жодних доказів на підтвердження спричинення шкоди внаслідок бездіяльності відповідача (відмову в аеронавігаційному забезпеченні рейсів). Вимога про розірвання договору не може бути визнана належним способом захисту прав позивача, з огляду на те, що чинне законодавство передбачає спеціальний механізм відповідальність банків за неналежне виконання операцій за рахунком клієнта. Отже, вважає, що позивач не довів порушення його прав, істотності характеру цього порушення, а тому підстав для застосування способу захисту у вигляді розірвання договору немає.

Крім того, в поданих до суду запереченнях відповідач зазначає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

До господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Подане клопотання представник відповідача мотивує таким. Господарський суд міста Києва при первинному розгляді справи, не вжив заходів щодо належного дослідження та з'ясування правового статусу Міжнародної асоціації повітряного транспорту (далі - ІАТА) та представництва "ІНТЕРНЕШНЛ ЕЙР ТРАНСПОРТ АСОСІЕЙШН" (далі - ІАТА Україна). ІАТА та ІАТА Україна - це два різні суб'єкти права, однак, лише ІАТА - має статус юридичної особи, а ІАТА Україна - відокремлений підрозділ ІАТА, що діє в Україні на підставі положення без статусу юридичної особи. Отже до участі у справі повинна бути залучена ІАТА - юридична особа, на чиї права та обов'язки може вплинути рішення у даній справі.

За таких обставин, ухвалою суду від 09.09.2015 замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача представництво "ІНТЕРНЕШНЛ ЕЙР ТРАНСПОРТ АСОСІЕЙШН" на "ІНТЕРНЕШНЛ ЕЙР ТРАНСПОРТ АСОСІЕЙШН".

Третя особа в поданих до суду поясненнях зазначає, що найважливішим напрямком діяльності ІАТА є організація взаєморозрахунків між суб'єктами повітряного транспорту, заснована на системі продажів перевезень на нейтральному бланку авіаквитків. На ІАТА було покладено суто технічна функція, яка полягала у регулярному перерахуванні коштів на рахунок позивача, вказаний у договорі від 31.03.2006 № 010-BSP/PS. ІАТА в силу свого статусу міжнародної організації, що координує та представляє інтереси всіх учасників авіатранспортної галузі, є саме посередником та здійснює функції щодо забезпечення функціонування звітно-розрахункової системи та технічну функцію щодо отримання/переказу коштів, за що отримує оплату.

Представником позивача подано до суду заяву про зміну предмету позову.

Відповідно до даної заяви, позивач просить суд:

- розірвати укладений між приватним акціонерним товариством "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ" та публічним акціонерним товариством "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" договір на розрахунково-касове обслуговування від 02.06.2005 № 0213/FA-05, з наступними змінами та доповненнями.

- розірвати укладений між приватним акціонерним товариством "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ" та публічним акціонерним товариством "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" договір на розрахунково-касове обслуговування від 19.11.2010 № 021-10/АНВ, з наступними змінами та доповненнями.

- зобов'язати публічне акціонерне товариство "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" закрити усі поточні рахунки приватного акціонерного товариства "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ", відкриті в публічному акціонерному товаристві "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ", у тому числі, але не виключно згідно наведеного в заяві переліку

- зобов'язати публічне акціонерне товариство "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" надати приватному акціонерному товариству "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ" у вигляді письмової довідки всю наявну у Банку інформацію про незавершені розрахунки приватного акціонерного товариства "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ" та обсяги купленої, обміняної та перерахованої іноземної валюти за зовнішньоекономічними договорами приватного акціонерного товариства "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ", що обслуговуються в публічному акціонерному товаристві "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ".

- стягнути з Банку на користь приватного акціонерного товариства "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ" залишок коштів на рахунках "МАУ", відкритих у Банку, що станом на 03.02.2015 року складає 179.957.973,44 грн., 3.567,94 дол. США, 753,06 євро та 1.411.973,24 російських рублів.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначив, що відповідно до приписів ст. 22 ГПК України, позивач вправі зокрема змінити предмет або підстави позову до початку розгляду справи по суті, а отже подана заява про зміну предмету позову прийнята судом до розгляду.

