РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015Справа №910/16528/15

За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про зобов'язання вчинити дії, стягнення 628 422,53 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники :

Від позивача: Мельник В.В., Хмель О.М. за дов.

Від відповідача: ОСОБА_5 за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Пред'явлені вимоги про: 1) зобов'язання відповідача передати позивачу нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 167,4 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом підписання акту прийому-передачі приміщення за договором оренди приміщення від 06.02.2014; 2) зобов'язання відповідача звільнити нежиле приміщення (в літ. А), загальною площею 167,4 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом виселення; 3) стягнути з відповідача на користь позивача 628 422,53 грн., з яких: 592 807, 47 грн. заборгованість по орендній платі, 35 615,06 грн. пені.

Ухвалою суду від 30.06.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 13.08.2015.

12.08.2015 через відділ діловодства суду представником позивача подано нормативно-правове обґрунтування позовних вимог та документи на виконання вимог ухвали суду.

12.08.2015 через відділ діловодства суду представником відповідача подано клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 6 ч.1 ст. 80 ГПК України, в якому представник відповідача зазначив, що відповідно до повідомлення від 17.07.2015 ФОП ОСОБА_2 припинили свою підприємницьку діяльність, про що внесено відповідний запис 5018773.

Вказане клопотання судом відхилене, оскільки на дату подання позову (26.06.2015) та порушення провадження у справі (30.06.2015) відповідач мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, тому зміна статусу відповідача (проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності) 17.07.2015 після порушення провадження у справі не є підставою для припинення провадження у справі за п.6 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 4.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою - сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

13.08.2015 через відділ діловодства суду представником позивача подано заяву про уточнення (доповнення, обґрунтування та збільшення) позовних вимог, в якій позивач просить прийняти доповнення до позовної заяви, оскільки вони стосуються тих же відносин між сторонами щодо неналежного виконання умов договору та просить:

- зобов'язати відповідача передати нежиле приміщення (в літ. А), загальною площею 167,4 кв. м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 шляхом підписання акту прийому-передачі приміщення за договором оренди приміщення від 06.02.2014;

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі в розмірі 592 807,47 грн. та 35 615,06 грн. пені, що разом складає 628 422,53 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача 334 828,00 грн. завданих збитків та стягнути судові витрати.

Вказана заява відповідає ст. 22 ГПК України, тому прийнята судом до розгляду.

Також, 13.08.2015 представником позивача подана заява про часткову відмову від позову та часткове повернення судового збору з державного бюджету, в якій позивач просить прийняти відмову від частини вимог в частині зобов'язання ФОП ОСОБА_2 звільнити нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 167,4 кв. м, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 шляхом виселення та просить повернути з бюджету судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп. за вимогу немайнового характеру про зобовязкання відповідача вчинити дії. Заява прийнята судом до розгляду.

Ухвалою суду від 13.08.2015 розгляд справи відкладено на 25.08.2015.

21.08.2015 до суду надійшла заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" № 5417/08 від 20.08.2015 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на все майно та грошові кошти, які знаходяться у власності Фізичної особи-підприємця і фізичної особи ОСОБА_2 та на її рахунках в банківських установах ( в межах заявлених у позові до стягнення 963 250,53 грн.), яка залишена судом без задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст.66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 Господарського процесуального кодексу України заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За приписами ст.67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, в тому числі, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Відповідно до п.1 Постанови №16 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" визначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Позивачем не було наведено жодних належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів вчинення відповідачем дій, які б могли призвести до ускладнення виконання судового рішення по справі.

З огляду на викладене вище, враховуючи приписи ст.ст.4-3, 33, 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, зміст Постанови №16 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", приймаючи до уваги, що клопотання позивача позбавлене будь-якого доказового обґрунтування, останнє залишене судом без задоволення.

У судовому засіданні 25.08.2015 представник позивача подав документи по справі.

У судовому засіданні 25.08.2015 оголошена перерва до 08.09.2015 на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 08.09.2015 представником позивача подані письмові пояснення з доданими документами.

08.09.2015 через відділ діловодства представником відповідача подано заперечення на позов та клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої поставити питання: Яка вартість матеріального шкоди, завдана в результаті пошкодження нежилого приміщення в літ. А, загальною площею 167,4 кв. м. по АДРЕСА_2, яке було передано в оренду згідно договору оренди приміщення від 06.02.2014?

Вказане клопотання судом відхилене у зв'язку з безпідставністю, оскільки згідно п. 2 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» № 4 від 23.03.2012р., судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Ухвалою суду від 08.09.2015 відкладено на 22.09.2015.

