ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.11.2015 Справа № 920/1530/15

Господарський суд Сумської області, у складі судді Зайцевої І.В. при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М.., розглянувши матеріали справи №920/1530/15

за позовом: комунальної установи Лебединської центральної районної лікарні імені лікаря ОСОБА_1, м. Лебедин;

до відповідача: Лебединського медичного училища імені професора ОСОБА_2 - комунального закладу Сумської обласної ради, м. Лебедин;

про зобовязання укласти договір

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (доручення № б/н від 02.01.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_4 (доручення № 632 від 24.09.2015р.);

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд зобовязати відповідача укласти договір на відшкодування експлуатаційних витрат на 2015 рік в сумі 18433,80 грн.

25.09.2015 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та на виконання вимог ухвали суду подав витребувані судом документи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та в обґрунтування своєї позиції по справі подав письмові пояснення на відзив відповідача.

Представник відповідача проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні за необґрунтованістю та безпідставністю.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд встановив:

02.01.2008 між позивачем - Комунальною установою Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря ОСОБА_1 (орендодавець) та відповідачем - Лебединським медичним училищем імені професора ОСОБА_2 - комунальним закладом Сумської обласної ради (орендар) було укладено договір № 2 про оренду нежитлового приміщення, розташованого за адресою: Сумська область, м. Лебедин, вул. Першогвардійська, буд. 17. Орендована площа в розмірі 323,4 м.кв. була передана відповідачеві за актом прийому-передачі від 02.01.2008 з метою проведення практичних занять студентів медичного училища.

Відповідно до додаткової угоди № 4 від 31.12.2014 термін дії договору оренди № 2 від 02.01.2008 продовжений до 31.12.2015

На початку 2015 року до Лебединського медичного училища імені професора ОСОБА_2 був направлений договір на оплату орендарю (відповідачу) експлуатаційних витрат. Але відповідач згідно листа № 159 від 23.02.2015 відмовився від підписання даного договору, мотивуючи це тим, що в розрахунок експлуатаційних витрат для орендарів станом на 01.01.2015 включено заробітну плату працівників ліфту та нарахування на заробітну плату 36,3%, хоча Лебединське медичне училище імені професора ОСОБА_2 комунальний заклад Сумської обласної ради - послугами грузового ліфта не користується, а ліфт громадського користування не працює.

Позивач просить суд зобовязати відповідача укласти з ним договір на відшкодування експлуатаційних витрат на 2015 рік в сумі 18433 грн 80 коп., посилаючись на те, що п. 7.1.4 договору № 2 від 02.01.2008 зазначено, що орендар зобовязаний нести всі витрати з експлуатації обєкта.

Суд вважає позовні вимоги неправомірними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, законодавчо визначена свобода договору.

При цьому, ч. 1 ст. 187 Господарського кодексу України встановлює, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Позивач, обґрунтовуючи свою вимогу, посилається зокрема, на п. 7.1.4 договору оренди, укладеного між сторонами даного спору. Але, як вище зазначено, в цьому пункті йдеться про обовязок участі в експлуатаційних витратах, а не про домовленість сторін щодо укладення окремого договору про розподіл цих витрат. А отже, такий договір може бути укладений лише за наявності волевиявлення обох сторін, а позивач на підставі п. 7.1.4 такого договору оренди має право вимагати відшкодування певних витрат в установленому законом порядку.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає як такий, що не ґрунтується на вимогах закону і не підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 33-35, 44, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові - відмовити.

Повне рішення складено 09.11.2015

Суддя І.В. Зайцева