В судовому засіданні 02.11.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи уповноважених представників сторін по суті спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

02.06.2005 між Спільним закритим акціонерним товариством "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ", яке перейменовано в приватне акціонерне товариство "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ" (далі - МАУ, Клієнт, позивач), та товариством з обмеженою відповідальністю "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" (далі - Банк, відповідач), укладено договір № 0213/FA-05 на розрахунково-касове обслуговування (далі - Договір РКО-1), до якого в подальшому вносились численні зміни та доповнення.

Відповідно до пункту 1.1 Договору РКО-1 Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті № 3980 і поточний рахунок в іноземній валюті (в доларах США) № 3840 та зобов'язується здійснювати їх розрахунково-касове обслуговування, а Клієнт зобов'язується оплачувати послуги Банку згідно Тарифів Банку в порядку і на умовах, визначених Договором РКО-1.

Додатковою угодою від 02.04.2007 до Договору РКО-1 сторони погодили, що Банк відкриває Клієнту поточний рахунок в іноземній валюті (російських рублях) № 9301 та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування на умовах, передбачених Договором РКО-1.

Також на підставі Договору РКО-1 Банк відкрив Клієнту поточний рахунок № 3978 в євро.

19.11.2010 позивач та відповідач уклали договір № 021-10/АНВ на розрахунково-касове обслуговування (далі - Договір РКО-2).

Відповідно до пункту 1.1 Договору РКО-2 Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті № 3980 і (або) поточний (поточні) рахунок (и) в іноземній валюті: № 3840 (в доларах США), № 3978 (в Євро), № 3826 (в фунтах стерлінгах), № 3756 (в швейцарських франках), № 9301 (в російських рублях) та зобов'язується здійснювати їх розрахунково-касове обслуговування, а Клієнт зобов'язується оплачувати послуги Банку відповідно до Тарифів Банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків в порядку і на умовах, визначених Договором РКО-2.

Згідно з пунктом 1.1 додаткової угоди від 26.09.2013 до Договору РКО-2 Банк відкриває Клієнту поточний рахунок в іноземній валюті (в польських злотих) № 9301.

Пунктом 1.1 додаткової угоди від 18.09.2014 до Договору РКО-2 визначено, що Банк відкриває Клієнту поточний рахунок в національній валюті № 9301.

Таким чином, між МАУ та Банком укладено два договори на розрахунково-касове обслуговування (Договір РКО-1 та Договір РКО-2), які наразі є чинними та жоден з яких не містить положень, що укладений на заміну іншого.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладені між сторонами спору Договори за своєю правовою природою є договорами банківського рахунку.

У відповідності до п. 1. статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Спір між сторонами судового процесу, виник внаслідок порушення відповідачем його зобов'язань за укладеними між сторонами спору договорами на розрахунково-касове обслуговування. Як стверджує позивач, Банк, всупереч умовам Договору РКО-1 та Договору РКО-2 тривалий час безпідставно не виконує розрахункових документів позивача, що є істотним порушенням вказаних договорів, наслідком чого має стати їх розірвання в судовому порядку.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням такого.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно з частиною 1 статті 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Частиною 1 статті 1068 Цивільного кодексу України встановлено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до пункту 2.1 Договору РКО-1, пункту 2.1 Договору РКО-2 Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день Банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунків та виконувати за дорученням Клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами (підпункт 3.3.2 пункту 3.3 Договору РКО-1, підпункт 3.3.2 пункту 3.3 Договору РКО-2).

Згідно із статтею 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Аналогічні положення щодо строків виконання відповідачем розрахункових документів позивача містяться і в укладених з позивачем договорах на розрахунково-касове обслуговування.

Так, відповідно до підпункту 3.3.3 пункту 3.3 Договору РКО-1, підпункту 3.3.3 пункту 3.3 Договору РКО-2 Банк зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків позивача у визначений час з 9-00 год. до 15-00 год., крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів.