21.09.2015 від позивача надійшли додаткові пояснення .

22.09.2015 представником відповідача подані додаткові пояснення у справі.

22.09.2015 позивачем подана заява про долучення доказів до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про перенесення розгляду справи та надання йому можливості для ознайомлення з поданими документами.

Ухвалою суду від 22.09.2015 розгляд справи відкладено на 20.10.2015.

16.10.2015 позивачем подано письмові пояснення та заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить зобов'язати ФОП ОСОБА_2 передати ПАТ КБ «Правекс Банк» нежиле приміщення (в літ.А), загальною площею 167,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом підписання акту прийому-передачі приміщення за договором оренди приміщення від 06.02.2014, стягнути з відповідача заборгованості по орендній платі в розмірі 644 474,78 грн. 687 830,23 грн. пені, 334 828,00 грн. завданих збитків. Вказана заява не приймається судом до розгляду, оскільки позивачем до суми збільшених позовних вимог включено заборгованість по орендних платежів за фактичне користування приміщенням за новий період, що не були заявлені раніше та є новими вимогами, а не збільшенням позовних вимог в розумінні ст. 22 ГПК України.

19.10.2015 відповідачем прийнято додаткове обґрунтування необхідності призначення та проведення судової експертизи.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, представник відповідача проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд , встановив:

06.02.2014 між позивачем та відповідачем укладений договір оренди приміщення, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі під № 232.

Згідно умов договору, за актом прийому - передачі приміщення від 06.02.2014, позивач (орендодавець) передав відповідачу (орендарю) в строкове платне користування нежиле приміщення (в літері А) загальною площею 167,4 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, в справному технічному стані.

Відповідно до п.2.2. договору, загальний місячний розмір орендної плати за даним договором складає суму еквівалентну 4500,00 доларів США, в тому числі ПДВ - 750,00 доларів США, за курсом купівлі - продажу готівкових доларів США, встановлених ПАТ КБ «Правекс-Банк» на день здійснення платежу. Розрахунки по договору проводяться в національній валюті - гривні з урахуванням вищевказаного розміру орендної плати. Орендна плата сплачується в безготівковому порядку на рахунок орендодавця, вказаний в розділі 10 договору, нарахована орендна плата вноситься щомісячно, не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за звітним (п.п. 2.4., 2.5. договору).

Згідно пункту 8.1. договору строк оренди встановлюється до 6 лютого 2017 року включно з моменту підписання сторонами цього договору та додатків № 1 та № 2.

Сторонами підписані додатки до договору, зокрема, додаток № 1 - план-схема орендованого приміщення, додаток № 2 - акт прийому-передачі приміщення від 06.02.2014, згідно якого у відповідності до укладеного сторонами договору орендодавець передає орендарю в строкове, платне та цільове користування зазначене в договорі нежиле приміщення. В п.2 акту вказано, що приміщення надається орендарю в справному технічному стані, будь - яких зауважень щодо стану приміщення у орендаря немає. Вказаний акт підписаний головою правління позивача ОСОБА_7 та відповідачем Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 без зауважень.

Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. ст. 762, 785 ЦК України орендар зобов'язаний щомісячно сплачувати орендну плату. У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Приписами статей 525, 526, 530, 629 цього ж Кодексу визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 2.2. договору місячний розмір орендної плати за даним договором складає суму еквівалентну 4500,00 доларів США за курсом купівлі - продажу готівкових доларів США, встановлених ПАТ КБ «Правекс-Банк» на день здійснення платежу. Розрахунки по договору проводяться в національній валюті - гривні з урахуванням вищевказаного розміру орендної плати. Нарахована орендна плата вноситься щомісячно, не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за звітним календарним місяцем ( п. 2.5. договору).

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за період січень - червень (21 день) 2015 року в сумі 592807,47 грн., виходячи з місячного розміру орендної плати 4500,00 доларів США за курсом продажу доларів США, встановлених позивачем.

Оскільки умовами встановлено місячний розмір орендної плати в іноземній валюті за курсом купівлі - продажу готівкових доларів США, встановлюваного самим позивачем на дату здійснення платежу, строк оплати визначено не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за звітним, судом приймається розрахунок позивача за виключенням січня місяця, за який позивачем було здійснено часткову оплату в сумі 22 500,00 гривень, тому заборгованість за січень 2015 року складає 52 830,00 гривень, виходячи з розрахунку: 75 330,00 грн. - 22 500,00 грн.

