КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2015 р. Справа№ 910/9070/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

За участю секретаря судового засідання Бородулі В.В.

представників сторін:

від позивача - Діковицька О.М., дов. № 01-33/04 від 05.01.15 р.;

від відповідача - не з'явилися;

від третьої особи - не з'явилися.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.07.2015 року

у справі № 910/9070/15 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Державного авіаційного підприємства «Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія

«Міжнародні авіалінії України»

про стягнення 78 198,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року по справі № 910/9070/15 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд» на користь Державного авіаційного підприємства «Україна» 1 057,50 грн., 13 402,68 грн. пені, 337,84 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року по справі № 910/9070/15 скасувати в частині стягнення пені у розмірі 13 402,68 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2015 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Шевченко Е.О. та призначено до розгляду на 07.10.2015 року.

24.09.2015 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Державного авіаційного підприємства «Україна» надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

07.10.2015 року, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, розгляд справи не відбувся.

Після виходу головуючого судді з лікарняного, розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Шевченка Е.О. у відпустці, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2015 року справу № 910/9070/15 прийнято до провадження у вищезазначеному складі суду та призначено до розгляду на 03.11.2015 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Державного авіаційного підприємства «Україна» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд» та Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» у судове засідання не з'явилися, про розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується підписом представника відповідача та третьої особи від 31.08.2015 року на повідомленні про вручення поштового відправлення.

При цьому, 26.10.2015 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Товариство з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, в якому останній підтримав вимоги апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача та третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

18.03.2014 року між Державним авіаційним підприємством «Україна» (далі - клієнт, позивач, ДАП «Україна») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд» (далі - експедитор, відповідач, ТОВ «Каргомайнд») укладений договір транспортного експедирування № 2647 (далі - Договір експедирування).

За умовами Договору експедирування експедитор взяв на себе зобов'язання за дорученням клієнта надавати послуги з перевезення вантажів авіаційним транспортом за розкладом, а клієнт приймати їх та оплачувати.

За заявкою позивача № 20 від 21.07.2014 року відповідач прийняв до виконання перевезення вантажу (блок командних сигналів, серійний № 0780B00L1004425) від компанії «OEMServices S.A.S» (Франція, Париж) до аеропорту Бориспіль в кількості 1 місця 2,5 кг.

Зазначений вантаж за авіаційною накладною № 566 1272 5101 від 23.07.2014 року був запланований до відправлення з аеропорту м. Париж до аеропорту Бориспіль рейсом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі - третя особа, ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ») PS 128 24.07.2014 року.

25.07.2014 року ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» листом № 9.2.5-211 та 31.07.2014 року ТОВ «Каргомайнд» листом № 31-07/14, повідомили позивача про те, що 24.07.2014 року вантаж за авіаційною накладною № 1 не прибув до аеропорту Бориспіль.

З 23.07.2014 року по 19.11.2014 року, відповідно до правил ІАТА, розшук вантажу тривав 120 днів з дати видачі авіаційної накладної, проте вантаж не було знайдено.

Оскільки вантаж було втрачено, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 64 795,70 грн., виходячи з вартості втраченого вантажу 2 545,00 Євро х 25,46 грн. (станом на 03.04.2015 року за курсом НБУ), а також просив стягнути 13 402,68 грн. пені.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 6.2.1 Договору експедирування передбачено, що експедитор несе відповідальність відповідно до положень Варшавської Конвенції 1929 року.

Зазначена конвенція ратифікована Українською РСР 14.08.1959 року, вона є основною міжнародною угодою, яка визначає умови повітряних перевезень пасажирів і вантажів (далі - Варшавська конвенція 1929 року).

Варшавська конвенція 1929 року змінювалася Гаазьким протоколом від 28.09.1955 року, Гватемальським протоколом від 08.03.1971 року, додатковими протоколами 1-3 та Монреальським протоколом № 4 від 25.09.1975 року.

Крім того, 18.09.1961 року Українською РСР було підписано Гвадалахарську конвенцію, додаткову до Варшавської конвенції 1929 року про уніфікацію деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, здійс нюваних особою, яка не є перевізником за договором (далі - Гвадалахарська конвенція 18.09.1961 року), яка була ратифікована Українською РСР 05.09.1983 року і набрала чинності 15.01.1984 року.