Згідно з пунктом 2.4 Договору РКО-1 та пунктом 2.4 Договору РКО-2 умови та порядок роботи за системою "КЛІЄНТ-БАНК" регламентуються окремим договором.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, окремим договором, що визначає умови та порядок обслуговування усіх (незалежно від часу та підстав відкриття) рахунків позивача у Банку за системою "КЛІЄНТ-БАНК" є додаткова угода від 23.06.2005 до Договору РКО-1.

Додатковою угодою від 23.06.2005 до Договору РКО-1 сторони погодили, що Банк обслуговуватиме позивача за системою електронних платежів "КЛІЄНТ-БАНК" у визначений час: з 9-00 год. до 17-00 год., крім суботи, неділі та святкових днів.

Згідно з пунктом 5.2 додаткової угоди від 23.06.2005 до Договору РКО-1 розрахункові документи, прийняті Банком від позивача за системою "КЛІЄНТ-БАНК" в операційний день з 09-00 год. до 17-00 год., виконуються Банком того ж дня. Документи, прийняті Банком після 17-00 год. відмічаються як "вечірня пошта" та виконуються наступного дня.

Таким чином, з огляду на вказані вище положення Договору РКО-1, Договору РКО-2, Банк зобов'язаний виконувати розрахункові документи позивача не пізніше наступного операційного дня після їх отримання.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.02.2015 у справі № 910/1085/15-г, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 встановлено, що протягом грудня 2014 відповідач, не надаючи жодних пояснень, всупереч положенням закону та Договору РКО-1, не виконав низку платіжних доручень позивача, що є істотним порушенням Договору РКО-1.

Так, судом встановлено, що за період з 19 по 29 грудня 2014 позивач ініціював понад 50 (п'ятдесят) платежів в національній валюті на загальну суму близько 22 (двадцяти двох) мільйонів гривень, серед яких, зокрема, 18.725.562,25 грн. мали бути переказані Банком Державному підприємству "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "БОРИСПІЛЬ" (контрагенту Позивача) на підставі платіжних доручень Позивача від 19.12.2014 №№ 8600, 8605, 8606, 8607, 8608, 8609, 8610, 8611, 8612. Також протягом грудня 2014 Позивач з використанням системи електронних платежів "КЛІЄНТ-БАНК" ініціював проведення Банком низки платежів в іноземній валюті на користь своїх іноземних контрагентів на загальну суму близько 2,9 млн. доларів США, що, зокрема, підтверджується, поданими Банку через систему "КЛІЄНТ-БАНК" платіжними дорученнями № 4510 від 16.12.2014, № 4488 від 16.12.2014, № 4527 від 17.12.2014.

Як встановлено Київським апеляційним господарським судом (постанова Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 у справі № 910/1085/15-г), Банк взяті на себе зобов'язання за Договором РКО-1 не виконав, перерахування коштів за вищезазначеними розрахунковими документами позивача не здійснив та мотивованої відмови із зазначенням правових підстав невиконання перерахування, як того вимагає п. 22.7 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", не надав.

Порушення Банком Договору РКО-1 та безпідставне обмеження позивача у розпорядженні коштами на рахунках впливає на права та обов'язки позивача за договором відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05, що укладений між позивачем та відповідачем 23 грудня 2005 року (істотно змінює обставини, якими сторони керувались при укладенні такого договору), у зв'язку з чим за результатами розгляду справи № 910/1085/15-г договір відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 було змінено шляхом виключення з нього статті 6 та пункту 8.3 статті 8 щодо права Банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за увесь період користування ними.

За результатами перегляду справи № 910/1085/15-г в касаційному порядку, Вищий господарський суд України (постанова від 08.07.2015) залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій в частині виключення з договору відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 пункту 8.3 статті 8 та наголосив, що неналежне обслуговування рахунків позивача відповідачем не може бути усунуто позивачем як заінтересованою особою самостійно.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, встановлені у справі № 910/1085/15-г обставини щодо істотного порушення Банком умов Договору РКО-1 впродовж грудня 2014 є преюдиціальними при вирішенні даної справи та доказуванню не потребують.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що неналежне розрахунково-касове обслуговування позивача Банком не обмежується лише груднем 2014 та стосується не лише Договору РКО-1, але й Договору РКО-2.

