РІШЕННЯ

"28" жовтня 2015 р.Справа № 921/902/15-г/14
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В. розглянув справу

за позовом Почаївської міської ради, вул. Возз'єднання, 16, с. Почаїв, Кременецький район, Тернопільська область, 47025

до відповідача ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, вул. Лисенка, 20а, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46000

про визнання недійсним рішення.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2, довіреність № 338 від 18.05.15 р.

відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 17/208 від 09.02.15 р.

Суть справи:

Почаївська міська рада звернулась до господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих в судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на невірне застосування суб'єктом владних повноважень норм матеріального та процесуального законодавства, що регламентує правовідносини у сфері захисту економічної конкуренції, що призвело до прийняття останнім протиправного рішення, яке в силу ст.59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підлягає скасуванню в судовому порядку.

Відповідач, згідно відзиву на позов та наданих в процесі розгляду справи пояснень, позовні вимоги заперечує у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність. При цьому суб'єкт владних повноважень зазначає, що спірне рішення прийняте контролюючим органом у відповідності до приписів чинного антиконкурентного законодавства та за наслідками дослідження усіх фактичних обставин, а відтак підстави для визнання останнього недійсним, відсутні.

Учасникам судового процесу належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,22,81-1 ГПК України, роз'яснено.

За відсутності відповідного клопотання, в порядку ст.81-1 ГПК України, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

В судовому засіданні неодноразово оголошувалась перерва, про що зазначено у відповідних формулярах (протоколах) судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників процесу, судом встановлено наступне.

За правовими позиціями, що викладені у постанові Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України, і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 21 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

До того ж згідно ч.1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

З огляду на наведене та враховуючи предмет позовних вимог, даний спір підпадає під юрисдикцію господарських судів та вирішуються за правилами, передбаченими ГПК України.

Як слідує із матеріалів справи, 30.06.2015р. (з урахуванням розпорядження про виправлення описки від 02.09.2015 р. № 63-р/к) адміністративною колегією ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету прийнято рішення №32-р/к по справі №751-АД, згідно із резолютивною частиною якого визнано дії Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області по застосуванню до суб'єктів господарювання різних розмірів відсоткової ставки орендної плати від нормативно-грошової оцінки земельних ділянок однакового цільового призначення порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п.3 ст.50 та абзацом 8 ч.2 ст.15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування, внаслідок яких окремим суб'єктам господарювання створюються дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами ( п.1)..

Пунктом другим даного рішення адміністративна колегія постановила: зобов'язати Почаївську міську раду припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом встановлення однакових підходів щодо визначення та застосування розмірів відсоткової ставки орендної плати від величини нормативної грошової оцінки земельних ділянок, призначених для однакового цільового використання, про що повідомити територіальне відділення у місячний термін з дня отримання рішення з наданням підтверджуючих документів.

Зазначене рішення органу владних повноважень отримане позивачем 06.07.2015р.

Позивач вважає прийняте адміністративною колегією ОСОБА_1 обласного територіального відділення АМК рішення №32-р/к по справі №751-АД, неправомірним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, яке регламентує правовідносини у сфері захисту економічної конкуренції, а тому звернувся із відповідним позовом до господарського суду про визнання його недійсним.

Дослідивши норми законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з огляду на наступне.

Згідно ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" , основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до статті 6 даного нормативно - правового акту, Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України.

Адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження, зокрема, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення (ст. 14 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

У відповідності до вимог ст. 22 вищезазначеного нормативного акту, розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" обумовлено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов'язання органу влади скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Разом з тим, в силу ч. 1 ст. 60 даного нормативно - правового акту, заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

При цьому законодавець визначив підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, до яких належать:

- неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

- не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

У відповідності до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" №15 від 26.12.2011р., порядок прийняття рішення органом Антимонопольного комітету України вважається порушеним, якщо таке рішення підписано не уповноваженою на це особою.