Враховуючи положення Варшавської Конвенції 1929 року та ст. 1 Гвадалахарської конвенції 18.09.1961 року розрізняються такі поняття, як «перевізник за договором» - особа, яка укладає як сторона договір перевезення, що підпадає під Варшавську конвен цію, з пасажиром або відправником чи з особою, яка діє від імені пасажира або відправника; та «фактичний перевізник» - особа, яка не є перевізником за договором і, будучи уповнова жена перевізником за договором, здійснює повністю або частково перевезення але не є стосовно такої частини послідовним перевізником. Причому, наявність згаданих повноважень є презумпці єю за відсутності доказу протилежного.

Відповідно до положень ст.ст. 3, 6 Гвадалахарської конвенції 18.09.1961 року та ст. 22 Варшавської конвенції 1929 pоку, останньою покладена відповідальність як перевізника за договором так і фактичного перевізника: на першого з них (перевізника за договором) - стосовно всього перевезення, передбаченого договором, а на другого (фактичного перевізника) - лише стосовно того перевезення, яке він здійснює і тільки в установлених Варшавською Конвенцією межах відповідальності. При цьому, у випадку знищення, утрати, пошкодження або затримки частини вантажу чи будь-якого предмета, що є його частиною, для визначення межі відповідальності перевізника до уваги береться лише загальна вага відповідного вантажного місця та відповідальність обмежується сумою в двісті п'ятдесят франків з кілограма, за виключенням випадків, коли вантажовідправник зробив у момент передачі вантажного місця перевізнику особливу заяву про заінтересованість (застрахував/задекларував/ вартість вантажу) у доставці та сплатив додатковий збір, якщо це необхідно. У цьому випадку перевізник зо бов'язаний сплатити суму, що не перевищує заявленої суми, якщо він не доведе, що ця сума перевищує дійсну заінтересованість відправника в доставці.

У розумінні зазначених вище норм конвенції, ТОВ «Каргомайнд» за Договором експедирування виступає як перевізник за до говором, а залучений до виконання ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» - фактичним перевізником.

Згідно авіанакладної № 14/00000198, вага вантажу, що відправляється, складає 2,5 кг, вантаж не має оголошеної цінності.

ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» прийняло до перевезення зазначений вантаж за авіанакладною № 566 1272 5101, яка не містить будь-яких застережень вантажовідправника щодо цінності вантажу.

Отже, позивач не зробив спеціальну заяву щодо цінності відправленого вантажу та не сплатив при цьому додатковий збір.

За таких обставин, відповідно до ст. 22 Варшавської конвенції 1929 року, відповідальність перевізника обмежується сумою в двісті п'ятдесят франків з кілограма.

Станом на 11.06.2015 року 250 франків еквівалентно 20 доларам США, що, відповідно, еквівалентно 423 грн. (1 долар = 21,15 грн.).

Таким чином, відповідальність відповідача як перевізника за втрату багажу складає 1 057,50 грн. (2,5 кг. * 423 грн.).

Враховуючи вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції часткове задоволення вимоги позивача про стягнення з ТОВ «Каргомайнд» на користь ДАП «Україна» у розмірі 1 057,50 грн. вартості втраченого вантажу.

Крім того, враховуючи несвоєчасну доставку вантажу, позивач просить стягнути з відповідача 13 402,68 грн. як санкцію передбачену Договором експедирування.

Пунктом 6.2.5 Договору передбачено, що відповідач несе відповідальність за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 0,5% від вартості перевезення за кожний день прострочення, у разі наявності його вини.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 та ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі передбаченому договором.

Умовами ст. 199 Господарського кодексу України зазначено, що виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Як передбачено ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу України, учасників господарських відносин мають право встановлювати інші ніж передбачено ЦК України види забезпечення виконання зобов'язань.

За таких обставин, встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції, передбаченої п. 6.2.5 Договору експедирування, не суперечить нормам законодавства.

У відповідності до рахунку-фактури відповідача № С-00000405, вартість перевезення втраченого вантажу становить 10 595,00 грн., а період несвоєчасної доставки вантажу - 253 дні (з 25.07.2014 року по 03.04.2015 року).

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів, провівши повторний арифметичний розрахунок, погоджується з висновком суду першої інтонації про стягнення з ТОВ «Каргомайнд» на користь ДАП «Україна» 13 402,68 грн. договірної санкції.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд» у апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року по справі № 910/9070/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року по справі № 910/9070/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/9070/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 09.11.2015 року.