Зокрема, впродовж січня-липня 2015 Банком не виконано ряд платіжних доручень позивача в іноземній валюті, поданих Банку з використанням системи електронних платежів "КЛІЄНТ-БАНК".

Відповідно до пункту 22.7 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Натомість, всупереч наведеним вище положенням Банк протягом січня-липня 2015 жодного поданого позивачем платіжного доручення не повернув та причин невиконання не роз'яснив.

Відповідно до п. 3 розділу III Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 № 281, з наступними змінами та доповненнями, клієнт-резидент зобов'язаний використати іноземну валюту, що куплена у встановленому порядку через суб'єкта ринку, не пізніше ніж за десять робочих днів після дня її зарахування на його поточний рахунок на потреби, зазначені в заяві про купівлю іноземної валюти.

У разі порушення вказаних вище строків використання купленої іноземної валюти, суб'єкт ринку згідно з п. 6 розділу III Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою зобов'язаний таку валюту продати протягом п'яти робочих днів.

Відмовляючись перераховувати придбану впродовж 18-22 грудня 2014 іноземну валюту контрагентам позивача, Банк після спливу встановленого законодавством строку використання іноземної валюти, придбану валюту продав, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з рахунків позивача у Банку за 08, 09 та 12 січня 2015, та стягнув з позивача за її продаж комісію у розмірі 36.747,55 грн. За операціями з купівлі-продажу іноземної валюти позивач втратив на курсовій різниці 384.839,53 грн., про що повідомив Банк листом від 13.01.2015 № 05.6.18/1-009, до якого додав належні розрахунки заподіяних позивачу реальних збитків внаслідок порушення умов Договору РКО-1 та Договору РКО-2.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 Договору РКО-1, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 Договору РКО-2 Банк має право використовувати грошові кошти на рахунках позивача, гарантуючи при цьому право позивача безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк має право відмовляти позивачу в обслуговуванні рахунків у випадках невиконання чи неналежного виконання ним своїх обов'язків за договором та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (підпункт 3.1.5 пункту 3.1 Договору РКО-1, підпункт 3.1.5 пункту 3.1 Договору РКО-2).

Відповідно до п. 22.7 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Згідно з п. 2.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, з наступними змінами та доповненнями, порядок повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів та супровідних документів визначається в договорах банківського рахунку клієнтів. Банк, повертаючи розрахунковий документ у день його надходження, має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначити дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про повернення Банком розрахункових документів позивача, поданих з використанням системи «Клієнт-Банк» протягом грудня 2014 - липня 2015, із зазначенням причин повернення.

Листи позивача до Банку з вимогами роз'яснити причини систематичного невиконання Банком платіжних доручень позивача від 19.12.2014 № 1.1.19-446 та від 30.12.2014 № 1.1.19-453, про отримання яких Банком свідчать відмітки останнього від 22.12.2014 за вх. номером 15342 та від 30.12.2014 за вх. номером 15810, були проігноровані Банком та залишилися без будь-якої відповіді.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 1074 Цивільного кодексу України встановлює, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Частина 1 ст. 1075 Цивільного кодексу України передбачає можливість розірвання договору банківського рахунка на вимогу клієнта у будь-який час.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13, у статті 651 Цивільного кодексу України мова йде про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Укладаючи з Банком договори на розрахунково-касове обслуговування, позивач правомірно розраховував на належне виконання Банком їх умов, зокрема, в частині доступу до розміщених на рахунках у Банку коштах та своєчасності виконання розрахункових документів позивача.

Натомість, позивач був безпідставно обмежений Банком у праві розпоряджатися власними коштами, платіжні доручення позивача Банком не виконувалися, а придбані на підставі заявок позивача кошти в іноземній валюті використовувалися Банком не за призначенням, а з метою власного збагачення - після спливу встановленого законодавством строку відповідні кошти контрагентам позивача не переказувалися, а продавалися зі стягненням з позивача комісії Банку за відповідні послуги.