Що ж до недодержання органом Антимонопольного комітету України інших процедурних правил у розгляді справ про порушення конкурентного законодавства або при проведенні ним перевірки додержання суб'єктом господарювання конкурентного законодавства, то воно може мати наслідком визнання господарським судом відповідного рішення такого органу недійсним лише у випадках, коли відповідне порушення унеможливило або істотно ускладнило з'ясування фактичних обставин, що мають значення для прийняття органом Антимонопольного комітету України правильного рішення у справі, наприклад, порушено право особи, яка бере участь у справі, на подання доказів, клопотань, усних і письмових пояснень (заперечень), пропозицій щодо питань, які виносяться на експертизу, тощо.

Якщо порушення органом Антимонопольного комітету України процедурних правил у розгляді справи про порушення конкурентного законодавства не призвело до прийняття неправильного рішення по суті розглянутої ним справи, то у господарського суду з урахуванням положень частини другої статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" немає підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним.

Обґрунтовуючи підстави для скасування рішення адміністративної колегії, позивач, поряд з іншим, вказує на порушення прав Почаївської міської ради при розгляді територіальним відділенням АМК справи №751-АД, оскільки остання була позбавлена можливості надати будь-які пояснення по суті виявленого порушення конкурентного законодавства, а документи по справі були неправильно протлумачені контролюючим органом, у зв'язку із чим останнім прийнято неправомірне рішення.

Однак, такі твердження органу місцевого самоврядування суперечать встановленим обставинам та зібраним у справі доказам. Так, як вбачається із листування між відповідачем та позивачем у процесі розгляду адміністративною колегією справи №751-АД, останній про розгляд справи був неодноразово повідомлений, більше того, міська рада, на вимогу територіального відділення надавала відповідні документи, зокрема, договори оренди земельних ділянок, на підставі яких і прийнято оспорюване рішення, відповіді на запити, а також пояснення по обставинах справи (копії листів знаходяться у матеріалах справи).

З огляду на наведене, посилання позивача на прийняття адміністративною колегією спірного рішення без з'ясування усіх фактичних обставин та не врахування наданих органом місцевого самоврядування пояснень, в ході розгляду даного спору судом не знайшли свого підтвердження.

Крім того, Почаївська міська рада посилається на неправильне застосування відповідачем при прийнятті спірного рішення норм матеріального права в частині визнання антиконкурентними дій органу місцевого самоврядування щодо встановлення різних відсоткових ставок орендної плати по договорах оренди земельних ділянок однакового цільового призначення.

Так, позивач зазначає, що законодавством України, крім мінімального та максимального, що передбачені ст.288 Податкового кодексу України не встановлено інших обмежень щодо розміру орендної плати за землю. Таким чином, органом місцевого самоврядування в межах наданих їй повноважень, враховуючи місце розташування конкретної земельної ділянки та її цільове призначення, застосовано різні розміри відсоткових ставок орендної плати.

Однак, такі твердження органу місцевого самоврядування судом оцінюються критично, зважаючи на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Приписами вищеназваного нормативного акту, до повноважень сільських, селищних міських рад та їх виконавчих органів належить вирішення питань регулювання земельних відносин, справляння плати за землю, підготовка висновків щодо надання або вилучення земельних ділянок в порядку, встановленому законодавством.

За статтею 2 Закону України " Про плату за землю" використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно ст.288.5. Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

- не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки;

- не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Нормативна грошова оцінка земель визначається згідно Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого наказом Держкомзему України, Мінагрополітики України, Мінбудархітектури України, Української академії аграрних наук від 27 січня 2006 р. N 18/15/21/11 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 квітня 2006 р. за N 388/12262 (далі - Порядок).

Відповідно до п.1.3 даного Порядку, нормативна грошова оцінка земель використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом,орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Згідно п.3.3. Порядку, нормативна грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки населених пунктів визначається за формулою:

Цн =В х Нп х Кф х Км,

Нк

де Цн - нормативна грошова оцінка квадратного метра земельної ділянки (у гривнях);

В - витрати на освоєння та облаштування території в розрахунку на квадратний метр (у гривнях);

Нп - норма прибутку (6 %);

Нк - норма капіталізації (3 %);

Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо);

Км - коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки.