Доказів оплати орендної плати частково за січень, лютий-червень 2015 року, відповідачем суду не надано.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково в сумі 585 495,00 грн., в частині вимог в сумі 7 312,00 грн. основного боргу належить відмовити.

Заперечення відповідача щодо відсутності на сайті ПАТ КБ «Правекс- Банк» інформації про курс купівлі - продажу та погодження в усному порядку розміру орендної плати за договором на рівні 35300 грн. 91 коп. не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодним доказом. Доказів внесення змін до договору щодо погодження орендної плати в іншому розмірі ніж встановлено п.п. 2.1., 2.2. договору, а також доказів визнання недійсними вказаних пунктів договору, суду не надано.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Заявлена позивачем пеня в сумі 35615,06 грн. після здійснення судом перевірки розрахунку з урахуванням періодів нарахування та сум заборгованості підлягає задоволенню в межах суми заявленої позивачем.

Відповідно до частини 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3.2.4. договору, сторони встановили можливість розірвання договору оренди в односторонньому порядку, зокрема, передбачено право орендодавця в односторонньому порядку достроково розірвати договір. Договір вважається розірваним через 30 календарних днів з моменту відправлення орендодавцем письмового повідомлення на адресу орендаря. Повторна згода орендаря на розірвання договору та укладення додаткової угоди про розірвання не вимагається.

Рекомендованим листом від 20.05.2015 за № 3229/11-03-3 позивач направив відповідачу повідомлення про розірвання договору з 22.06.2015.

В п.8.4 договору сторони погодили право на дострокове в односторонньому порядку розірвання договору, попередивши іншу сторону за 30 календарних днів.

Факт направлення вказаного повідомлення відповідачу підтверджується списком рекомендованих листів та фіскальним чеком поштового відділення від 20.05.2015.

Крім того, копія вказаного листа була отримана 15.06.2015 представником відповідача - ОСОБА_5 особисто.

Відповідач відповіді позивачу на вказаний лист не надав.

Отже, враховуючи викладене та положення п. 3.2.4. договору, договір оренди є розірваним з 22.06.2015.

Пунктом 4.1.9. договору передбачено, що у випадку дострокового розірвання договору, орендар зобов'язаний в останній день дії договору повернути орендодавцю приміщення в тому ж стані, в якому орендар його отримав, з урахуванням нормального фізичного зносу по акту прийому - передачі.

Частино 2 ст. 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Доказів повернення орендарем орендодавцю орендованого приміщення, в тому ж стані, в якому орендар його отримав, з урахуванням нормального фізичного зносу по акту прийому - передачі, як передбачено ст.ст. 785, 795 ЦК України та п. 4.1.9 договору, суду не надано.

В уточненні (доповнення, обґрунтування та збільшення) позовних вимог від 12.08.2015 позивач вказує, що 06.07.2015 представник відповідача передав представнику позивача ключі від орендованого приміщення, проте підписувати акт прийому - передачі приміщення відмовився. Представник відповідача в судовому засіданні вказані обставини підтвердив.

Актом огляду майна від 06.07.2015, складеним представниками позивача, встановлено, що приміщення знаходиться в несправному, непридатному для подальшого використання стані, зокрема, зіпсоване все внутрішнє оздоблення приміщень, пошкоджена електрика (електропроводка), демонтовані радіатори опалення, освітлюючі прибори, внутрішні двері, вхід з вулиці до приміщення зменшено, демонтовані зовнішні великоформатні скляні двері та замінені на значно менші металеві, пошкоджені внутрішні перегородки, будівельне сміття не вивезено.

Пунктами 4.1.5., 4.1.6., 4.1.11 договору у обов'язках орендаря сторони визначили, що орендар зобов'язаний самостійно і за власний рахунок забезпечити прийняття заходів відносно підтримання приміщення у стані не гіршому , ніж на момент передачі його в оренду по цьому договору, з урахуванням нормального фізичного зносу вказаного приміщення, проводити за свій рахунок поточний ремонт приміщення без подальшої компенсації орендодавцем. Забезпечити збереження інженерних мереж, комунікацій та обладнання приміщення: не виконувати без письмового дозволу орендодавця роботи щодо прихованих та відкритих проводок комунікацій, перепланування, яке призведе до зміни технічного плану приміщення. Негайно повідомляти орендодавця у письмовій формі про будь - які пошкодження, аварії або інші події, в результаті яких заподіяна (або може бути заподіяна) шкода приміщенню, а також своєчасно приймати всі можливі заходи для запобігання можливості подальшого руйнування або пошкодження приміщення.