Крім того, відповідно до п. 3 гл. 1 розділу II Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 № 281, з наступними змінами та доповненнями, клієнти-резиденти (юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності) мають право купувати, обмінювати іноземну валюту через одного суб'єкта ринку за кожним зовнішньоекономічним договором з нерезидентом для розрахунків за торговельними операціями. Резидент має право перевести відповідний зовнішньоекономічний договір на обслуговування до іншого суб'єкта ринку. Суб'єкт ринку, через який здійснювалися розрахунки за зовнішньоекономічним договором, надає у довільній формі всю наявну в нього інформацію про незавершені розрахунки резидента та обсяги купленої, обміняної та перерахованої іноземної валюти за цим договором. Зазначена інформація надається на письмовий запит клієнта-резидента або іншого суб'єкта ринку (з письмового дозволу клієнта-резидента), до якого резидент переводить на обслуговування відповідний зовнішньоекономічний договір.

Відповідно до підпункту 3.3.10 пункту 3.3 Договору РКО-1, підпункту 3.3.10 пункту 3.3 Договору РКО-2 Банк зобов'язаний надавати позивачу інформаційно-консультативну допомогу з питань розрахунково-касового обслуговування рахунків.

Наведені вище положення закону та договорів на розрахунково-касове обслуговування зобов'язують Банк не чинити перешкод позивачу у разі виявлення ним бажання перевести зовнішньоекономічні договори, що обслуговуються у Банку, до інших фінансових установ України.

Листом від 06.01.2015 № 11.7-1 позивач звернувся до Банку з повідомленням про переведення усіх зовнішньоекономічних договорів на обслуговування до інших банків та запросив інформацію про незавершені розрахунки позивача та обсяги купленої, обміняної та перерахованої іноземної валюти за цими договорами.

Запитуваної інформації Банк не надав та листом від 14.01.2015 № 22-071400/421 запропонував МАУ повідомити найменування банків, до яких планується переведення на обслуговування зовнішньоекономічних договорів. Відповідна вимога Банку була задоволена листом МАУ від 26.01.2015 № 05.6.18/1-039.

Листом від 30.01.2015 № 22-071400/1167 Банк повідомив позивача, що пошук запитуваної МАУ інформації потребує значного часу та самовільно продовжив строк розгляду запиту позивача на 20 робочих днів.

Однак, Банк так і не виконав встановленого Положенням про порядок та умови торгівлі іноземною валютою обов'язку з надання позивачу інформації про незавершені розрахунки за зовнішньоекономічними договорами та обсяги купленої, обміняної та перерахованої за ними іноземної валюти, що унеможливлює переведення таких договорів до інших банків та є свідченням неможливості використання позивачем результатів укладених з Банком договорів на розрахунково-касове обслуговування.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13), що має враховуватися судами загальної юрисдикції відповідно до положень статті 11128 Господарського процесуального кодексу України, одним з критеріїв істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Відтак, істотність порушення Банком умов Договорів РКО-1 та РКО-2 полягає не лише у невиконанні ініційованих позивачем платежів та заподіянні цим збитків, а й стосується позбавлення позивача можливості скористатися результатами таких договорів в частині продовження обслуговування зовнішньоекономічних контрактів в інших банках України.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про істотність порушення Банком умов Договору РКО-1 та Договору РКО-2 та наявність підстав для їх розірвання згідно з приписами частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.

У зв'язку з вказаним обґрунтованою та такою, що відповідає передбаченим статтею 22 Цивільного кодексу України способам захисту прав та інтересів особи, є і вимога позивача про зобов'язання Банку надати всю наявну інформацію про незавершені розрахунки та обсяги купленої, обміняної та перерахованої іноземної валюти за зовнішньоекономічними договорами МАУ.

Що ж стосується вимог про зобов'язання Банку закрити поточні рахунки МАУ та стягнути залишки коштів суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Пунктом 8.3 Договору РКО-1 встановлено, що при розірванні договору Клієнт зобов'язаний закрити рахунки, подавши в Банк документи, що передбачені чинним законодавством України для закриття рахунків. Закриття рахунків здійснюється виключно за умови повного розрахунку Клієнта перед Банком по сплаті послуг за розрахунково-касове обслуговування рахунків. Аналогічні положення містяться і в пункті 8.3 Договору РКО-2.

Згідно з підпунктом 20.6 пункту 20 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, з наступними змінами та доповненнями, банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо].