Отож, при визначенні грошової оцінки одного квадратного метра земельної ділянки, в силу законодавчих приписів, враховуються такі параметри як якість земель, їх цільове призначення, місце розташування, тощо.

Саме наведені чинники і вплинули на те, що грошова оцінка одного квадратного метра землі, щодо якої виникали у спірний період договірні відносини між міською радою та фізичними (юридичними) особами була різною.

Зокрема, за даними відділу Держгеокадастру у Кременецькому районі ( лист від 06.10.2015 р. №18-1910-061-4650/2-15, що долучений до матеріалів справи позивачем 12.10.2015 р.) нормативно грошова оцінка 1 м. кв. землі комерційного призначення у м. Почаїв , із врахуванням перелічених вище критеріїв, становила 447,77 грн. та 170,56 грн., земель транспорту : 112,27 грн., та 83,35 грн. відповідно. Власне, у судовому засіданні представник позивача зазначив, що різна грошова оцінка земель одного і того ж призначення обумовлена їхнім різним розташуванням.

Таким чином, розмір плати за землю, для земель що мають однакове цільове призначення, але знаходяться у різних місцях буде різним ( для земель, розташованих в центральній частині міста - більшим, на околиці - меншим, тощо) в силу закону.

Натомість, із матеріалів справи, зокрема рішення від 14.05.2015р. №2182, обґрунтувань позовних вимог та пояснень представника органу місцевого самоврядування у судовому засіданні слідує, що Почаївська міська рада при визначенні розмірів відсоткових ставок орендної плати від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які передаються в оренду Почаївською міською радою, повторно враховує по конкретній земельній ділянці місце розміщення, використання за цільовим призначенням , тощо.

Таким чином, встановлення позивачем у рівнозначних угодах різної відсоткової ставки, ущемляє інтереси тих орендарів, які сплачують більшу орендну плату, адже останні через ті ж критерії, які наводить позивач, в силу законодавства, через вищу нормативну грошову оцінку землі, і так мають здійснювати більші відрахування на користь бюджету.

Таким чином, для окремих суб'єктів господарювання створюються дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

Згідно із ч.2 ст.4 Закону України "Про захист економічної конкуренції" органи місцевого самоврядування зобов'язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, зокрема, визнаються: дія, внаслідок якої окремим суб'єктам господарювання або групам суб'єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що орган місцевого самоврядування вправі самостійно встановлювати розмір орендної плати, в межах визначених законом повноважень. Проте, підхід при встановленні орендних ставок за землі, що відносяться до однієї категорії у відсотковому відношенні, повинен бути єдиним, оскільки в іншому випадку це створює, чи може створювати окремим суб'єктам або групам суб'єктів господарювання несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності, порівняно з конкурентами.

Таким чином, дії Почаївської міської ради по відношенню до суб'єктів одного і того ж товарного ринку мають антиконкурентний ефект, внаслідок виникнення нерівних ринкових позицій через погіршення умов господарювання для окремих з них, а саме несприятливих умов, що передбачають виникнення у суб'єктів господарювання додаткових витрат або втрат, які були б неможливі за звичайних умов ведення господарської діяльності.

У відповідності до приписів ст.25 ГК України органам державної влади і органам місцевого самоврядування, що регулюють відносини у сфері господарювання, забороняється приймати акти або вчиняти дії, що визначають привілейоване становище суб'єктів господарювання тієї чи іншої форми власності, або ставлять у нерівне становище окремі категорії суб'єктів господарювання чи іншим способом порушують правила конкуренції

З огляду на наведене, рішення адміністративної колегії прийняте за наслідками дослідження всіх фактичних обставин та приписів чинного антиконкурентного законодавства, а відтак є правомірним та обґрунтованим, а тому позовні вимоги Почаївської міської ради до задоволення не підлягають.

У відповідності до ст.ст. 44,49 ГПК України, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. ст.1,2,12,32-34,44-49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 02.11.2015 р.

Суддя О.В. Руденко