Пунктом 4.1.9. передбачено обов'язок орендаря у випадку зупинення або дострокового розірвання договору, в останній день дії договору повернути орендодавцю приміщення в тому ж стані, в якому орендар його отримав, з урахуванням нормального фізичного зносу приміщення по акту прийому - передачі приміщення.

В пункті 7.10 договору сторони визначили, що ризик випадкового знищення чи пошкодження орендованого майна на період дії договору несе орендар.

Відповідно до ст. 772 ЦК України, наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження.

У відповідності до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статті 224, 225 ГК України визначають порядок відшкодування збитків за порушення господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 224 ГК України. учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема: додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ч. 2 ст. 623 ЦК України).

З наведених положень випливає, що збитки, як категорія цивільно-правової відповідальності, являють собою ті негативні наслідки, що виникають як невідворотний результат порушення законних прав та інтересів особи, де збитки є наслідком, а протиправна поведінка заподіювача шкоди - причиною. Таким чином, застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків можливе лише за наявності повного складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненими збитками, а також вини порушника в їх заподіянні.

При цьому кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов'язання; натомість на нього покладено обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником; розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та завданими збитками.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач свої зобов'язання щодо передачі приміщення своєчасно і в належному стані за актом приймання - передачі не виконав, приміщення у визначені договором строки не звільнив та не повернув орендодавцю по акту прийому - передачі, як це передбачено умовами договору, чим допустив порушення своїх зобов'язань за договором.

06.07.2015 після передачі представником відповідача ключів від орендованого приміщення без складання та підписання акту, позивачем було встановлено, що відповідач залишив приміщення в несправному, непридатному для подальшого використання стані, що зафіксовано актом, складеним представника позивача від 06.07.2015.

08.07.2015 року позивач направив відповідачу два примірники акту прийому - передачі приміщення від 06.07.2015, в якому описано стан приміщення, з проханням підписати і повернути один примірник акту протягом 5 календарних днів.

Відповідач відповіді на вказаний лист не надав, акт не підписав та примірник акту не повернув.

Оскільки відповідачем акт повернення не підписаний, заперечень на акт не надано, при звільненні стан приміщення ним в присутності представників позивача не зафіксований, докази повернення орендованого приміщення в належному стані відсутні, 23.07.2015 позивач звернувся до ТОВ «Судова незалежна експертиза» з заявою про проведення експертного дослідження приміщення.

Згідно з висновком № ЕД -1-1210/15 будівельно - технічного (оціночно - будівельного) експертного дослідження від 03.08.2015, складеного на замовлення позивача ТОВ «Судова незалежна експертиза», копія якого долучена до матеріалів справи, встановлено, що вартість ремонтно - будівельних робіт у приміщенні на момент проведення дослідження з урахуванням вартості будівельних матеріалів та обладнання складає 334828,00 грн.

Судом встановлений факт неналежного виконання відповідачем умов договору та порушення норм чинного законодавства щодо повернення приміщення в належному стані в установлений строк орендодавцю за актом приймання передачі.

Враховуючи норми чинного законодавства, а також положення п. 4.1.4. договору, відповідно до якого орендар несе матеріальну відповідальність перед орендодавцем за збитки, які виникли з вини орендаря або спричинені невиконанням (неналежним виконанням) умов даного договору, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків є обґрунтованими, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню в розмірі 334828,00 грн., оскільки відповідач не надав суду належних доказів та не довів відсутності своєї вини.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Лист слідчого СВ Печерського РУ ГУ МВС України та витяг з кримінального провадження від 23.06.2015 про досудове розслідування, свідчить лише про початок досудового розслідування за заявою представника ФОП ОСОБА_2, вирок суду з кримінальної справи, який би містив дані, що мають значення для розгляду даної справи відсутній.

Твердження відповідача про заблокування приміщення позивачем та надані представником відповідача пояснення та доповідні найманих працівників від 22.06.2015, 23.06.2015, 24.06.2015 не є належними доказами у справі в розумінні ст. 34 ГПК України та не заслуговують на увагу суду.

Відповідачем не надано належних доказів щодо пошкодження приміщення третіми особами та не доведено відсутності вини в порушенні своїх зобов'язань за договором.