Наведене свідчить, що закриттю рахунку передує повернення банком залишків коштів на такому рахунку клієнту.

З урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Банку з вимогою закрити усі поточні рахунки, а таке закриття має відбутися лише після розірвання Договорів РКО-1, РКО-2 та повернення позивачу усіх залишків коштів на рахунках, доводи позивача про порушення Банком зобов'язань із закриття рахунків є передчасними та не спрямовані на захист порушених прав та інтересів позивача.

У зв'язку з цим вимога про зобов'язання Банку закрити поточні рахунки МАУ задоволенню не підлягає.

Також суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з Банку залишків коштів на рахунках.

Відповідно до частини 3 статті 1075 Цивільного кодексу України, що регулює питання розірвання договору банківського рахунка, залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Тобто, Банк зобов'язаний повернути Клієнту увесь залишок коштів на рахунках безумовно та беззаперечно.

При цьому суд приймає до уваги і той факт, що листом від 17.09.2015 № 2, що був надісланий Банку 17.09.2015, позивач здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог до Банку про повернення залишків коштів на рахунках у розмірі 194 млн. грн., що на дату зарахування за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 8.889.866,88 дол. США, в рахунок погашення тіла кредиту за договором відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 у розмірі 8.889.866,88 дол. США. Таким чином, відповідно до положень статті 601 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 203 Господарського кодексу України, зобов'язання Банку з повернення МАУ 194 млн. грн. залишків коштів на рахунках у Банку та зобов'язання МАУ з повернення Банку основного боргу (тіла кредиту) за договором відновлювальної кредитної лінії від 23.12.2005 № 598v-01-05 у розмірі 8.889.866,88 доларів США є припиненими.

Більш того, на підставі постанови правління національного банку України від 17.09.2015 № 612 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Відповідно до ч. 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Таким чином, оскільки позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позовні вимоги про стягнення з Банку на користь позивача залишку коштів на рахунках останнього, відкритих у Банку, що станом на 03.02.2015 складають 179.957.973,44 грн., 3.567,94 дол. США, 753,06 євро та 1.411.973,24 російських рублів не можуть бути задоволені від часу запровадження в останньому тимчасової адміністрації.

Вказана правова позиція стосовно аналогічних правовідносин викладена у постанові Верховного суду України від 25.03.2015 № 910/9232/14 за заявою публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" про перегляд Верховним судом України постанови Вищого господарського суду України від 12.11.2014 у справі № 910/9232/14 за позовом приватного підприємства "АКТІВСЕРВ" до публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" про зобов'язання вчинити дії.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, то згідно ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України господарські витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати укладений між приватним акціонерним товариством "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ" (01030, м. Київ, вул. Лисенка, 4, ідентифікаційний код: 14348681) та публічним акціонерним товариством "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код: 09807856) договір на розрахунково-касове обслуговування від 02.06.2005 № 0213/FA-05, з наступними змінами та доповненнями.

3. Розірвати укладений між приватним акціонерним товариством "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ" (01030, м. Київ, вул. Лисенка, 4, ідентифікаційний код: 14348681) та публічним акціонерним товариством "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код: 09807856) договір на розрахунково-касове обслуговування від 19.11.2010 № 021-10/АНВ, з наступними змінами та доповненнями.

4. Зобов'язати публічне акціонерне товариство "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код: 09807856) надати приватному акціонерному товариству "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ" (01030, м. Київ, вул. Лисенка, 4, ідентифікаційний код: 14348681) у вигляді письмової довідки всю наявну у публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" інформацію про незавершені розрахунки приватного акціонерного товариства "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ" та обсяги купленої, обміняної та перерахованої іноземної валюти за зовнішньоекономічними договорами приватного акціонерного товариства "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ", що обслуговуються в публічному акціонерному товаристві "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ".

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код: 09807856) на користь приватного акціонерного товариства "АВІАКОМПАНІЯ "МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ" (01030, м. Київ, вул. Лисенка, 4, ідентифікаційний код: 14348681) 3.654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн 00 коп витрат по сплаті судового збору.

6. В іншій частині позову відмовити повністю.

7. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16 листопада 2015 року

Суддя С.В. Балац