За таких обставин, суд прийшов висновку, що вимоги про стягнення заявлених збитків є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заявлена позивачем вимога про зобов'язання відповідача передати позивачу нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 167,4 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом підписання акту прийому-передачі приміщення за договором оренди приміщення від 06.02.2014, фактично зводиться до вимоги про зобов'язання підписання акту прийому-передачі приміщення від 06.07.2015.

Такий спосіб захисту цивільного права як зобов'язання підписати акт прийому-передачі приміщення не відновлює порушене право позивача, оскільки при розгляді справи судом встановлено, що договір є розірваним, приміщення звільнене відповідачем в неналежному стані, тому в задоволенні вказаної вимоги належить відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У заяві про часткову відмову від позову, поданій суду 13.08.2015, представником позивача також заявлено клопотання про часткове повернення судового збору з державного бюджету, в якій позивач просить повернути з бюджету судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп. за вимогу немайнового характеру про зобов'язання відповідача звільнити приміщення.

Також судом у судовому засіданні 27.10.2015 не прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив зобов'язати відповідача вчинити дії та стягнути 1 022 658,23 грн., збільшивши позовні вимоги та доплатив на підставі платіжного доручення № 173648098 від 13.10.2015 судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Частиною 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", пп. 2.8, 6.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013р. визначено, що сплачена сума судового збору повертається у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції, що діяла станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України "Про Держаний бюджет України на 2014рік" установлено станом на 01.01.2015 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218,00 гривні.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні із позовом у даній справі на підставі платіжного доручення № 141096086 від 24.10.2015 було сплачено судовий збір у розмірі 15 004,45 грн. за заявлені 2 вимоги немайнового характеру (1218*2), та вимогу майнового характеру у сумі 628 422,53 грн. (12 968, 45 грн. судового збору).

У процесі розгляду справи позивачем 13.10.2015 подано заяву про часткову відмову від позову в частині однієї вимоги немайнового характеру, та заяву про уточнення позовних вимог, в якій заявлено 1 вимогу немайнового характеру (1218 грн. судового збору) та вимогу майнового характеру у сумі 963 250,53 грн. ( 19 265,01 грн. судового збору) та здійснено доплату судового збору за платіжним дорученням № 141097870 від 10.08.2015 на суму 6 696,56 грн.

Також подано заяву про збільшення позовних вимог, подану позивачем 16.10.2015, в якій збільшено позовні вимоги, заявлено 1 вимогу немайнового характеру (1218 грн. судового збору), вимогу майнового характеру про стягнення 1 022 658,23 грн. ( 20 453,16 грн. судового збору) та здійснено доплату судового збору за платіжним дорученням № 173648098 від 13.08.2015 на суму 1218,00 грн. Вказана заява не прийнята судом до розгляду.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивачем зайво сплачений судовий збір у розмірі 2436,00 грн., який перерахований Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Правекс-Банк" (01021, м.Київ, Кловський узвіз, 9/2, ) на підставі платіжних доручень № 141096086 від 24.10.2015 на суму 15 004,45 грн., № 173648098 від 13.08.2015 на суму 1218,00 грн., оригінали яких знаходяться у матеріалах справи № 910/16528/15, підлягає поверненню платнику з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82 - 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

1.1.Стягнути з ОСОБА_2 (03194, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" (01021, м.Київ, Кловський узвіз, 9/2, ) 585 495 (п'ятсот вісімдесят п'ять тисяч чотириста дев'яносто п'ять) грн. 00 коп. основного боргу з орендної плати, 35 615 ( тридцять п'ять тисяч шістсот п'ятнадцять) грн. 06 коп. пені, 334 828 (триста тридцять чотири тисячі вісімсот двадцять вісім) грн. 00 коп. збитків, 19 118 (дев'ятнадцять тисяч сто вісімнадцять) грн. 76 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

1.2 В частині суми 7312,00 грн. основного боргу відмовити.

1.3.В частині вимог про зобов'язання відповідача передати позивачу нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 167,4 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом підписання акту прийому-передачі приміщення за договором оренди приміщення від 06.02.2014 відмовити.

2. У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

3. На підставі даного рішення повернути Публічному акціонерному товариству комерційний банк "Правекс-Банк" (01021, м.Київ, Кловський узвіз, 9/2, ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2436 (двадцять чотири тисячі тридцять шість) грн. 00 коп., сплачений на підставі платіжних доручень № 141096086 від 24.10.2015 на суму 15 004,45 грн., № 173648098 від 13.08.2015 на суму 1218,00 грн. (оригінали у матеріалах справи № 910/16528/15).

Суддя О.М. Ярмак

Повне рішення складено 09.11.2015